GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: את רומזת שיש שיקולים אחרים?
<ברקת שיף-קרן: אני לא רומזת שום דבר.
חיים כץ: יכול להיות דבר כזה?
<ברקת שיף-קרן: יכול להיות.
<ברקת שיף-קרן: אבל אני לא רומזת שום דבר.
צבי הנדל: יש שני צדדים, אדוני היושב-ראש.
<ברקת שיף-קרן: כל מה שאני אומרת עכשיו זה בלי רמזים, אלה דברים ישירים.
<ברקת שיף-קרן: כל מה שאני מוציאה משפתיי הם דברים שאני מוכנה לעמוד מאחוריהם.
<ברקת שיף-קרן: לא אמרתי על אף אחד שהוא לא אומר אמת, אמרתי שהוא לא מדייק.
<ברקת שיף-קרן: לא אמרתי לאף אחד שהוא מסתיר את התוצאות, רק אמרתי שהוא לא מגלה אותן.
<ברקת שיף-קרן: אני נזהרת, כי אני לא רוצה שמישהו יתפוס אותי במילה ויגיד לי: את מהאופוזיציה.
<ברקת שיף-קרן: כי כך מתייחסים אליי.
חיים כץ: חבר הכנסת משה פייגלין.
משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני היושב-ראש.
משה זלמן פייגלין: אני רוצה להתייחס לשלוש נקודות.
משה זלמן פייגלין: הנקודה הראשונה, ברשותך, תהיה בדיחה.
משה זלמן פייגלין: אפשר לספר בדיחה בוועדה הזאת?
חיים כץ: דבר חופשי.
חיים כץ: קיבלת את זמן הדיבור שלך.
חיים כץ: נזרום אתך.
משה זלמן פייגלין: על הכיפאק.
משה זלמן פייגלין: בדיחה מוכרת וידועה, על החתול שהפרופסור החליט לבדוק אם הוא קופץ עם שלוש רגליים.
משה זלמן פייגלין: אז הוא הוריד לו רגל ואמר: "חתול קפוץ", והחתול קפץ.
משה זלמן פייגלין: הוריד לו עוד רגל ואמר לו: "חתול קפוץ" – קפץ.
משה זלמן פייגלין: עוד רגל – קפץ.
משה זלמן פייגלין: הוריד לו את הרגל הרביעית – אז החתול לא קפץ.
משה זלמן פייגלין: הפרופסור רשם: חתול בלי רגליים לא שומע.
אילן גילאון: הוא אכזר.
משה זלמן פייגלין: גנבתי לך את הבדיחה?
חיים כץ: אני מכיר את זה על ג'וק.
משה זלמן פייגלין: שמעתי את הבדיחה הזאת מזמן, אז סיפרו אותה על זבוב.
אילן גילאון: אנחנו ב"תנו לחיות לחיות".
משה זלמן פייגלין: לזבוב יש יותר רגליים, זה היה לוקח יותר זמן.
משה זלמן פייגלין: נזכרתי בבדיחה הזאת כאשר הקשבתי למחקר שיזם ד"ר ברוך.
משה זלמן פייגלין: יא חביבי, אתם השתגעתם, רבותי?
משה זלמן פייגלין: נפלתם על הראש.
משה זלמן פייגלין: יקירתי השרה גרמן, את היית פשוט נפלאה כאשר הסכמת לבוא לחדרי לשמוע סיפור.
משה זלמן פייגלין: את זוכרת, הזמנתי אותך לחדרי והיית פשוט מדהימה.
משה זלמן פייגלין: באת מהמליאה לחדרי כי ישב מולי סיפור עוד יותר מדהים.
משה זלמן פייגלין: בן אדם צעיר בן 20 שעבר כבר 3 ניתוחי ראש, כבר לא רואה בעין אחת כי הגידול כבר דוחק לו הכול, זה כל פעם חוזר, ואחרי כל הכימותרפיה והכול כאשר התחיל לצרוך קנביס זה מחק לו 80% מן הגידול והוא חזר לחיים.
משה זלמן פייגלין: ועוד סיפור, ועוד סיפור, ועוד סיפור, ועוד סיפור.
משה זלמן פייגלין: אבל החתול לא שומע.
משה זלמן פייגלין: לא שהוא לא קופץ.
משה זלמן פייגלין: הוא לא שומע.
משה זלמן פייגלין: או הזבוב, או מה שלא יהיה.
משה זלמן פייגלין: תגידו לי, אתם נפלתם על הראש?
משה זלמן פייגלין: מי כאן הלקוח של כל המערכת המדהימה הזאת: משרד בריאות, הכנסת, מחוקקים, ועדות?
משה זלמן פייגלין: את מי אנחנו אמורים לשרת?
משה זלמן פייגלין: את שורות המחקרים של הפרופסורים?
משה זלמן פייגלין: זה עוזר, זה חשוב, זה חיוני – ואתם לוקחים את זה מהחולים.
משה זלמן פייגלין: יש ספק בכלל?
משה זלמן פייגלין: אני לא יודע אם זה אטימות או רשעות או אילו אינטרסים זרים.
משה זלמן פייגלין: יש לי כל מיני תיאוריות.
משה זלמן פייגלין: אני יכול להיכנס לזה, אבל זה לא רלוונטי.
משה זלמן פייגלין: זאת השורה התחתונה.
משה זלמן פייגלין: שתי הנקודות הבאות.
משה זלמן פייגלין: קודם כול, הטיפול בעניין נורא פשוט – שמי שמחליט יהיה הרופא.
משה זלמן פייגלין: זה שבדק את החולה יחליט אם מגיע לו או לא מגיע לו, אם הוא צריך או לא צריך.
משה זלמן פייגלין: אם יש רופא מומחה שאומר שקנביס יכול לעזור לילד הזה אז שהרופא יהיה מוסמך לתת את הקנביס.
משה זלמן פייגלין: הגשתי גם הצעת חוק ברוח זו.
משה זלמן פייגלין: נורא-נורא פשוט.
משה זלמן פייגלין: אבל זה אפילו עוד יותר פשוט, כי לא צריך את הצעת החוק שלי, ועל זה יש לי ויכוח עם כבוד השרה.
משה זלמן פייגלין: משרד הבריאות יכול במסגרת הסמכות שלו לתקן תקנה ולקבוע שהסמכות היא אכן בידי הרופא.
משה זלמן פייגלין: כאשר השרה אמרה לי שהיא חושבת שזה לא בסמכותה בדקתי את זה משפטית.
משה זלמן פייגלין: זה ועוד איך בסמכותה.
משה זלמן פייגלין: אבל המערכת פוחדת.
משה זלמן פייגלין: בואו נגיד את האמת:
משה זלמן פייגלין: המערכת משרתת את החולים בסדר עדיפויות שני ואת הצורך להילחם בזליגת הקנביס לשוק הפרטי בסדר עדיפויות ראשון.
משה זלמן פייגלין: פה קבור הכלב, או החתול, איך שלא נקרא לו.
חיים כץ: החתול ששומע, או שלא שומע?
משה זלמן פייגלין: שלא שומע ולא קופץ.
משה זלמן פייגלין: אנחנו צריכים להחליט האם משרד הבריאות וועדת העבודה, הרווחה והבריאות או המשטרה והמשרד לביטחון פנים.
משה זלמן פייגלין: כי אם יש בעיה שהעסק הזה יזלוג למי שהוא לא אמור לזלוג, אפשר להתווכח אם טוב שזה יהיה שם או לא יהיה שם – זה בעיה של אהרונוביץ, לא של גרמן.
משה זלמן פייגלין: אבל יושבת כאן השרה גרמן.
חיים כץ: אתה יודע מה הבעיה?
חיים כץ: שהמשטרה תחלק את הקנביס לחולים.
משה זלמן פייגלין: משרד הבריאות אמור לתת בריאות, לא להיות שוטר, ואין חולק על כך שהקנביס נותן בריאות.
משה זלמן פייגלין: אז תנו אותו.
<צביה רודיך: אני נציגת ההסתדרות הרפואית.
חיים כץ: בסדר גמור, מצוין.
חיים כץ: ראיתי את השם שלך, ביקשת לדבר.
חיים כץ: שמך רשום.
חיים כץ: רצית להגיד משהו, אדוני, חבר הכנסת לשעבר צבי הנדל?
צבי הנדל: לא אנאם עכשיו, אגיד רק כמה מילים.
חיים כץ: שמעת מה חבר הכנסת משה פייגלין אמר.
חיים כץ: יש שמירה של המשטרה, כי יש כאלה שאנחנו לא רוצים שיקבלו, ויש את אלה שזה נותן להם מזור ומרפא.
חיים כץ: אני סומך על המשטרה, שאם היא רוצה היא יודעת לעשות את עבודתה.
חיים כץ: אנחנו רוצים שמי שצריך – שמעת את הסיפור של האבא, וכך שמעתי המון-המון סיפורים.
חיים כץ: אז מי אלה שיקבלו, אם הם צריכים, כאשר הרופא החליט?
צבי הנדל: הם נהדרים.
צבי הנדל: הם שלחו אלי את חנן פורת.
צבי הנדל: הם עובדים מצוין.
צבי הנדל: אני רוצה להגיד דבר אולי מפתיע.
צבי הנדל: אני כאילו נמצא בצד השני של המתרס.
חיים כץ: אחרת לא היינו נותנים לך לדבר...
צבי הנדל: פשוט לא נעים לך, זה הכול...
צבי הנדל: כמעט לכל מה שנאמר פה – ואני לא רוצה להיכנס לרזולוציות של פרטים – אני מסכים, החל מהשרה ועבור דרך כמעט כל מי שדיבר פה.
צבי הנדל: אני לא מאמין שיש מישהו, גם מי שמציירים אותו כרע בחבורה – ולא אגיד שמות כי אולי מישהו לא ידע שכך מציירים אותו – אין מישהו שלא רוצה שיעזרו לחולים, לכל החולים שאפשר לעזור להם.
צבי הנדל: את העניין הזה צריך למצות, איך אנחנו עושים את זה על מנת – וזאת הנקודה השנייה – שלא נהיה המקום הראשון בעולם במספר המרשמים לקנביס רפואי.
צבי הנדל: יש את קנדה.
אילן גילאון: לא בעולם.
אילן גילאון: ב-OECD.
אילן גילאון: היום העולם לא חשוב.
חיים כץ: גם אם מישהו יגיד פה משהו שלא מקובל עליכם אתם לא תפריעו לו, שיהיה לכם ברור.
צבי הנדל: אם אני הייתי מזמין את האנשים זה היה הפוך.
חיים כץ: עזוב, אתה תדבר ולא יפריעו לך.
חיים כץ: מי שיפריע לך, ייצא.
צבי הנדל: לכן כאשר משרד הבריאות קובע הנחיה כזאת או אחרת או משנה משפט כזה או אחר בהנחיה או משהו אחר, צריך כל הזמן לזכור.
צבי הנדל: אל תביאו לי דוגמאות מן העולם.
צבי הנדל: בעולם כבר הפכו רבים מן הסמים ללגליים וכמעט כולם חזרו בהם מכך.
צבי הנדל: בעולם אין עוד מדינה – אולי אם יש אחת אז תסלחו לי, אבל אנחנו בוודאי לא מקום שלישי בעולם, אולי שני.
חיים כץ: אבל אנחנו לא שם.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים ליצור לגליזציה של כלום.
צבי הנדל: לא לגליזציה.
צבי הנדל: קנביס רפואי במרשמים.
צבי הנדל: אנחנו מובילים בעולם פר מיליון נפש.
צבי הנדל: אם יש מדינה אחת שעוברת אותנו אז תסלחו לי.
צבי הנדל: אין שתיים שעוברות אותנו.
מיקי רוזנטל: אנחנו מובילים גם בטכנולוגיה וגם בהיי-טק.
חיים כץ: אולי במספר הלומי קרב אנחנו מובילים בעולם, ובשירות בצבא אנחנו מובילים בעולם, מה לעשות.
צבי הנדל: ראיתי שלא הפרעת לכולם.
צבי הנדל: מה קרה פתאום?
חיים כץ: אני אוהב אותך אז אני מרשה לעצמי.
חיים כץ: אם לא הייתי אוהב אותך לא הייתי מפריע לך.
מיקי רוזנטל: אז אני יכול להפריע חופשי...
צבי הנדל: לכן אני אומר שניזהר בלשוננו.
צבי הנדל: מי שבא מבחוץ ולא מכיר את הפרטים ושומע את מה שנאמר עד עכשיו חושב שיש פה רעים וטובים.
צבי הנדל: משרד הבריאות וכל החברים של משרד הבריאות הם הרעים והרשעים שלא רוצים לעזור לחולים וכן הלאה, וכל העולם מתקדם עם זה ופתוח לזה והכול בסדר.
צבי הנדל: לכן אני אומר, הכול בזהירות.
צבי הנדל: גם השרה וגם המנכ"ל – הם לא צריכים ייצוג לא ממני ולא מאף אחד – רוצים את טובת החולה לא פחות מאף אחד אחר שיושב פה, כולל החולים.
צבי הנדל: לכן עכשיו צריך לעשות רק דבר אחד, לדון במשרד הבריאות עם המומחים שרוצים להתייחס, או בוועדה, או איפה שזה לא יהיה ולמצוא את השיטה הכי טובה איך להקל.
צבי הנדל: אני – ובזה אסיים – כפי שכל אחד עשה סקר אז אני בדרך לפה, עם כל המשחקים של 12 וחצי שנופלים טילים, פגשתי שני אנשים שיושבים כאן – אני לא מזהה אותם כרגע, לא משנה – ושאלתי אותם לאיזו מטרה הם באו.
צבי הנדל: הם אמרו: "אנחנו משתמשים בקנביס רפואי".
צבי הנדל: שאלתי אותם: "ויש לכם קנביס?
צבי הנדל: " ענו: "כן, בוודאי, כבר מזמן".
צבי הנדל: שאלתי: "ועשו לכם צרות לקבל את זה?
צבי הנדל: " אז אמרו: "לא.
צבי הנדל: מה פתאום.
צבי הנדל: קיבלנו את זה".
צבי הנדל: שאלתי: "אז למה באתם?
צבי הנדל: " אמרו: "כי אמרו לנו האנשים שמשווקים את זה שנבוא".
צבי הנדל: אל תעקם את הפרצוף.
חיים כץ: לא אמרתי אף מילה.
צבי הנדל: תן לי לסיים את המשפט.
צבי הנדל: לכן אני אומר, שלא נהיה תמימים יותר מדי.
צבי הנדל: קצת – מותר, אבל לא יותר מדי.
צבי הנדל: אם יש אינטרסים כלכליים – זה לא רק לחברת "טבע".
צבי הנדל: יש מי שהאינטרסים הכלכליים שלהם הרבה יותר גדולים, ואני לא מדבר על החולים.
משה זלמן פייגלין: עד עכשיו לא הבנתי על מה אתה מדבר.
צבי הנדל: אני מדבר על אלה שמתעסקים עם הדברים האלה.
תמר זנדברג: סליחה, אדוני היושב-ראש, אפשר לדעת, בבקשה, את מי הדובר הזה מייצג?
חיים כץ: ציין לפרוטוקול מה התפקיד שלך.
צבי הנדל: אני יושב-ראש הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול.
תמר זנדברג: רציתי רק לדעת.
מיקי רוזנטל: תכבדו את דעתו, גם אם אתם לא מקבלים אותה.
חיים כץ: אני רוצה לחזור שוב.
חיים כץ: אתה דיברת כבר.
חיים כץ: יש כאן רבים שרוצים להתבטא.
חיים כץ: בשעה 15:00 מתקיימת ישיבת סיעת הליכוד.
חיים כץ: אני בדרך כלל לא בא לישיבת סיעת הליכוד, וגם לא הייתי עד עכשיו, מתחילת הקדנציה לא הייתי ולו פעם אחת.
חיים כץ: אני רואה שאתם רוצים להביא אותי לישיבה.
חיים כץ: כי אני לא בא לישיבה, אני לא משחית את זמני בישיבות.
חיים כץ: כאשר אתה הולך לישיבת סיעה גם אין לך מה לעשות שם, אבל אתה הולך.
חיים כץ: אני מנסה לנצל את הזמן.
חיים כץ: גם במרצ אין מה לעשות בישיבות סיעה.
חיים כץ: עזוב, בשום מקום.
יעל גרמן: רק אצלנו יש, בשעה 14:10 תתקיים ישיבה על שוויון בנטל ואני אהיה חייבת לעזוב.
חיים כץ: יש כמה אנשים פה שרוצים לדבר.
חיים כץ: עכשיו אני חוזר ואומר, אני יכול לעצור את הישיבה, לנעול אותה, להגיד תודה רבה ולנסות לגעת בגורמים המשפיעים ולראות מה אנחנו עושים.
חיים כץ: אם מישהו ידבר כאן שלא מוצא חן בעיני הנוכחים מה שהוא אומר ויתפרצו, אנחנו נסגור את הדיון הזה.
חיים כץ: אנחנו לא צריכים כאן להקת מעודדים ולא צריכים כלום.
חיים כץ: אנחנו רוצים לנסות כאן בוועדה לעזור, במידה וצריך, לאלה שצריכים את הקנביס, במידה וצריך.
חיים כץ: אתם לא יכולים להפריע פה לאנשים לדבר.
חיים כץ: רשות הדיבור לאברי גלעד.
<אברי גלעד: תודה לך, אדוני היושב-ראש.
<אברי גלעד: אני רוצה, ברשותך, לחלק את דבריי לשניים.
<אברי גלעד: בחלק הראשון אשתמש בכישוריי כקריין ואקרא דברים שכתב האיש שיושב כאן בכיסא גלגלים, שמו מיכאל הרמן.
<אברי גלעד: הוא האיש שחי הכי הרבה שנים עםALS בעולם, למעט סטיבן הוקינג, הפרופסור הידוע.
<אברי גלעד: הוא מקום שני בעולם.
<אברי גלעד: לאור החרמתו של סטיבן הוקינג את ישראל אני מקווה שהוא יהפוך למקום ראשון...
<אברי גלעד: מיכאל הרמן לא יכול לדבר, כפי שמקובל אצל חולי ALS במצבו.
<אברי גלעד: אני אקרא את דבריו, ברשותך.
<מיכאל הרמן: (אברי גלעד קורא את הדברים.
<מיכאל הרמן: ) שמי מיכאל הרמן.
<מיכאל הרמן: אני חולה ב-ALS 28 שנים בקירוב.
<מיכאל הרמן: זו מחלה מן המתסכלות והאכזריות שיש.
<מיכאל הרמן: לא אלאה אתכם בפרטים, די שתסתכלו עליי.
<מיכאל הרמן: לענייננו, עד לפני 4 שנים וחצי לא ישנתי, לא אכלתי, הייתי בתת-משקל, עצבני ולא רגוע בכלל ואז חבר שחלה גם הוא במחלה שאל אותי אם אני מקבל גראס רפואי.
<מיכאל הרמן: אמרתי שלא.
<מיכאל הרמן: מכאן, בתהליך די קצר, קיבלתי אישור ממשרד הבריאות וחיי השתנו מקצה אל קצה.
<מיכאל הרמן: אחרי 24 שנים שלא ישנתי יותר משעה רצוף התחלתי לישון 5 שעות ברצף לאחר עישון הקנביס, התחלתי לאכול, והרבה, והעליתי 10 קילוגרמים בשנים אלו, והכי חשוב – הפסקתי כמעט לחלוטין לקחת תרופות שמרעילות את הגוף.
<מיכאל הרמן: נעשיתי ידידותי ונחמד לסובבים אותי.
<מיכאל הרמן: ולאלו הטוענים שגם מתמסטלים מן הגראס הרפואי, אני אומר: כן, קצת, וזה חלק בלתי נפרד מן הטיפול, כי לאנשים שסובלים מכאבי תופת מגיע גם קצת "לרחף".
<מיכאל הרמן: בין כה איננו מטיסים מטוסים.
<מיכאל הרמן: לאורך השנים היו לי מספר בעיות שקשורות לרישיון.
<מיכאל הרמן: החידוש לא הגיע תמיד בזמן למרות ששלחתי את המסמכים, העבירו אותי ספק למרות שלא ביקשתי ולמרות שהספק הישן קרוב יותר הביתה.
<מיכאל הרמן: אפילו היום המינון שיש לי ברישיון לא מספיק לי תמיד לגמור את החודש, וזה לא כמו בנק, כי אין אוברדרפט, הקנביס נגמר וזהו.
<מיכאל הרמן: המדיניות של משרד הבריאות והנהלים החדשים הם סטירת לחי מצלצלת לאוכלוסיות שלמות של חולים.
<מיכאל הרמן: אפילו מחלת ה-ALS לא נמצאת ברשימת המחלות.
<מיכאל הרמן: מה עם כל החולים הסיעודיים והחולים הכרוניים והקשישים?
<מיכאל הרמן: למה להקשיח את הנהלים במקום להקל על החולים, שגם ככה הסבל שלנו רב?
<מיכאל הרמן: אני מבקש בשם החולים במדינת ישראל: בטלו את הגזירות שהטלתם, תעשו חושבים בהיגיון ותעשו כל מה שניתן כדי להקל עלינו.
<מיכאל הרמן: הקנביס הוא צמח מתנת האל והתרופות שאתם מציעים לנו לא יותר טובות ממנו, אלא להיפך.
<מיכאל הרמן: לסיום, אני מבקש להזכיר שיום המודעות ל-ALS מתקיים בקרוב, ב-20 ביוני.
<מיכאל הרמן: תודה.
<מיכאל הרמן: מיכאל.
<אברי גלעד: אלה הדברים של מיכאל.
<אברי גלעד: אני מקווה שזה לא גורע מזמני.
<אברי גלעד: אני מבקש לומר שאנחנו זכינו לחיות בזמן מיוחד, זמן שבו מתגלה טיפול חדש, או בעצם חוזר טיפול ישן לארון התרופות.
<אברי גלעד: זכינו שישראל מוליכה בעולם בתחום הזה.
<אברי גלעד: אני לא יודע אם אתם מכירים את כל הנפשות היושבות פה.
<אברי גלעד: יושבים פה אנשים כמו פרופ' גלילי, כמו פרופ' משולם, אנשים שמכל העולם באים לשמוע מה הם מספרים, מכל העולם באים לראות את הזנים החדשים המגודלים בישראל וההתוויות המיוחדות שהם מיועדים להן.
<אברי גלעד: והנה עכשיו יוצאות מחלות שכבר ניתן להן הטיפול מחוץ לחוק, ואנחנו מכירים לצערנו את המכתב של פרופ' גמזו, שאני מחבב מאוד ומעריך, שכתב, ואמנם הוא התנצל על כך אחר-כך, אבל המדיניות ממשיכה, שאפילו חולים שזה עוזר להם – זה יילקח מהם.
<אברי גלעד: המדינה למעשה אומרת היום לחולי פרקינסון: המשיכו לרעוד, ולחולי כאב המדינה אומרת: תמשיכו לכאוב לפחות שנה, ולהלום קרב המדינה אומרת: תמשיך לא לישון בלילה ולא לתפקד ביום.
<אברי גלעד: ולכולם היא אומרת – שהרי החולים לא באמת לא משתמשים בחומר כי הוא אסור על-פי החוק, המדינה אומרת: לכו תשיגו בשוק השחור, לכו תקנו מסוחרי סמים.
<אברי גלעד: המדינה אומרת: לכו ותחשפו את עצמכם לביקורי פתע של המשטרה שיהפכו לכם את הבית ויגלו את ה-10 גרם שלכם ותבלו לילה במעצר כי אתם השגתם לעצמכם את התרופה שלכם.
<אברי גלעד: לפני 5 שנים אבא שלי הלך לעולמו.
<אברי גלעד: בשנה האחרונה לחייו הוא היה חולה אלצהיימר מן הסוג המכוער.
<אברי גלעד: הוא היה צורח יום ולילה.
<אברי גלעד: כשהייתי בא לבקר אותו במחלקה הסיעודית שבה הוא היה מאושפז עם אנשים במצבו, הדבר הראשון שהיית שומע כשדלתות המעלית היו נפתחות אלה הצעקות של חולי האלצהיימר שחווים מחדש – אבא שלי חווה את בוא הגסטפו לבית, אבל כל אחד עם עולמו הפנימי.
<אברי גלעד: לפני שנתיים הייתי פעם ראשונה בבית האבות בנען, שם צחי קליין, צדיק עם רישיון, ניהל מחקר מרתק.
<אברי גלעד: הוא נתן לאנשים עם אלצהיימר קנביס רפואי בקפסולות, בעישון, בממתקים, בכל מיני דרכים, וכשנכנסת למחלקת האלצהיימר בנען היה שקט, היו אנשים מחייכים, אנשים שטוב להם, אנשים מתקשרים, אנשים שאפילו הקוגניציה שלהם השתפרה.
<אברי גלעד: העניין הזה, עד כמה שאני יודע, נסגר.
<אברי גלעד: נסגר, כי גם שם אולי יכולה להיות זליגה.
<אברי גלעד: אני רוצה להתייחס גם למה שאמר מר הנדל הנכבד.
<אברי גלעד: בניגוד למה שאמרת, ברחבי העולם כבר הבינו שהמלחמה בקנביס מוגזמת, בין אם בדוח האו"ם של קופי אנאן מ-2011, בין אם כשהתבשרנו בחודש שעבר שכל מדינות דרום אמריקה שוקלות להפוך את הקנביס לחוקי, בין אם מדינות בארצות-הברית, שאחת אחרי השנייה מאפשרות קנביס לכולם, לא רק לחולים, מדינת קולורדו היתה האחרונה וקדמה לה מדינת וושינגטון, בין אם באירופה, שם במדינות רבות – ולא הולנד, שהיא תמיד הולנד, הולנד היא מקרה קיצוני – כמו בלגיה, צ'כיה, אנגליה ואחרות – שם כבר הבינו שהקנביס נזקו לא כל-כך נורא.
<אברי גלעד: נשאלת השאלה, רבותי, האם תמורת פיקוח על נזק לא כל-כך נורא – ולא נתווכח על הלא כל-כך נורא הזה, יש גם נזקים מסוימים לקנביס – אבל האם יש מוסר ויש היגיון שמדינה תיקח טיפול מוכח מחולה כדי למנוע שאדם אחר, שלא מגיע לו, ישתמש ויגרום לנזק מינורי?
<אברי גלעד: האם הדמוקרטיה יכולה לשאת אורח מחשבה כזה?
<אברי גלעד: לדעתי התשובה היא לא.
<אברי גלעד: אם בשביל זה קיימת המדינה, יש פה תקלה רצינית ביותר.
<אברי גלעד: יש פה יוהרה של המדינה שלוקחת מן הפה של החולה תרופה שמטיבה אתו, משיקולים שאינם ענייניים לטובתו אלא משיקול אחר.
חיים כץ: אתה לא יודע מה זה שיקול אחר.
<אברי גלעד: יש הרבה שיקולים אחרים.
חיים כץ: כמו, למשל?
<אברי גלעד: יש שיקולים של שמרנות, יש שיקולים של פחד, יש שיקולים של כסף, יש כל מיני שיקולים.
<אברי גלעד: אני יודע שיש הרבה זרמים תת-קרקעיים, הרבה אינטרסים.
<אברי גלעד: אני לא רוצה לתת בהם סימנים.
<אברי גלעד: כאדם תמים ושוחר טוב באמת אני מקווה שרוב הסיפורים שאני שומע אינם נכונים ומדובר רק בשמרנות טהורה, בפחד טהור שמלובה על-ידי המשטרה, שכל הזמן לא מתעדכנת וממשיכה לסווג את הקנביס כסם מאוד מסוכן, כאשר על-פי הדוח של ממשלת בריטניה שהתפרסם בשנה שעברה הקנביס ממוקם באחד המקומות האחרונים בין הסמים המסוכנים, כאשר האלכוהול הוא במקום הראשון וההירואין והקוקאין והטבק נמצאים במקום גבוה.
מיקי רוזנטל: הדיון הוא לא האם לאפשר קנביס או לא.
<אברי גלעד: אני רק אומר שהסכנה בקנביס היא סכנה מינורית, ובשל סכנה מינורית למנוע טיפול מז'ורי מחולים – זו מערכת שיקולים מאוד-מאוד בעייתית.
<אברי גלעד: אני מודה לכם.
חיים כץ: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.
מיקי רוזנטל: אני לא אגנוב מאברי גלעד את ההצגה לעיתונאים.
חיים כץ: הוא לא עשה הצגה.
חיים כץ: הוא דיבר מדם לבו.
מיקי רוזנטל: הוא דיבר יפה מאוד וריגש אותי מאוד.
מיקי רוזנטל: לא התכוונתי בכלל לומר משהו רע.
מיקי רוזנטל: התכוונתי לומר משהו רע עליי.
מיקי רוזנטל: אני הולך לספר משהו עליי, דבר שאני לא נוהג בדרך כלל.
חיים כץ: אנחנו נפתח אותך, נקלף אותך.
מיקי רוזנטל: לכן אני קורא לעיתונאים לא לפנות אליי אחרי ההצהרה הבאה.
מיקי רוזנטל: אני מבקש לומר משהו רע עליי.
מיקי רוזנטל: אני בן אדם שחי מרבית חייו עם תרופות נרקוטיות, אני מבין משהו בכאב.
מיקי רוזנטל: אני קורא למשרד הבריאות לא להפוך לביטוח הלאומי מספר שתיים.
מיקי רוזנטל: מה קרה בביטוח הלאומי?
מיקי רוזנטל: בגלל קומץ של אנשים שאינם בסדר, אולי, כולנו הפכנו לחשודים, וזה דבר איום ונורא, איום ונורא.
מיקי רוזנטל: אני מבין את החששות, אני יודע מה זה שמרנות ואני מבין את החששות שהדבר עוד לא נבדק מספיק ואנחנו לא מבינים את כל ההשלכות של הקנביס על בני אדם, אבל מכאן אפשר כבר לגזור שני דברים, וישר תעיפו אותם.
מיקי רוזנטל: דיברתי על זה עם רוני גמזו.
מיקי רוזנטל: מותר לי להגיד מה סיכמנו?
מיקי רוזנטל: הנה דבר אחד להרגיע אותך.
מיקי רוזנטל: כל מי שקיבל תרופה לא ייאלץ לעבור איזה נוהל חדש.
חיים כץ: זה אומר שרוני גמזו "מכר" את זה לכולנו.
מיקי רוזנטל: את זה לא אני השגתי.
מיקי רוזנטל: את זה רוני גמזו עשה, כי הוא איש שמבין עניין.
מיקי רוזנטל: אז מה אכפת לי?
מיקי רוזנטל: כל החולים הסיעודיים שדיברת עליהם – וגם אני, לצערי, עברתי חוויה דומה עם הורה ואני יודע על מה אתה מדבר – הובטח לי שכל האנשים מעל גיל מסוים, בוודאי אנשים סיעודיים, עליהם אפשר יהיה לנסות קנביס חופשי.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, לא יאלצו אותם, וגם אם יהיה נוהל חדש שיקבע שצריך ללכת במשך שנה למרפאת כאב, את האנשים המבוגרים לא ייאלצו לעשות את זה, כי אין להם את הזמן ואין להם את הפריבילגיה לעבור את השנה המיותרת הזאת.
מיקי רוזנטל: אני חושב שזה כבר הישג כשלעצמו.
מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד, נורא חשוב, באשר למשטרת ישראל.
מיקי רוזנטל: משטרת ישראל "מפמפמת" לעיתונאים ולכל מיני גורמים וכולי וכולי, שיש זליגה מן היצרנים.
מיקי רוזנטל: לא היה בדל של הוכחה, אין מידע מודיעיני כזה, ואני אומר את זה באחריות אחרי שדיברתי עם שוטרים, ואם הם אמרו דברים אחרים בוועדות אחרות אז הם נוכלים ורמאים.
מיקי רוזנטל: אם יש זליגה מן המקום של הייצור, אדרבה, יתפסו את הגנבים.
מיקי רוזנטל: אי אפשר להשית את הדבר הזה על כלל הצרכנים של הקנביס.
מיקי רוזנטל: עוד מילה אחת בעניין הזה.
מיקי רוזנטל: אני שמח על הדיון הזה, אבל יש גם את הצד שדואג נורא.
מיקי רוזנטל: אני כן סומך על משרד הבריאות.
מיקי רוזנטל: אני אומר לכם שעם כל הזעקות שנשמעו, ובצדק נשמעו, ובסדר שנשמעו, יש לנו שרה ומנכ"ל אחראים ואני משוכנע שנוכל להגיע לאיזה עמק שווה, גם שהחולים יקבלו את מה שהם צריכים ויחד עם זה שהעניין הזה לא יהפוך להיות הפקרות.
חיים כץ: דרך אגב, באשר לזליגה, באחד הדיונים הצעתי למשטרה שתחנות החלוקה וההסברה יהיו במשטרה.
חיים כץ: ייקחו חדר אחד במשטרה, הם יחלקו, הם יפקחו, לא תהיה זליגה, ואם תהיה זליגה הם לא עשו את עבודתם כפי שצריך.
מיקי רוזנטל: הם לא הסכימו, כי אין זליגה כנראה.
חיים כץ: אה, כנראה אין זליגה.
חיים כץ: פרופ' רות גלילי, ביקשת לדבר, אז בבקשה.
<רות גלילי: אני באה מהצד המדעי, ואחרי הדברים ששמעתי כאן נראה לי כל-כך מזערי מה שאני עושה שאני כמעט מתקפלת.
<רות גלילי: בכל אופן, ב-15 השנים האחרונות עבדתי בשיתוף עם פרופ' משולם על מספר מחלות דלקתיות במכרסמים, עכברים וחולדות, בהם הוכחתי בבירור שיש שיפור משמעותי במחלות הבאות, שהן אוטו-אמוניות או מחלות המלוות לא רק בכאב אלא גם בדלקות, והן דלקות מפרקים, סוכרת מטיפוס 1 נעורים, סוכרת מטיפוס 2 וגם איסכמיה של לב, התקפי לב וכולי.
<רות גלילי: בכל המודלים שמקובלים בעולם ושבהם נעזרים בפיתוח תרופות הוכחנו בבירור שמספר החולים והמתים מהמחלות פחת ביותר משני-שלישים.
<רות גלילי: זאת אומרת, אצל כ-60% היה שיפור, הן בסוכרת מטיפוס 2, שהחולדות לפני כן היו מתות ממנה, הן באיסכמיה של לב, בהתקפי לב שדורשים אחר-כך צנתור, והן במחלות דלקתיות.
<רות גלילי: המודלים באמת משמשים גם לתרופה הניתנת היום למשל בדלקות מפרקים, אנטי TNF.
<רות גלילי: מי שמכיר את הטיפול, הוא עולה כ-1,500 דולר לחודש לחולה.
<רות גלילי: תעשו חשבון כפול 12 כמה זה עולה לחולה אחד בשנה.
<רות גלילי: וכאן חומר כל-כך לא יקר שניתן לעכברים הציל באותה מידה כפי שהציל את העכברים שמטופלים בחומר היקר.
<רות גלילי: מכל האמור נראה לי שזה באמת חומר אידיאלי.
<רות גלילי: אין לו תופעות לוואי, הוא איננו טוקסי לחלוטין, אפשר כמעט לשתות חלק ממרכיבי הקנביס.
<רות גלילי: לא אכנס לזה, אבל בקנביס יש שני מרכיבים עיקריים, אחד שגורם ל-high, ה-TNA, וגם לדברים אחרים, כמובן אנטי דלקת ואנטי כאב, והחומר שאני חוקרת במיוחד, שהוא נטול השפעה פסיכוטרופית, שנקרא קנבידיול, הוא אחד משני המרכיבים העיקריים של הקנביס, אותו אני חוקרת במיוחד כבר 15 שנים, כפי שהסברתי לכם, ויש לו באמת תכונות פנטסטיות אנטי דלקתיות.
<רות גלילי: בשנתיים האחרונות אני גם בודקת מיצויים מקנביס בהשוואה לאותו חומר נקי שאתו עבדתי במשך השנים הקודמות, ואני יכולה לומר בפירוש שהמיצוי מהקנביס, שאני יודעת גם את הרכבו הכימי, ובמעבדה של פרופ' משולם בודקים ויכולים לומר לי מה הוא, הוא יעיל לפחות כמו, אם לא יותר, אותו חומר נקי שחקרתי במשך שנים בקנביס.
<רות גלילי: מילה אחרונה על מחקר רפואי אצל חולים.
<רות גלילי: התפרסם לפני ימים ספורים מחקר על סוכרת של מבוגרים, שרבים מן האנשים סובלים ממנה.
<רות גלילי: נחקרו 4,500 חולים, בדיעבד.
<רות גלילי: חילקו את החולים לשלוש קבוצות: אלו שאף פעם לא עישנו, אלו שעישנו לפני שנים ואלו שמעשנים עתה.
<רות גלילי: כל הפרמטרים של מחלת הסוכרת למבוגרים היו הרבה יותר טובים באלה שעישנו עכשיו קנביס.
<רות גלילי: המחקר התפרסם לפני ימים ספורים גם ב-Time magazine.
<רות גלילי: הוא נמצא אצלי, למי שירצה לעיין.
<רות גלילי: אז לפחות אפשר לומר שהתוצאות שקיבלתי בחולדות ובעכברים גם כן מתאימות לאלה שבבני אדם.
<רות גלילי: אני תומכת מאוד במתן קנביס רפואי לחולים שסובלים מדלקות וממחלות שציינתי.
<רות גלילי: תודה רבה.
חיים כץ: אחרי ששמענו אותך, אדוני המנכ"ל, שמעת, היא בטח מבינה בזה יותר ממני, אני אף פעם לא ערכתי מחקר.
<רוני גמזו: קודם כול, תודה רבה על כל הדברים שנאמרו כאן, במיוחד מצד החולים ומכל האנשים המעורבים.
<רוני גמזו: היתה לי מצגת להציג, אבל אני חושב שהיא לא חשובה כרגע.
<רוני גמזו: אני מנכ"ל 3 שנים ונפל בחלקי להיות מנכ"ל בתקופה שבה השימוש וההיעזרות בקנביס הרפואי הופכת להיות יותר ויותר ויותר נדרשת ויותר ויותר מהווה דילמה לא פשוטה בשאלה מתי זה טוב ומתי זה לא טוב וכיוצא בזה.
<רוני גמזו: הסיטואציה המשפטית מטילה הכול על הכתפיים שלי.
<רוני גמזו: פקודת הסמים – מה לעשות, שם נמצא הקנביס עד שחברי הכנסת יוציאו אותו משם – מטילה הכול על המנהל, על מנכ"ל משרד הבריאות.
<רוני גמזו: היא אומרת לו: אתה זה שצריך לתת רישיון במצבים רפואיים ומחקריים, אתה זה שצריך לפקח, אתה זה שצריך לתת רישיון לא רק למי שמשתמש, לתת רישיון למי שמגדל, לתת רישיון למי שמעביר.
<רוני גמזו: הכול על הכתפיים שלך.
<רוני גמזו: בתקופתי, מאז יוני 2010, ב-3 השנים האחרונות מספר הרישיונות גדל בצורה מסחררת, פי 4 ואולי אפילו פי 5.
<רוני גמזו: יש כמה סיבות לזה.
<רוני גמזו: אולי אני צריך גם להיות תמים, כפי שאברי גלעד אומר: בעיקר מכיוון שיש יותר מודעות.
<רוני גמזו: אבל אני אומר את זה כדבר אחד.
<רוני גמזו: מעבר לזה, יכולות להיות קליפות נוספות, שאסור לי כרגע להניח אותן אבל הן כמובן יכולות להיות.
<רוני גמזו: צריך לזכור שעד אפריל 2010 הקנביס ניתן בחינם.
<רוני גמזו: אסרנו תשלום על קנביס.
<רוני גמזו: אם אנחנו הולכים אחורה, בשנת 2003 בסך הכול כ-60 אנשים צרכו את זה למטרות רפואיות.
<רוני גמזו: בשנת 2006 מספרם כבר גדל לכמה מאות, 200-300.
<רוני גמזו: ואז התחילו אנשים לגדל לאחרים, ואז באמת נוצרו אותם מגדלים, כאשר שבהתחלה, בין 2006-2010 הקנביס ניתן ללא תשלום עדיין.
<רוני גמזו: במהלך התקופה הזאת, כשהמספר גדל מ-2,000-3,000 ל-11,000, זה בטח לא מדיניות שמרנית, זה בטח לא שם.
<רוני גמזו: אבל בהחלט על הכתפיים שלי מוטל לראות את החולים.
<רוני גמזו: לאורך 3 השנים הללו נפגשתי במשך שעות עם אנשי "תיקון עולם" ועם מגדלים אחרים.
<רוני גמזו: במשך 3 השנים הללו נפגשתי מספר פעמים עם שלומי סנדק, נפגשתי עם לא מעט חולים, נפגשתי עם אלכס ברק זכרונו לברכה וניסיתי ללמוד, הלכתי עם אברי גלעד ל"הדרים" לראות את זה בעיניים, ללמוד את הכול תוך כדי.
<רוני גמזו: וזה לא נעצר, הגידול במספר הרישיונות לא נעצר.
<רוני גמזו: אני רוצה להזכיר לוועדה, הוועדה הזאת בראשותו של חבר הכנסת חיים כץ דנה בנושא הקנביס הרפואי בנובמבר 2009, מרץ 2010, יוני 2010 ונובמבר 2010 – 4 דיונים היו לוועדה הזאת.
<רוני גמזו: אני השתתפתי בדיון אחד מתוך הארבעה אחרי שהתמניתי להיות מנכ"ל המשרד.
<רוני גמזו: הוועדה ראתה לנגד עיניה את התהליך של הטיפול הזה, של השירות הזה, איך הוא מתבסס תוך כדי, והיא נתנה עלינו ביקורות והיא נתנה לנו נו-נו-נו.