GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: כל עוד הוא נחשב כסם מסוכן אנחנו נוכל לעשות מה שאנחנו יכולים כדי להקל, כדי להוסיף רופאים, כדי לפתוח התוויות, כדי לעשות כל שניתן כדי שכל אדם, כפי שכבוד היושב-ראש אמר, כל אדם שצריך יקבל וכל מי שלא צריך לא יקבל.
יעל גרמן: זה למעשה המטרה שלנו.
יעל גרמן: בקנדה לפני מספר שבועות החליטו – חבר הכנסת משה פייגלין דיבר על זה – שכל רופא יוכל לתת מרשם.
יעל גרמן: זה היה כרוך בחקיקה, חבר הכנסת פייגלין, זה עבר חקיקה ואושר אבל עדיין לא נכנס לתוקף.
יעל גרמן: כדי שאנחנו נעבור לפאזה שאתה מדבר עליה, שכל רופא יהיה מורשה לתת קנביס רפואי, צריך יהיה כנראה לשנות את החוק.
יעל גרמן: עד אז, עד שנשנה את החוק, מה שאני מציעה ומה שאני אומרת ומה שגם רוני גמזו הציע זה להקל ככל האפשר – 20 רופאים, פתיחת ההתוויות לכל מחלה והתוויה שרופאים יקבעו שהקנביס אכן עוזר לה ונותן לה רפואה.
יעל גרמן: אנחנו מצד אחד שומרים על החוק כפי שהוא, ומצד שני מאפשרים לכל מי שצריך לקבל את הקנביס.
יעל גרמן: להערכתי כך נוכל לעבור את תקופת המעבר עד שהמחוקק יאמר את דברו.
<שלומי סנדק: אדוני היושב-ראש, הייתי בשקט, יחסית- - -
חיים כץ: ניתן לך להדליק משואה ביום העצמאות.
<שלומי סנדק: נאמרו כאן הרבה אי-דיוקים.
<שלומי סנדק: 11,000 החולים הללו צריכים לחדש את הרישיון בכל חודשיים, בכל חצי שנה, ויש מזכירה אחת.
<שלומי סנדק: מזכירה אחת על 11,000 בקשות.
<שלומי סנדק: ועוד דבר, פרקינסון היה בהתוויות.
<שלומי סנדק: בדיון של הוועדה למלחמה בסמים, מ-2012, פרקינסון הופיע בהתוויות.
<שלומי סנדק: איך הוא נעלם?
<שלומי סנדק: וגם גלוקומה היה בהתוויות.
<שלומי סנדק: איך זה נעלם?
<שלומי סנדק: תחשבו על זה.
<חגית יגודה: ומה עם הילדים?
<שלומי סנדק: את המוצרים של השוקולד יפסיקו לייצר ב-1 ביוני.
<שלומי סנדק: אתה יודע את זה, אדוני היושב-ראש?
<שלומי סנדק: לילדים חולי הסרטן לא יהיה שוקולד מ-1 ביוני.
<שלומי סנדק: אתם יודעים את זה?
<שלומי סנדק: הילד החולה יצטרך את השוקולד הזה, את העוגייה הזאת.
<שלומי סנדק: אני רוצה לדעת אם יקבל או לא יקבל.
<שלומי סנדק: יש הוראה של יובל לנשפט שהם לא יקבלו יותר את השוקולד מ-1 ביוני.
חיים כץ: הוא לא מבין איך הכנסת עובדת.
חיים כץ: קודם כול, אנחנו מודים לשרת הבריאות ולמנכ"ל משרד הבריאות על כך שהם יכפילו את מספר נותני הרישיונות ושכל מי שמקבל רישיון יהיה לו חידוש מוקל, והחידוש יהיה לפרק זמן של שנה, לא כפי שאני שומע כאן לחודשיים.
<קריאה: זה טעות מכוונת.
<רוני גמזו: זה פעם בחצי שנה, כדי לערוך מעקב תרופתי.
חיים כץ: עד שהמערכת תיבנה.
חיים כץ: בנוסף, צר לי שלא יכולנו לקדם כאן עניינים בגלל תגובות של כל מיני אנשים.
חיים כץ: אנחנו נקים ועדת משנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שתתכנס ותמצה את העניין הזה ואחר-כך תביא את זה לאישור הוועדה.
חיים כץ: אנחנו נעשה הכול, הכול.
חיים כץ: אם צריך בחקיקה אז זה יהיה בחקיקה, ואם נוכל לעשות את זה בתקנות בלי חקיקה אז יהיה בלי חקיקה.
משה זלמן פייגלין: אני מקווה שמשרד הבריאות יתמוך בהצעת החוק.
יעל גרמן: עוד לא ראיתי איזו הצעת חוק.
משה זלמן פייגלין: הצעת החוק, שאומרת שרופא מומחה יכול לאשר את הקנביס, הוגשה.
משה זלמן פייגלין: אני הגשתי יחד עם מר זנדברג את הצעת החוק.
<קריאה: גם אתה חתום עליה.
חיים כץ: עוד יותר מצוין.
חיים כץ: אנחנו נעשה הכול, עד שיאשרו חקיקה, אם יאשרו חקיקה, שכל מי שזקוק יוכל לקבל, בפרק זמן קצר, בהמתנה קצרה, את התרופה שמוגדרת תחת השם "קנביס רפואי".
חיים כץ: לדעתי במהלך המושב הזה של הכנסת נערוך דיון נוסף ונביא לוועדה את כל ההחלטות שוועדת המשנה קיבלה.
חיים כץ: הוועדה, אני מקווה, תאשר את זה, ומשרד הבריאות יהיה שותף.
חיים כץ: שבוע חדש, יום שני בשבוע, י"ח בסיון, 27 במאי 2013.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא תקנות למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול.
חיים כץ: העברנו בחקיקה שאלה שנותנים לנו את השירותים ברגעים בהם אנחנו במצוקה, יזכו להגנה מפני בני משפחות או אחרים, ומשרד הרווחה קבע תקנות.
חיים כץ: תסבירו לנו מה קבעתם בתקנות על מנת שהחוקים שאנחנו מחוקקים יהיו כמו שאנחנו רוצים שהם יהיו.
<נועם פליק: נועם פליק, הלשכה המשפטית של משרד הרווחה.
<נועם פליק: באוגוסט 2012 התקבל בוועדה - בראשות וביוזמת אדוני – תיקון מס' 1 לחוק למניעת אלימות, שהחיל את ההוראות שהיו קבועות על מוסדות רפואיים גם על מחלקות לשירותים חברתיים וכל מקום אחר שמספק שירותי רווחה.
<נועם פליק: סעיף 2 לחוק מסמיך את שר הרווחה והשירותים החברתיים, באישור הוועדה, לקבוע את נוסח האזהרה, לרבות הדרכים למסירתה.
<נועם פליק: כרגע מונח על שולחן הוועדה הנוסח שהוא דומה בעיקרו לנוסח של האזהרה למוסדות רפואיים, הנוסח נעשה גם בתיאום עם מרכז השלטון המקומי, ואפשר לקרוא אותו.
חיים כץ: ועם היועצים המשפטיים של הוועדה.
<נועם פליק: זה בוודאי.
חיים כץ: הם כנראה פחות חשובים מהיועצים המשפטיים של השלטון המקומי.
<נועם פליק: חס וחלילה.
<נועם פליק: זה ברור.
חיים כץ: אם אתה מציין עם מי זה נעשה, תציין עם מי זה נעשה.
<נועם פליק: אני מתנצל, אדוני.
<נועם פליק: בתיאום עם היועצת המשפטית של הוועדה.
חיים כץ: אפילו תיקנו לכם כמה ניסוחים קטנים, ואתם הסכמתם.
חיים כץ: כל הכבוד לכם.
חיים כץ: גברתי, יש לך מה להגיד?
<נועה ברודסקי-לוי: אני מציעה שהנוסח יוקרא.
חיים כץ: האם יש פה מישהו אחר שרוצה להתייחס?
חיים כץ: אם אף אחד לא רוצה להתייחס, נעבור להקראה.
<נועה ברודסקי-לוי: "תקנות למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול (מקום המספק שירותי רווחה) (אזהרה),התשע"ג-2013
חיים כץ: האם מישהו רוצה להתייחס?
חיים כץ: נגיד שזה צמחוני, אבל זה סדק בקיר שדרכו אנחנו נרחיב אחר כך את פעולות הענישה למי שמתנהג שלא בדרך המקובלת.
חיים כץ: אנחנו נעבור להצבעה לאישור התקנות.
חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה ויש להם זכות הצבעה, אישרו את התקנות, והתקנות מאושרות.
חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, י"ג בסיון, ה-22.5.2013.
חיים כץ: הנושא: הוראת הממונה על הביטוח במשרד האוצר בנושא הביטוח הסיעודי הקבוצתי.
חיים כץ: קודם כל, לפני שנתחיל בדיון, אני מאוד רוצה להתנצל על האיחור שאיחרנו.
חיים כץ: הזמנו אנשים ל-09:30, והדיון מתחיל ב-10:00, אז אתכם הסליחה.
חיים כץ: זה לא אופייני לי שאני מאחר, אבל מה לעשות?
חיים כץ: לפעמים אתה נתקע בכבישים, וכשאתה מגיע לסוף הדרך אתה גם לא יודע למה.
חיים כץ: אתה שמח שלא הייתה תאונה, אז לא נתקעת בגלל תאונה, אבל אתה לא יודע למה נתקעת והיית שם.
חיים כץ: דבר נוסף, גילוי נאות, אני גם מזכיר ארגון עובדי התעשייה האווירית, שעובדיו מבוטחים בביטוח קבוצתי סיעודי.
חיים כץ: שידעו.
חיים כץ: מאחר והדיון הזה בשלב הזה הוא דיון דקלרטיבי, ולא יתקבלו פה – בטח לא היום – החלטות, אז לא יקרה כלום בדקלרציה אם אני משתתף בדיון הזה.
חיים כץ: לפני שאני אתן לעודד שריג, הממונה על שוק ההון והביטוח, לומר את דבריו, בשוק הביטוח שלנו יש כחמישה מיליון – 5.8 מיליון מבוטחים בביטוח הסיעודי, עודד?
<עודד שריג: בביטוח הסיעודי, 5.5 בערך.
חיים כץ: כ-5.5 מיליון מבוטחים בביטוח הסיעודי, מתוכם כחמישה מיליון מבוטחים בביטוח סיעוד קבוצתי.
חיים כץ: חלקם דרך קופות החולים וחלקם דרך ארגוני עובדים למיניהם.
חיים כץ: ואחת הבעיות הגדולות של שוק ההון, הפנסיה, הרגולציה והסיעוד היא הרגולטור.
חיים כץ: כשהלאימו את קרנות הפנסיה אי-שם בשנת 2003, אני עמדתי על זה שכל שינוי בתקנון יצטרך אישור של ועדה.
חיים כץ: אז זו הייתה ועדת כספים בכנסת.
חיים כץ: יכול להיות שזה טוב, ויכול להיות שזה רע, אבל היינו צריכים פיקוח.
חיים כץ: פה בביטוח, לממונה על שוק ההון והביטוח – שאני לא מטיל צל קל שבקלים ביושרו ובהגינותו, לא מטיל – יש לו זכות לומר אני סוגר את הביטוחים הקיבוציים כי אני רוצה.
חיים כץ: אני עושה את זה רק לוועדים, אני לא עושה את זה לקופות החולים.
חיים כץ: לקופות החולים אני נותן אפשרות להמשיך ולבטח.
חיים כץ: הם בסדר, אני לא יודע למה.
חיים כץ: שם אין קבוצות גיל, שם אין סבסוד צולב, שם אין כלום.
חיים כץ: היום זה עודד שריג – ואני חוזר על זה שאני לא מטיל ספק ביושרו – ומחר יבוא מישהו אחר שאני לא יודע מיהו.
חיים כץ: ולא יכול להיות שגופם של אנשים, חסכונם של אנשים, התקוות של אנשים, יהיו תלויים בבן-אדם אחד בלי שתהיה עליו ביקורת.
חיים כץ: לא יכול להיות כזה דבר.
חיים כץ: גם אם זה טוב, בטח עכשיו לחברות הביטוח שלא יקלטו אנשים שהתקדמו בגיל.
חיים כץ: גם אם זה טוב במקרה הזה לחלק, ומפחיד חלק גדול מהאנשים.
חיים כץ: מפחיד חלק גדול – אני אומר לך מהתגובות שאני מקבל מוועדים, מארגונים של אנשים קצת יותר מבוגרים.
חיים כץ: אני מסתכל פה, אני רואה מי הגיע, אני מכיר כבר את האנשים פחות או יותר, את אלה שמגיעים לוועדה, שנוגעים בנושאים שונים.
חיים כץ: החשש הזה, שאנחנו לא נקבל יותר את הביטוח הסיעודי שהיה לנו.
חיים כץ: זה גם התבטא – ראיתי לפי הדוח של הממ"מ – ש-4,000 איש הפסיקו לפתע את הביטוח הסיעודי.
חיים כץ: אני לא יודע למה, אני לא יודע את הסיבות.
חיים כץ: יכול להיות שזה בא מסיבות אובייקטיביות.
חיים כץ: אבל 4,000 איש עצרו את הביטוח הסיעודי ואמרו אנחנו לא רוצים יותר.
חיים כץ: אין לנו כסף.
חיים כץ: לא כלכלי לנו.
חיים כץ: וגם כל אלה שפנטזו לפרק זמן ארוך על מה הם יקבלו אם חלילה – אתה יודע, דרך אגב, זה כמו כל ביטוח, אנחנו רוצים לשלם אבל לא רוצים שנהיה צריכים לקבל.
חיים כץ: לא רוצים להיות עם חיתולים, לא רוצים לאבד את 1, 2, 3, 4, הפעולות הבסיסיות שידענו לעשות פעם.
חיים כץ: שליטה על הסוגרים, לאכול לבד, להתרחץ לבד.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים להיות שם.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים.
חיים כץ: אבל אם אנחנו שם, אנחנו לא רוצים ליפול נטל על הילדים שלנו, שגם כך אנחנו שוחטים את דור הביניים, ומאחר שאתה ממונה גם על הביטוח, אז אנחנו שוחטים גם את הפנסיה, שלא תהיה יותר פנסיה.
חיים כץ: ואתה יודע את זה לפחות טוב כמוני.
חיים כץ: יש דור מסוים שיהיה לו, ויש דור אחר שלא יהיה לו יותר.
חיים כץ: והכול זה אילוזיה לחברות הביטוח.
חיים כץ: אנחנו הופתענו, ואני גם נלחמתי לדחות את ההחלטה שלך בשנה, ואכן קיבלנו שנה.
חיים כץ: יחד עם זאת, הפידבקים שאנחנו מקבלים מארגונים גדולים – לא יודע.
חיים כץ: אני אעביר לך את רשות הדיבור.
חיים כץ: אחרי שאתה תדבר ניתן לאנשים פה לדבר.
חיים כץ: מאחר ואיחרנו, כנראה שהדיון לא ימוצה היום.
חיים כץ: ניתן אפשרות נוספת להמשך דיון.
חיים כץ: אדוני הממונה על שוק ההון והביטוח, עודד שריג, בבקשה.
<עודד שריג: קודם כל, תודה.
<עודד שריג: חבר הכנסת כץ מנה את החסרונות של הרגולטור.
<עודד שריג: אני רוצה להתחיל ביתרונות של הרגולטור.
<עודד שריג: אני חושב שאחד הדברים הטובים שיש בתחום הביטוח הוא שיש לו רגולטור.
<עודד שריג: הרגולטור, בראש ובראשונה, לפני הכול, יותר מהכול, והכי הרבה, דואג למבוטחים.
<עודד שריג: אם אנחנו לא היינו נמצאים במקום שאנחנו נמצאים, כל אותם אלה שמבוטחים עלולים היו להיות ללא ביטוח סיעודי כלל.
<עודד שריג: אני חושב שהדבר הזה חשוב, וצריך לפני שאנחנו מדברים על הדברים להפנים אותו.
<עודד שריג: כי התפקיד של הרגולטור הוא לדאוג למבוטחים.
<עודד שריג: אנחנו עושים את זה בנפש חפצה.
<עודד שריג: אנחנו עושים את זה למרות שמבקרים אותנו על הדברים שאנחנו עושים, כי הדברים שאנחנו עושים הם לא קלים.
<עודד שריג: אנחנו עושים את זה למרות שאנחנו כפופים לביקורת של הכנסת ושל בתי המשפט.
<עודד שריג: אנחנו עושים את זה למרות שבעיתונים הרבה פעמים כותבים את הדברים בצורה מאוד חלקית.
<עודד שריג: אבל תזכרו, בסופו של יום, הרגולטור דואג למבוטח.
<עודד שריג: ואני רוצה להתחיל – כדי שנבין מה עשינו בהסדר הזה – באיזשהו רקע קצר על הבעייתיות שקיימת בביטוח.
<עודד שריג: כי אי-אפשר יהיה להבין את הכיוון שהלכנו אליו ואת הפתרון מבלי להבין את הבעייתיות שאתה נדרשנו להתמודד מלכתחילה.
<עודד שריג: ואם לא היינו מטפלים בה, היינו בבעיה קשה.
<עודד שריג: הסיכון של אדם להפוך לסיעודי לא מתנהג בצורה פשוטה על פני החיים.
<עודד שריג: כשאדם צעיר, הסיכוי שלו להיות סיעודי הוא מאוד נמוך.
<עודד שריג: אבל כשהוא מתבגר, ההסתברות לכך גדלה באופן דרסטי.
<עודד שריג: השקפים מראים בדיוק את השינוי בהסתברות, וכתוצאה מזה גם איך הביטוחים היו מתומחרים.
<עודד שריג: כל עוד האגף לא טיפל בנושא הזה, מישהו שקנה ביטוח סיעודי, מדי שנה שילם כמה שהיה צריך לשלם בהינתן הסיכון שלו.
<עודד שריג: בגיל צעיר הוא שילם 22 שקלים או 32 שקלים.
<עודד שריג: כשהוא הגיע לגיל מבוגר, הוא פתאום נדרש לשלם 700, 800 או 900 שקלים לחודש, ולא היה מסוגל להתמודד עם זה.
<עודד שריג: והמחיר עלה משום שהסיכון עלה.
<עודד שריג: המחיר לא עלה סתם.
<עודד שריג: העלייה בסיכון היא זו שדחפה לעלייה תעריפית.
<עודד שריג: האגף הבין שיש בעיה, והחליט להתמודד עם הבעיה הזו מהשורש.
<עודד שריג: ולכן בשלב הראשון אמרנו אנחנו רוצים לוודא שכל מבוטח יכול לקבל ביטוח שהוא יותר זמין בגיל מבוגר, כי אז הסיכון להיות סיעודי הוא הרבה יותר גבוה.
<עודד שריג: לכן הדבר הראשון שהאגף עשה - - -
חיים כץ: הסיכון להיות סיעודי?
<עודד שריג: הסיכוי של אישה להפוך לסיעודית הוא כשליש.
<עודד שריג: הסיכוי של גבר להפוך לסיעודי הוא 25%.
<עודד שריג: זה רק בגלל שאנחנו חיים פחות יש לנו פחות סיכויים להיות סיעודיים.
שולי מועלם-רפאלי: אחרי גיל 70?
<עודד שריג: אתם רואים פה את ההסתברות.
<עודד שריג: ההסתברות קופצת פלאים מעבר לגיל 70, אבל ההסתברויות הן מאוד גבוהות.
<עודד שריג: מה שאנחנו אמרנו זה ראשית, כדי לוודא שאנשים מבוגרים עדיין יכולים להרשות לעצמם להחזיק ביטוח סיעודי, אנחנו נבנה ביטוח סיעודי במתווה אחר.
<עודד שריג: מתווה שבו הפרמיה גדלה בצורה מדורגת בגיל יחסית צעיר.
<עודד שריג: היא גבוהה יותר מאשר היית צריך לשלם אילו היינו לוקחים בחשבון רק את הסיכון, אבל בצורה הזו אתה צובר לעצמך – מה שלא היה קיים קודם – איזשהו עודף, שכאשר תגיע לגיל מבוגר – מעבר לגיל 65 הפרמיה מתקבעת – ולא תידרש לשלם יותר.
<עודד שריג: כי הפוליסות שהיו קיימות קודם - - -
חיים כץ: מה זה איזשהו עודף?
<עודד שריג: איזשהו עודף – אנחנו רואים פה את התמונה – העודף הזה הולך וגדל.
<עודד שריג: בגיל צעיר הוא יחסית נמוך, אבל מכיוון שזה נמשך הרבה מאוד שנים, הוא מצטבר לכדי עודף מהותי שמאפשר לנו - - -
חיים כץ: מה זה עודף מהותי?
<עודד שריג: עודף מהותי – אם מישהו רוצה לתת את האקטואריה, למה מגיעים בגיל 65?
<עודד שריג: אתה זוכר את המספרים של הצבירה?
<עודד שריג: יושב פה האקטואר של האגף, שמטפל בנושאים האלה.
<לירון איצקוביץ: אני לא יודע באיזה גיל.
<לירון איצקוביץ: הפערים גדלים עד לנקודת - - -
חיים כץ: עזוב אותי מגרפים.
חיים כץ: דבר איתי במספרים.
חיים כץ: 500 שקל?
<לירון איצקוביץ: לא - - -
חיים כץ: לא, תגיד.
חיים כץ: בגיל 65 תקבל 1,000 שקל?
חיים כץ: או שתגיד עד גיל 64 לא שווה לעשות ביטוח בכלל, בגיל 65 נעשה, נקבע את העלייה של 4%.
חיים כץ: כי אין שם חיסכון.
<עודד שריג: זו הייתה הפוליסה בעבר.
<עודד שריג: אני אנסה רק להתייחס.
<עודד שריג: יש פה שאלה שהיא לא טריוויאלית.
<עודד שריג: אני מנסה להציג את הדברים בצורה הכי אינטואיטיבית וזמינה.
<עודד שריג: כמות הצבירה מותנית במספר פרמטרים – מתי התחלת למשל.
<עודד שריג: האם הביטוח הזה הוא ביטוח של 5,000 שקל לחודש, או 3,000 שקל לחודש?
<עודד שריג: האם כשאתה הופך לסיעודי, הביטוח הזה מקנה לך שלוש שנים של זכות לקבל כסף, או חמש שנים?
<עודד שריג: מכיוון שיש פה הרבה מאוד פרמטרים, אין תשובה אחת לדבר הזה.
<עודד שריג: הסיבה – אתם תראו בהמשך – שהתהליך הזה הוא מורכב, כל דבר כזה דורש חישובים אקטואריים מסובכים, מורכבים, שהתשובה להם היא לא תמיד פשוטה, גם אחרי שהחישובים המורכבים נעשו.
<עודד שריג: נקודת המוצא שלנו הייתה שאנחנו רוצים לוודא שאדם יכול להרשות את הביטוח הסיעודי לעצמו גם אחרי פרישתו.
<עודד שריג: קיבענו את זה בגיל 65.
<עודד שריג: ואני מזכיר שהפוליסה הזו היא פוליסה אישית.
<עודד שריג: כאשר אנחנו עוברים לביטוחים קבוצתיים, על הסיבוכיות שקיימת בביטוחים אישיים, נוספים סיבוכים נוספים שהופכים את הפוליסה הקבוצתית לבעייתית עוד יותר.
<עודד שריג: קודם כל, יש לנו קבוצה שמבוטחת ביחד.
<עודד שריג: זאת אומרת, הפרמיה נקבעת באופן קבוצתי לכל חברי הקבוצה, בין אם הם בני 20, בין אם הם בני 60, ובין אם הם בני 80.
<עודד שריג: התוצאה של זה היא שהפרמיה הזו היא גבוהה מדי לצעירים, נמוכה מדי למבוגרים.
<עודד שריג: היא הממוצע.
<עודד שריג: חוץ מזה, כאשר יוצאים לביטוח קבוצתי, הביטוח הקבוצתי נעשה לתקופה קצובה.
<עודד שריג: הביטוח נעשה במכרז, לדוגמה לשלוש שנים – רוב הביטוחים האלה הם לשלוש שנים, חלקם הם לחמש שנים – כאשר מה שרואה המבטח לנגד עיניו זה את המאפיינים של הקבוצה בתקופת הביטוח.
<עודד שריג: כי אחרי שלוש השנים האלו אין לו יותר מחויבות.
<עודד שריג: אם אתם תחזרו יחד איתי לכאן, אתם תראו שכל שלוש שנים הקבוצה נראית שונה.
<עודד שריג: כל שלוששנים מאפייני הקבוצה שונים לחלוטין כי הקבוצה מתבגרת.
<עודד שריג: ולכן העובדה שיש לנו פה קבוצה שמבוטחת לפרק זמן קצוב משמעה, שכל שלוש שנים צריך לצאת למכרז חדש עם קבוצה חדשה, עם מאפיינים שונים, ועם מבטח אחר שצריך להחליט מהו הסיכון כרגע.
<עודד שריג: בנוסף, יש לנו סבסוד צולב בין חברי הקבוצה.
<עודד שריג: הצעירים משלמים יותר כדי שהמבוגרים ישלמו פחות.
<עודד שריג: ואנחנו מקווים שהסבסוד הצולב הזה יכול להימשך, וזה אחד מהמאפיינים הבעייתיים בביטוח הקבוצתי.
<עודד שריג: מה זה אומר?
<עודד שריג: נניח שהצעירים יחליטו שהם לא רוצים יותר לממן את המבוגרים.
<עודד שריג: הקבוצה הופכת בבת-אחת לקבוצה מבוגרת.
<עודד שריג: אין יותר סבסוד צולב.
<עודד שריג: נניח שעדיין הקבוצה פתוחה, מצטרפים אנשים, אלא מה?
<עודד שריג: מצטרפים פחות צעירים מאשר ההזדקנות של המבוגרים.
חיים כץ: עודד, סלח לי שאני מתפרץ - - -
<עודד שריג: אני רק רוצה להגיד דבר אחד.
<עודד שריג: התוצאה היא שמי שנמצא בקבוצה ישלם את המחיר.
<עודד שריג: התוצאה היא עלייה דרסטית בתעריפים.
<עודד שריג: ואני רוצה, לפני שאנחנו ניכנס לדברים, להדגים את זה.
<עודד שריג: הקבוצה שאנחנו מסתכלים עליה, עוד לפני שהתחלנו את הטיפול היא הייתה אחד מהדגלים האדומים שלנו.
<עודד שריג: אותם 4,500 איש שאתה תיארת שאינם מבוטחים הם לא בגלל דברים שאנחנו עשינו.
<עודד שריג: אני רוצה פשוט להראות מה קרה פה.
חיים כץ: אני יכול הערה לפני שאתה מראה מה קרה פה?
חיים כץ: יש כמיליון איש שמבוטחים בקבוצות האלה שאתה אומר.
חיים כץ: כמיליון איש.
חיים כץ: כמה אחוזים של בריחה פתאום מהקבוצות האלה הייתה?
<עודד שריג: זו לא השאלה הנכונה.
חיים כץ: אף אחד לא הלך.
חיים כץ: אני הייתי אתך באיזה דיון - - -
חיים כץ: ברגע שאתה מסביר אתה יודע שנכשלנו.
חיים כץ: אם אני מצליח אתה לא צריך להסביר.
חיים כץ: הייתי אתך בדיון שמישהו נתן תיאוריה שהיא לא תתממש, ושנינו יודעים שהיא לא תתממש.
חיים כץ: אבל הוא נתן תיאוריה.
חיים כץ: בביטוחים הקבוצתיים אין מצב – אין מצב כזה, זה לא קיים – החיים מוכיחים, יש לך ניסיון של 20, 30, 40 שנה של ביטוחים קבוצתיים, ולא ראית שם shifting.
חיים כץ: לא ראית שם בריחה של צעירים.
חיים כץ: לא ראית שם השארה של מבוגרים, ותמיד יש התחדשות.
חיים כץ: תמיד יש התחדשות.
חיים כץ: משום מה, בא הרגולטור – ואמרתי לך, ידיו נקיות – ואמר אני עוצר את התחרות.
חיים כץ: כי צריך לראות שעשיתי.
חיים כץ: וגם לא נתתם מענה.
חיים כץ: הסכום של הסבסוד, והביטוח הוא נמוך מדי לסיעודי, אי-אפשר לחיות מזה.
חיים כץ: אי-אפשר להיות שם בכלל.
<קריאה: אפשר גם למות מזה.
חיים כץ: אבל באתם ולקחתם תיאוריה, וניצלתם – לא נעים לי להגיד את המילה הזאת.
חיים כץ: לא נעים לי, אבל הפגנתם בריונות על המבוטחים.
חיים כץ: הפגנתם בריונות – בריונות – על המבוטחים, ואמרתם ככה אנחנו רוצים.
חיים כץ: לא שואלים.
חיים כץ: תשמעי, אני חי בעולם הזה.
חיים כץ: בתוך המגרש הזה פתאום הודיעו לכל מבוטחים הזקנים למלא טופס 190, 191, ואם הם לא, יורידו להם מס של 50% מהפנסיה שלהם.
חיים כץ: ויש שם אנשים גריאטריים שלא יודעים מה זה טופס.
חיים כץ: הוא יושב בבית-חולים סיעודי, ולא משלם מס בכלל, אתם נותנים לו טופס, הוא לא ממלא, הוא לא יודע, והוא מידית עולה ב-50% מס הכנסה.
<עודד שריג: חיים, זה לא פייר.
<עודד שריג: אתה יודע שמי עשה את זה הם רשויות המס ומי שעצר את זה - - -
מיקי רוזנטל: הזקן הוא אותו זקן, אכפת לו אם אתם או רשות המסים?
<עודד שריג: חבר הכנסת רוזנטל, אני רוצה להשלים את המשפט.
<עודד שריג: מי שעצר את זה היה אגף שוק ההון.
חיים כץ: למה עצר את זה אגף שוק ההון?
חיים כץ: כי בא חיים כץ ופנה.
חיים כץ: ואם חיים כץ לא פונה?
חיים כץ: למה פניתי?
חיים כץ: כי אנשים רואים בי כתובת, הם פנו אלי, לא שאני התעוררתי יום אחד.
חיים כץ: אנשים פנו אלי, אני פניתי אליכם.
חיים כץ: פנו אלי מקרנות הפנסיה, ואמרו שמע, זה לא סביר, אתה מבין לאן זה הולך?
חיים כץ: אתה מבין לאן זה הולך?
חיים כץ: עכשיו אותו דבר הביטוח הזה.
חיים כץ: מה שאתה אומר לנו, שמע חיים, אני מנצל את זכותי כממונה על המפקח ועושה מה שאני רוצה, וזו הזכות שלי.
חיים כץ: אני חוזר עוד פעם, כמו שהיה ב-2003, כשהלאימו את הקרנות.
חיים כץ: אנחנו חוקקנו שכל שינוי תקנה כזה צריך אישור ועדה.
חיים כץ: יכול להיות שמה שאתה עושה זה מצוין.
חיים כץ: אבל לא יכול להיות שיקום מישהו ויקבל החלטה שהוא סוגר ביטוחים, והוא סוגר רק לחלק, כי יש סבסוד צולב.
חיים כץ: אז מהדיבורים שלך הבנתי שבקופת חולים אין סבסוד צולב.
חיים כץ: זה רצוני, כל אחד בא וזה לא קבוצתי.
חיים כץ: שם לא נוגעים בארבעה מיליון.
חיים כץ: אבל זה לא יכול להיות.
<עודד שריג: אני רוצה לחזור לנקודה שהתחלת אתה.
<עודד שריג: א', לפעמים אנחנו פועלים כדי למנוע בעיות ולא רק מטפלים בבעיות שנוצרו.
<עודד שריג: אני חושב שזה חשוב שיהיה מישהו שיסתכל קדימה, יחשוב ויתכן.
<עודד שריג: אנחנו משתדלים לעשות את זה.
<עודד שריג: ב', במקרה הזה מצבנו אחר.
<עודד שריג: מה שאני מראה לך זו בעיה שקרתה.
<עודד שריג: במקרה הזה אני עם ידיים נקיות גם בעניין של מה שקרה, כי האנשים האלה, אם לא יהיה המתווה – תראה מה כתוב שם באדום: "לא ניתן לחדש" – לא חודש להם הביטוח.
חיים כץ: בסדר, אני רגוע.
<עודד שריג: זאת אומרת, יש פה אנשים שבזכות המתווה יוכלו לחדש את הביטוח שלהם.
חיים כץ: נשאלת השאלה אם הם ירצו.
<עודד שריג: זו שאלה שהם יוכלו להחליט עליה בעצמם.
<עודד שריג: אני יצרתי להם את האופציה.
חיים כץ: כן, אבל - - -
<עודד שריג: האגף יצר להם את האופציה – כתוב פה באדום – שבלעדינו לא קיימת.
חיים כץ: אבל למה נולדה האופציה?
<קריאה: כמה זה יעלה?
חיים כץ: למה עצרתם את הביטוחים?
<עודד שריג: סליחה, לא עצרתי את הביטוח הזה.
חיים כץ: את הביטוחים הקבוצתיים.
חיים כץ: למה לא - - -
מיקי רוזנטל: קודם היה צריך למצוא פתרון ואחר כך להפסיק את הביטוחים הקבוצתיים.
חיים כץ: למה לא באתם לכנסת?
חיים כץ: למה לא באת ואמרת למרות זכותי - - -
<עודד שריג: חבר הכנסת רוזנטל, אתה פשוט לא מכיר את העובדות - -
חיים כץ: שנייה, עודד.
<עודד שריג: - - אני אתן לך את העובדה, לא עצרנו את הביטוח לפני שמצאנו פתרון.
מיקי רוזנטל: סליחה, הפתרון נכנס לתוקף?
מיקי רוזנטל: מתי?
<עודד שריג: ברגע שהשר יחתום עליו.
מיקי רוזנטל: הוא לא נכנס לתוקף.
מיקי רוזנטל: מתי עצרת את הביטוחים?
<עודד שריג: בסוף 2013.
<קריאה: הוא לא עצר.
מיקי רוזנטל: אז מה אתה אומר לי?
<עודד שריג: שעדיין אין שום מגבלה.
מיקי רוזנטל: אז איך אתה יכול לעצור משהו - - -
<עודד שריג: אתה מקשיב למה שאמרתי?
מיקי רוזנטל: אבל אולי השר לא יחתום.
מיקי רוזנטל: אולי הוועדה לא תאשר את זה.
<עודד שריג: אז אני אוכל - - -
חיים כץ: לא, הוועדה לא צריכה לאשר במקרה הזה.
מיקי רוזנטל: לא משנה, אולי זה לא יקרה.
מיקי רוזנטל: איך אתה עוצר משהו לפני שאתה יודע בוודאות שהוא קורה?
<עודד שריג: אבל אני עוד לא עצרתי.
<עודד שריג: עוד לא עצרתי.
<עודד שריג: על מה אתה מדבר?
מיקי רוזנטל: יש היום אנשים שאין להם ביטוח?
<עודד שריג: יש.
<עודד שריג: הנה, הם.
<עודד שריג: אלו.
מיקי רוזנטל: יש להם אופציה לעשות ביטוח?
<עודד שריג: לא אם התקנות לא יאושרו.
<עודד שריג: אם התקנות לא יאושרו, לא תהיה להם אופציה.
<עודד שריג: תהיה להם אופציה רק אם התקנות יאושרו.
חיים כץ: שמע, בוא נגיד שהמספר הזה, אין עליו ספק, 2,600.
<עודד שריג: לא, אני רוצה להמשיך עם הטבלה.
חיים כץ: כמה הוא באחוזים מהמיליון שעצרת?
<עודד שריג: זה לא רלוונטי.
חיים כץ: לקחת משהו זניח ובנית עליו תיאוריה.
חיים כץ: לקחת משהו זניח ובנית עליו תיאוריה, ועשית בית ספר לכולם.
<עודד שריג: חבר הכנסת - - -
חיים כץ: עוד משפט, עודד, ואני אתן לך.
<עודד שריג: לא עצרנו כלום.
חיים כץ: עוד משפט.
חיים כץ: מנעת חוזים חדשים.
<עודד שריג: חדשים, כן.
חיים כץ: מנעת התחדשות של חוזים לטווחים של שלוש שנים, נתת שנה אחת.
חיים כץ: נתת שנה אחת.
חיים כץ: אני לא יודע אם לא הייתה פה השפעה של חברות ביטוח שבאו ואמרו תעצרו אותנו.
חיים כץ: אל תיתנו לעשות ביטוחים, אנחנו לא יכולים לעמוד מול הוועדים.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים תחרות, אני לא יודע.
חיים כץ: שמע, יש פה חיתוך לפי החוק, ביושר.
חיים כץ: אבל, מן הדין, שהיית צריך לבוא לוועדה, או לוועדת כספים, או אני לא יודע לאן, ולהגיד שמעו, אני הולך לעשות מהלך דרמטי שנוגע למיליון אנשים.
<עודד שריג: אנחנו עשינו את הדבר הזה בצורה הכי שקופה שנעשתה רגולציה אי-פעם במדינת ישראל במשך שנתיים וחצי.
<עודד שריג: לא היה אף-פעם הליך רגולציה כזה כמו שנעשה פה.
<עודד שריג: ומי שיושב כאן היום ואומר לא ידענו, זה מישהו שלא הקשיב לנו שנתיים וחצי.
<עודד שריג: שנתיים וחצי, כדי שלא יהיה ספק, בסדר?
<עודד שריג: הנה, אפריל 2011 – הוצאנו מסמך לדיון ציבורי שהצפנו בו את הבעיות, הצענו בו פתרונות, ביקשנו מכל העולם, קבל עם ועדה, מכל מי שיושב כאן, בואו דברו אתנו.
<עודד שריג: אמרנו את זה לפני שפעלנו.
<קריאה: לא היה ולא נברא.
<עודד שריג: אני לא חושב שהייתה חקיקה אחת במדינת ישראל שנעשה ברמת שקיפות כפי שאנחנו עשינו אותה.
<עודד שריג: אני לא מוכן לקבל את הביקורת על הדבר הזה.
<עודד שריג: לא מוכן.
חיים כץ: אנחנו קצת חלוקים בעניין הזה - -
<עודד שריג: מאה אחוז.
חיים כץ: - - אבל זה בסדר, מותר לנו, נכון?
<עודד שריג: אבל אני אומר עוד פעם, אפריל 2011, חברים.
<עודד שריג: מי שיושב פה היום ומתלונן זה מישהו שלא בא לדבר אתנו קודם.
<מידד גיסין: מישהו רצה לדבר אתכם קודם ולא הסכמתם לדבר אתו.
<מידד גיסין: כשאני אקבל זכות דיבור אני אספר את הסיפור.
<עודד שריג: אני רוצה לתת את הדוגמה בכל זאת כי אני חושב - - -
חיים כץ: אני אתן לך לדבר, אבל בהערה למה שאמרת - - -
<עודד שריג: אתם הזמנתם אותי לדיון - - -
חיים כץ: עודד, משפט.
חיים כץ: מזה שלא יכולנו לדבר, אז אני פניתי לראש הממשלה והבאתי לו מכתב, ושלחתי העתק אליך, ופניתי ללוקר, ושמו את לוקר לטפל בעניין הזה, ואמרתי לו תדחה את זה, זה לא בריא, זה לא טוב, תן לנו אוויר לשבת ולגמור את זה.
חיים כץ: אי-אפשר להגיד שלא היו פניות.
<עודד שריג: אני לא אמרתי שאנחנו לא דיברנו אתך.
<עודד שריג: אתה יודע בדיוק כמה אנחנו דיברנו.
<עודד שריג: אנחנו דיברנו, הקשבנו והתאמנו לכולם.
חיים כץ: טוב, אני לא אפריע לך יותר.
<עודד שריג: יש לי בקשה - - -
חיים כץ: לא נפריע לך יותר.
חיים כץ: נשמור עליך גם.
מיקי רוזנטל: גם אני לא.
<עודד שריג: תודה.
<עודד שריג: אני רוצה לתת דוגמה.
<עודד שריג: הדוגמה הזו לא קשורה בכלל למה שעשינו משום שהיא קרתה מבלי שננקטו הצעדים שלנו.
<עודד שריג: היא קשורה למה שקרה בשוק, ולמה שהיה קורה לעוד אלפי מבוטחים אם לא היינו נוקטים את הפעולה.
<עודד שריג: הדבר הזה הוא אחד מהמקרים שבהם אנחנו היינו מוטרדים.
<עודד שריג: אני רק רוצה להזכיר, הסיבה שמה שאנחנו רואים לא תמיד מעיד על כל התמונה היא שאם לא הייתה מגבלה על מהירות כנראה שאנשים היו נוסעים מהר יותר.
<עודד שריג: אנשים לא נוסעים מהר מפני שיש מגבלות ויש חקיקה.
<עודד שריג: מה שקורה פה, הרבה פעמים אנחנו רואים את התוצאה של התנהלות ארוכת טווח של הרגולטור.
<עודד שריג: אני עוד פעם חוזר ואומר, מי שמציל ודואג למבוטחים המבוגרים הוא הרגולטור.
<עודד שריג: בלעדיו המצב היה לאין ערוך יותר גרוע, כמו שקרה פה.
<עודד שריג: הנה הדוגמה.
<עודד שריג: יש פה גוף שהיה מבוטח – מספר מבטחים, מספר חוזים.
<עודד שריג: לא אפרט את הדברים.
<עודד שריג: תראו, הקבוצה התחילה עם 2,600 איש ב-2003.
<עודד שריג: ב-2012, כשהם הגיעו בפעם האחרונה לחידוש ביטוח והם לא הצליחו, הם כבר היו רק 1,800.
<עודד שריג: הגיל שלהם, כשהם התחילו את התהליך, היה 79 בממוצע.
<עודד שריג: חלק יותר מבוגרים, חלק צעירים יותר.
<עודד שריג: עם השנים הגיל הלך ועלה כמובן.
<עודד שריג: הגיל הממוצע 84 בתקופה שבה הם לא הצליחו.