GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אוגניה ברודסקי: אבל יותר ויותר אנחנו חיים את ההכרה שהמשפחה היא אוכלוסיית יעד בפני עצמה, יותר ויותר יש עדויות שהמשפחה יש לה גורמי סיכון בריאותיים לעצמה: בגלל העומס הטיפולי הזה הזנת בריאות המשפחה.
<אוגניה ברודסקי: המשפחה הופכת להיות בעצמה חולה, לכן מחפשים את האסטרטגיות כדי לתת תמיכה ישירה לבני המשפחה מעבר לעזרה לזקן הלוקה בדמנציה.
<אוגניה ברודסקי: אנחנו מציעים כאן פיתוח של מרכזי מידע וייעוץ שיהיו ארציים וזמינים ימי השבוע ובכל שעות היממה כדי שמשפחה שמחזיקה אדם תוכל לפנות.
<אוגניה ברודסקי: הרחבת הפיתוח של מענים לתמיכה – האמת שיש כבר כאלה מרכזים בקופות החולים וצריך לחשוב איך הם מתכללים את הדברים האלה, ומכשירים מישהו שיכול לענות ספציפית לגבי טיפול במחלת הדמנציה.
<אוגניה ברודסקי: לגבי הרחבת הפיתוח – כבר היום יש עמדה והביטוח הלאומי, משרד הרווחה ו גופים אחרים נותנים קבוצות תמיכה ישירה.
<אוגניה ברודסקי: זה בהחלט לא מספיק אז אנחנו חושבים שצריך להרחיב את הנושא.
<אוגניה ברודסקי: על נושא הנופשון כבר דיברתי בהקשר של מרכזי יום; העלאת מודעות בני המשפחה לזכויותיהם, ואני חושבת שדווקא כאן הבית להגיד הזה – יש מעט מאוד זכויות שנתנו למשפחה באופן ישיר, כמו הקלות במס למי שמשתתף בסידור מוסדי של בן המשפחה, כמו מישהו שלא צריך לעבור מבחן עבודה אם הוא מטפל באדם מאוד חולה בבית, וגם קיימת האפשרות להיעדר מהעבודה 6 ימים בשנה במסגרת ימי המחלה כדי לטפל בהורה חולה.
<אוגניה ברודסקי: ההגדרות לא מתאימות לחולה דמנציה – ההגדרות מקשות, זה דורש מוגבלות - - -
אילן גילאון: זה בהחלט המקום להעלות את זה.
אילן גילאון: זאת האורתופדיה של העניין וזה צריך להתאים.
אילן גילאון: לקויות נפשיות וקוגניטיביות הן מאוד סטיגמטיות, מאוד בעייתיות.
אילן גילאון: אלו מחלות שעדיין בארון.
אילן גילאון: אני מכיר קהילות שלימות שעדיין מסתירות את האלצהיימר בתוכן, כמו שהן מסתירות מחלות אחרות שהן נפשיות.
אילן גילאון: אחד הדברים הכי זריזים שצריך לעשות זה אאוטינג מוחלט – להוציא את המחלה מהארון באופן מוחלט ולהבין שזו נחלתו של כל אחד באופן אוניברסלי, לא עוזרים למישהו אחר.
אילן גילאון: המסקנה שלנו בוועדה היא שאין דבר כזה מוגבלים ולא מוגבלים – יש או מוגבלים או נשאי מוגבלות בסופו של דבר.
אילן גילאון: בוודאי זה נכון בחברה שהולכת ומזדקנת – אין ספק בכך.
אילן גילאון: לכן זאת הבעיה האמתית של ראיית העניין כאוניברסלי – זה יכול להיות כל אחד מאתנו, כן, זאת הבעיה.
אילן גילאון: כאן צריך להשקיע מאמצים ואנחנו גם נעשה את כל המאמצים כאן כדי לקדם את זה בחקיקה.
אילן גילאון: אבל תדעו לכם, אפשר לחוקק מה שאתם רוצים אבל אי אפשר לחוקק חוק שאנשים יהיו בני אדם – לזה צריך לחנך.
אילן גילאון: ולכן, כשאת אומרת זה המקום – זה בהחלט המקום להעלות את העניין הזה.
<אוגניה ברודסקי: כפי שאמרתי, יש לנו עוד הרבה המלצות לגבי בני משפחה, אני הצגתי את העיקריות שבהן.
<אוגניה ברודסקי: אנחנו צריכים להתאים את מערכת האשפוז מבחינת היקף המיטות והאיכות שלהן.
<רוני גמזו: בואי נתחיל לסיים.
<אוגניה ברודסקי: אני כבר מסיימת.
אילן גילאון: אנחנו צריכים בתוך חצי שעה לתת לאנשים להתבטא ולרוני לתכלל את העניין.
<רוני גמזו: מחקר ופיתוח גם נעשה.
<אוגניה ברודסקי: הצעדים שחשבנו לנקוט כדי לקדם את התכנית, קודם כל כפי שאמרנו, הכרה במחלת הדמנציה כבעלת עדיפות גבוהה במשרדי הממשלה - - -
<רוני גמזו: תרשו לי לומר שהתהליך היה כך: קודם כל, הוא הושם על השולחן שלי כבעיה – מה הם הדברים שאני צריך לעשות.
<רוני גמזו: כמובן שהוועדה שהייתה כאן לפני כשנה אמרה דברים ככותרות שקשה רק להסתפק בהם, ולכן אני ביקשתי מהצוות שיגיש לי תכנית.
<רוני גמזו: אתם ראיתם שלקחו כאן צוות שהוא מכל הבא ליד, זה בעצם קונצנזוס מלא של כל המערכת והם הגישו את זה לפני כחודש ויותר למועצה ומשם זה הגיע אלי.
<רוני גמזו: כרגע אני צריך לקחת את כל הדברים כאן ולהתחיל ליישם אותם אחד אחרי השני.
<רוני גמזו: כל אחד מהדברים כאן הוא כבר לא כותרת.
<רוני גמזו: הדברים הם פעולות שאני צריך להתחיל לבצע אותן בתיאום עם משרדים אחרים, אבל אני לוקח על עצמי את ההובלה.
<רוני גמזו: זה גם משאבים, זה גם סדרי עדיפויות – קודם כל, בסדר העדיפויות של משרד הבריאות זה יהיה גבוה – אני מקווה מאוד שאני אצליח לשכנע גם את הרווחה וגם את המשרד לאזרחים ותיקים ואני מניח שאני גם אוכל לשכנע גם את הביטוח הלאומי להצטרף.
<רוני גמזו: אי אקבע תכנית בתוך המשרד, במה אני אגע ראשון, מה יותר מאוחר, איך אני עובד במקביל וכל אותם דברים שבסופו של דבר אני מחויב לבצע אותם.
<רוני גמזו: מבחינת כסף – אני כמובן, אצליח לבצע את זה על-ידי המשאבים שקיימים אצלי כרגע.
<רוני גמזו: כמובן שאני אבקש עוד תקציב, מה שאני אוכל לקבל – אני אקבל ומה שלא, אני אפעיל קדימה מתוך המשאבים שנתונים כרגע.
אילן גילאון: אתה יודע כמה זה עולה לך התיק הזה של הדמנציה?
<רוני גמזו: זאת תכנית של 200-100 מיליון שקל, זאת תכנית ענקית.
<רוני גמזו: חלק מהדברים טבועים בתוך חובות הליבה של הארגונים בתוך מערכת הבריאות, רק צריך להגיד למי החובה: חלק מהדברים כאן באחריות קופות החולים, חלק מהדברים באחריות בתי החולים, חלק מהדברים באחריות מוסדות גריאטריים שמאשפזים אותם ואני צריך לקבוע להם את הסטנדרטים הנכונים – איך לטפל בחולה הדמנטי, מה השירות המיוחד שהוא צריך לקבל – ולהכריח אותם לבצע את זה.
<רוני גמזו: חלק מהדברים כאן הם חוסר רגולציה מספיק טובה.
<רוני גמזו: זה לא אומר שיש משהו שאנחנו צריכים עכשיו לעשות יש מאין – חלק מהדברים הם צעדים של אחריות ואני צריך להגדיר את האחריות.
<רוני גמזו: אני מוכן להיות מוזמן לוועדה כאן בעוד 6 חודשים כדי להראות את ההתקדמות של משרד הבריאות ושל המשרדים האחרים, עקב בצד אגודל תבצעו את זה.
<רוני גמזו: אני רק חייב תשובה אחת אחרונה לגבי התרופות – מאז שנת 2000 לא נכנסה תרופה לסל בנושא של האלצהיימר או בנושא של הדמנציה Per se, ממש טכנולוגיה לכיוון הזה.
<רוני גמזו: כל פעם הן מוגשות וועדת הסל לא מוצאת את האפקטיביות, את היתרון וכיוצא בזה.
<רוני גמזו: אתם יודעים שאנחנו משתדלים לא להתערב כי זאת ועדה ציבורית שעושה את השיקול הערכי, המקצועי וכיוצא בזה.
<רוני גמזו: יכול להיות שבוועדה הקרובה אני אתערב, מדובר תרופה בשם אמנטדין, אבל יש תרופות נוספות שאת הזכרת, אחת מהן לא הוגשה – הריספרדל לא הוגשה – לוועדת הסל.
<רוני גמזו: אבל אנחנו נשים את כל כובד משקלנו לנסות לשכנע את חברי הוועדה.
אילן גילאון: רוני, אתה יודע, הוועדה לא רק מפקחת אלא גם לוקחת על עצמה מטלות:
אילן גילאון: אם יש שדה חקיקה שאנחנו היינו צריכים - - -
<רוני גמזו: חד-משמעי.
<רוני גמזו: אני אחזור לוועדה תוך 30 לאחר שאנחנו נבין מה הנושאים שרלוונטיים כאן, עם מכתב בנושא החקיקה שאפשר לקדם דרך הוועדה.
רינה פרנקל: יש פה נציג ביטוח לאומי?
<מוטי זליקוביץ: אפשר להגיב?
אילן גילאון: אפשר, בזכות דיבור.
אילן גילאון: מוטי, נתחיל אתך, שיהיה קצר, אחרת לא נזכור.
<מוטי זליקוביץ: אני מנכ"ל עמותת מלב"ב.
<מוטי זליקוביץ: למי שמכיר או לא מכיר – אנחנו 33 שנים מטפלים בפעול בחולי אלצהיימר.
<מוטי זליקוביץ: יש לנו 10 מרכזי יום, יש לנו טיפול בית, מחקר, מוקד ועוד הרבה סעיפים אחרים.
<מוטי זליקוביץ: ראשית, אני מברך על התכנית.
<מוטי זליקוביץ: שנית, אני אשמח לקבל אותה כי עד היום זאת הפעם הראשונה שקיימת תכנית כזאת.
<מוטי זליקוביץ: נכון שראיתי שישבה גב' לאה אברמוביץ בוועדה אבל לאה כבר לא עובדת במלב"ב – אני אשמח להחליף אותה – ואני אשמח לקבל את התכנית הזו.
<מוטי זליקוביץ: אני מחזיק ביד את מחקר ים המלח או החוברת של ים המלח ב-2011.
<מוטי זליקוביץ: ב-2012 קיימנו כאן דיון.
<מוטי זליקוביץ: אנחנו עוד מעט מסיימים את 2013 ומקיימים עוד פעם דיון.
<מוטי זליקוביץ: לפי התכנית הזאת אני מקווה שאני אגיע לפנסיה לפני שהתכנית הזאת תהיה מוכנה, זאת אומרת שהיא תהיה מוכנה לפני שאני אגיע לפנסיה, כי לפי התכנית הזאת הרבה מאוד שנים יעברו עד שהיא תיושם, לצערי.
<מוטי זליקוביץ: אם המנכ"ל אמר שהוא הקציב כרגע מיליון שקל.
<מוטי זליקוביץ: אז רק לסבר את האוזן, נשיא ארצות הברית, אובמה – ואני בקשר עם הרפרנט שלי אצלו שהוא יועץ הנישא לענייני אלצהיימר, מר אריק הול – הקציב ל-2012 ו-2013 סכום של 100 מיליון דולר לנושא האלצהיימר.
<מוטי זליקוביץ: 50 מיליון דולר לכל שנה.
<מוטי זליקוביץ: אז מיליון שקל, אני לא יודע מה אנחנו יכולים לעשות עם זה.
<מוטי זליקוביץ: נושא נוסף, אני כבר שנים רבות מתכתב ומדבר עם משרד הבריאות, כולל עם סגן השר לשעבר, ליצמן, שהיה אצלי, וכעת התחלתי להתכתב עם השרה יעל גרמן - - -
<רוני גמזו: לא איתי.
<מוטי זליקוביץ: לא אתך עדיין.
<רוני גמזו: אף פעם לא.
<רוני גמזו: שיהיה ברור.
<מוטי זליקוביץ: נכון, לא אתך.
<מוטי זליקוביץ: אמרתי.
<מוטי זליקוביץ: משרד הבריאות מכיר במחלת האלצהיימר כאשר האדם הופך לסיעודי ונזקק לאשפוז.
<מוטי זליקוביץ: הוא לא מכיר במחלת האלצהיימר מבחינתנו כל זמן שהאדם נמצא במרכז יום או נמצא בקהילה או בבית – ולפי המצגת שלכם 80% או יותר מהם נמצאים בקהילה ובבית.
<מוטי זליקוביץ: משרד הבריאות אינו שותף בשלב זה לכל מה שאנחנו עושים בקהילה.
<מוטי זליקוביץ: אתם לא מתקצבים ולא עוזרים לנו במרכזי יום.
<מוטי זליקוביץ: אני בונה היום בירושלים את בית האלצהיימר הישראלי הכול מכספים פרטיים של תורמים נדיבים וביטוח לאומי שמחויב לעניין ואש"ל אבל משרד הבריאות לא שותף לעניין למרות פניות רבות.
אילן גילאון: מוטי, תחתור לסיום.
<מוטי זליקוביץ: אני מסיים.
<מוטי זליקוביץ: זאת נקודה למנכ"ל.
אילן גילאון: בסדר, זה חשוב מאוד.
אילן גילאון: הנושא שהעלית לגבי סל השירותים שבבית לא מקבל ובחוץ כן.
אילן גילאון: זאת בעיית מדינה, שתדע לך, גם בדיסציפלינות אחרות.
<מוטי זליקוביץ: השירותים שניתנים בכסף הם שירותים לעשירים ולא למי שאין לו כסף.
<מוטי זליקוביץ: בחוק ההסדרים שעולה לתקציב המדינה עכשיו, למי שלא יודע, חוק ביטוח סיעוד אמור להפוך לגמלה בכסף ממש וזה אומר מוות למרכזי היום פחות או יותר.
<מוטי זליקוביץ: המשפחות ייקחו את הכסף ויעשו אתו מה שהן רוצות.
<מוטי זליקוביץ: אני מעלה את הנושא הזה פה כי חייבים להתנגד לנושא הזה וחייבים להשאיר את הגמלה שחלק ממנה הולך למרכזי יום ולא למשפחה, כי אנחנו יודעים שיהיו הרבה משפחות שישאירו את הקשיש בבית ללא שום טיפול, ללא השגחה רפואית – כל מה שהוא מקבל במרכזי יום.
<מוטי זליקוביץ: מיטת אשפוז סיעודי, אם אני לא טועה אדוני המנכ"ל, עולה לחודש בערך 12,000-10,000 שקל.
<מוטי זליקוביץ: כל מה שאנחנו עושים בקהילה: גם מרכז יום, גם טיפול בבית, כולל הכשרת עובדים זרים ועובדים ישראלים לטיפול בחולי אלצהיימר, כולל בשפה הפיליפינית ובאנגלית – עולה, לכל היותר, 5,000 שקלים בחודש.
<מוטי זליקוביץ: אז אם רוצים לחסוך בימים אלה גם כסף למדינה – ניתן וכדאי שגם משרד הבריאות יצטרף ויעזור לנו במימון של כל הדברים האלה ונשאיר את הקשישים הרבה יותר זמן בקהילה.
<מוטי זליקוביץ: תודה.
אילן גילאון: עכשיו רמי סדן.
אילן גילאון: מעכשיו 2 דקות בלבד לדובר.
<רמי סדן: אנחנו עוסקים בתקשורת רפואית ומייצגים את קרן Helen Bader Foundation שהיא קרן שהשקיעה עד היום 200 מיליון דולר במחקר ובטיפול באלצהיימר, מתוכם רק לאחרונה במדינת ישראל, 600 אלף דולר למחקר בתל השומר ועזרה לחלק מהגופים שנמצאים פה - - -
אילן גילאון: נא לדבר על ממצאים, בבקשה.
<רמי סדן: אנחנו מבקשים בקשה אחת משמעותית – הגענו בעזרתו של יאיר עמיקם במשרד הבריאות, ואני שומע את התכניות המרשימות שג'ני הציעה – וזה שמשרד הבריאות ייתן סכום מסוים כדי לצאת באיזשהו קמפיין למודעות למשפחות.
<רמי סדן: הקרן העבירה לפני 8 חודשים את הכסף שלה למשרד הבריאות שעד היום, גם בגלל חילופי השרים, לא שחרר את הכסף - - -
אילן גילאון: העברתם כסף?
<רמי סדן: הקרן העבירה את החלק שלה וביקשה את השתתפות המשרד שעדיין מתעכב.
<רמי סדן: אני משער שזה עניין טכני ונשמח לעזרת המנכ"ל בעניין הזה.
<רוני גמזו: יש כאן כל מיני אנשים שעובדים עם כל מיני אנשים במשרד הבריאות ואז, כשיש להם בעיה, הם באים לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
<רוני גמזו: כשיש לך בעיה, יש דרג מנהל שניקרא מנכ"ל – פנית אליו?
<רוני גמזו: אני מכיר אותו במקרה.
אילן גילאון: אני מקבל את ההערה.
<רוני גמזו: הוא לא קיבל שום פנייה ממך.
<רמי סדן: פניתי - - -
אילן גילאון: מה זה מעניין?
אילן גילאון: חבל להמשיך.
אילן גילאון: זו הדרך.
<רמי סדן: אני שמח מאוד שהמנכ"ל מוכן לעזור.
<רמי סדן: פנינו אל ראש אגף ההסברה שהוא זה שעמד מולנו - - -
אילן גילאון: פה זו לא ועדה של חוק ההסדרים – פה מדברים על אלצהיימר - - -
<רמי סדן: אני מנסה לומר שאני חושב שיושבים סביב השולחן הזה הרבה מאוד אנשים שבאמת רוצים לעזור ועושים עבודה מסורה בלב ונפש – אני מכיר את זה מהשטח ואת חלקם ממש בעבודה.
<רמי סדן: אני חושב שצריך ליצור, אפילו בתוך משרד הבריאות, איזושהי מערכת – גם בין הגופים וגם בתוך הגורמים שרוצים לעזור במשרד הבריאות – שיתאם ויקדם את זה - - -
אילן גילאון: אבל הוא שאל אותך אם פנית למשרד הבריאות?
<רמי סדן: פניתי לראש אגף ההסברה במשרד הבריאות.
<רוני גמזו: אם לא קיבלת תשובה – יש דרג.
אילן גילאון: המנכ"ל פה, תעלה מעליו – כשכל הדרגים ייגמרו אנחנו נהיה הדוורים, אנחנו נעביר את המכתבים.
<רמי סדן: אני רק מציע, אם יש אפשרות מעשית, לייצר גוף שלא מאחד את הגופים הנפרדים, אבל מאגד אותם לפעילות משותפת.
<רמי סדן: אני מאמין שהסינרגיה תעשה הרבה והגורמים מחו"ל שרוצים לעזור יעזרו גם כן.
אילן גילאון: אתה מציע משהו שלו ידענו איך עושים אז 80% מהבעיות שלנו היו נפתרות – אבל אי אפשר.
אילן גילאון: אני שואל את עצמי: כל כך הרבה אנשים עם רצון טוב ולא הולכים ביחד?
<רמי סדן: אדוני היושב-ראש, אפשר ליצור פורום שיושב יחד כי אני לא בטוח שאפילו אם בתוך משרד הבריאות - - -
אילן גילאון: ההצעה שלך נשמעה.
<רמי סדן: - - - התיאום יכול קדם הרבה דברים קדימה.
<רמי סדן: זאת הצעתי.
אילן גילאון: צביקה וולק ממכון פויירשטיין.
<צביקה וולק: אני מנהל את התכנית של הגיל השלישי במכון פויירשטיין.
<צביקה וולק: אני רוצה להפנות את תשומת ליבה של הוועדה לנושא של יכולת מניעה, עיכוב, ופעילות של אימון המוח.
<צביקה וולק: מכון פויירשטיין עוסק למעלה מ-40 שנה בפיתוח תהליכי חשיבה.
<צביקה וולק: מזה שנה וחצי אנחנו עוסקים בגיל השלישי יחד עם השותפים הנאמנים שלנו באש"ל ובמשרד לאזרחים ותיקים.
אילן גילאון: אתם מלכ"ר?
<צביקה וולק: אנחנו מלכ"ר.
<צביקה וולק: אנחנו מפעילים תכנית שיכולה להכניס נדבך נוסף של מניעה.
<צביקה וולק: אנחנו חושבים שמודעות לאימון המוח – בדיוק כמו שיש אימון גופני – היא חשובה.
<צביקה וולק: יש לנו ניסיון של שנה וחצי, 10 מרכזי יום בשנה שעברה ואנחנו עובדים ב-20 נוספים השנה עם מחקר מלווה.
<צביקה וולק: העסק עובד ואנחנו חושבים שזה צריך להיות חלק מהתכנית כי יש יכולת באמצעות אותם תהליכים לייצר תהליכי עיכוב ועבודה.
<צביקה וולק: יש לנו גם תכנית של המטפל כמאמן.
<צביקה וולק: אנחנו חושבים שהמטפל והקשיש שיושבים ביחד ובוהים שניהם בטלוויזיה בערב יכולים לנצל את הזמן הזה גם לאימון קוגניטיבי.
<צביקה וולק: אנחנו יודעים לעשות את זה בזמן קצר ואולי להשפיע על אותו גרף.
<צביקה וולק: ומעט לאזן אותו.
רינה פרנקל: יש כבר תוצאות?
<צביקה וולק: יש כבר תוצאות מחקריות.
<צביקה וולק: אנחנו מבוססים של מחקר של הרבה מאוד שנים.
<צביקה וולק: הפעלנו את זה על הגיל השלישי ואני בהחלט שמח להגיד שזה עובד.
אילן גילאון: זה נושא מאוד מעניין.
אילן גילאון: אחרון הדוברים הוא רם ויסבורד.
<רם ויסבורד: אני ראש הלשכה של נשיא טבע למחקר ופתוח, פרופסור מייקל היידן.
<רם ויסבורד: פרופסור היידן מאוד רצה להשתתף בדיון היום באופן אישי אבל הוא נמצא בחו"ל ולכן הוא ביקש ממני להוסיף מאוד בקצרה את ממד המחקר והפתוח לדיון הזה, שמתחבר לסעיף 7 בתכנית שהוצגה קודם.
<רם ויסבורד: אנחנו מאמינים שיש חשיבות עצומה למציאת תרופות חדשות לאלצהיימר, ופיתוח תרופות למחלות של המוח הוא מרכיב מרכזי באסטרטגיה של טבע.
<רם ויסבורד: כלק מהאסטרטגיה שלנו יזמנו לפי שישה חודשים את ההקמה של הרשת הלאומית לחקר מדעי המוח בישראל – זאת יוזמה משותפת של טבע עם כל האוניברסיטאות בארץ ומכוני המחקר המובילים בישראל.
<רם ויסבורד: במסגרת היוזמה הזאת טבע משקיעה 15 מיליון דולר בפרויקטים אוניברסיטאיים בתחום חקר המוח ומלגות לחוקרים מבטיחים בתחום.
<רם ויסבורד: הרשת מתמקדת בפרויקטים שעשויים להביא לפריצת דרך בהבנה של מחלות מוח, בכללן אלצהיימר.
<רם ויסבורד: פריצת דרך בהבנה של המחלה היא על הנתיב הקריטי של מציאת פתרון והתערבות טיפולית.
<רם ויסבורד: בחודשים האחרונים מיפינו את רוב החוקרים ואת רוב הפרויקטים בישראל בתחום של מדעי המוח ובתחום האלצהיימר בפרט.
<רם ויסבורד: בחרנו 50 פרויקטים מבטיחים וחוקרים מצטיינים שמקבלים מענקי מחקר ומלגות כדי לקדם פריות דרך בתחום.
אילן גילאון: למה הגעתם?
אילן גילאון: זה יפה מאוד, אבל - - -
<רם ויסבורד: מתוך 50 פרויקטים שנבחרו – 11 עוסקים ספציפית באלצהיימר.
<רם ויסבורד: הבאתי את רשימת הפרויקטים ואנחנו משאירים אותה אצלך לעיונך, לעיון הפרוטוקול.
<רם ויסבורד: חשוב להבין ולהיות ריאלי – פריצת דרך מדעית היום תביא לתרופה בעוד 10 שנים.
<רם ויסבורד: הדיון הזה הוא מאוד ממוקד בהווה - - -
אילן גילאון: זאת אמת בסלע – יש לך בשורות בכיוון?
<רם ויסבורד: הבשורה היא שאנחנו נמשיך לעשות את זה במשך 5 השנים הקרובות.
<רם ויסבורד: מאחר והאופק של מחלת האלצהיימר והנטל ההולך ומתגבר שהיא הולכת ליצור על החברה, לא הולכים לשום מקום – בטווח הארוך אנחנו עושים משהו שאנחנו חושבים שיבשר תקווה לחולים ולמדע בישראל.
אילן גילאון: אתה לא מגלה לנו?
<רם ויסבורד: הרשימה נמצאת כאן.
<רם ויסבורד: הייתה מעוניין לשמוע על פרויקט ספציפי?
אילן גילאון: לא ביקשתי שתהיה סוכן מכירות – זה לא.
אילן גילאון: שאלתי אם יש לכם אופק בנושא הזה כי אני מאוד מעריך את ההשקעות שלכם, אבל זה לא נושא הדיון שלנו, אנחנו מדברים על טיפול במחלה.
אילן גילאון: נציגת משרד הרווחה, בבקשה.
<מרים בר גיורא: אני מנהלת את השירות לזקן במשרד הרווחה ואני גם יושבת-ראש של ועדת סיעוד של המוסד לביטוח לאומי שמפתחת שירותים לזקנים.
<מרים בר גיורא: יש לנו תכניות ויש לנו דברים שאנחנו מיישמים, אבל מעט, לא מספיק.
<מרים בר גיורא: במשרד הרווחה יש שני נושאים עיקריים: כל הנושא של מרכזי יום לאוכלוסייה הזקנה, בעיקר שמים דגש בנושא של חולי אלצהיימר ודמנציה.
<מרים בר גיורא: היו לנו תכניות של הרחבת שירותים בשעות אחר הצהריים, ערבים וכדומה אבל התכניות האלה לא תפסו מספיק.
<מרים בר גיורא: זה הברה תקציב ואנחנו לא יודעים מה יהיה השנה.
<מרים בר גיורא: הדבר השני שהוא מאוד-מאוד חשוב זה כל הנושא של מידע למשפחות.
<מרים בר גיורא: מרכז למשפחות לקבלת מידע, לתמיכה במשפחות נעשה על-ידי עובדים סוציאליים ברשויות המקומיות.
<מרים בר גיורא: זה לא מספיק בגלל העומס עליהם.
<מרים בר גיורא: במסגרת קרן סיעוד, רק אתמול אישרנו בוועדה מספר מרכזי יום חדשים – הרחבות ומרכזים לחולי אלצהיימר.
<מרים בר גיורא: השימוש היום נעשה בעיקר בכספי גמלאות הסיעוד לנושא הזה, אבל כשאנחנו מדברים גם על יום ארוך אז הכסף שמגיע לאנשים בדרגות הכי גבוהות – חולי האלצהיימר – בגמלאות הסיעוד לא מספיק גם לתת להם טיפול בימים רגילים של שהות במרכז יום וגם לתת להם טיפול בשעות אחר הצהריים ובסופי שבוע.
<מרים בר גיורא: יש לנו תכניות עם משרד הבריאות האגף לגריאטריה לנופשונים שאת חלקם אנחנו משלמים ממשרד הרווחה ואת התוספת לחולי אלצהיימר, שזה מחירים יותר גבוהים, משרד הבריאות משלם.
<מרים בר גיורא: אנחנו עדיין עובדים על הרחבה של התכניות.
<מרים בר גיורא: אנחנו עוד לא קיבלנו את התקציב של השנה, אנחנו לא יודעים מה יהיה.
<מרים בר גיורא: אם יהיה תקציב אפשר יהיה לפתח עוד דברים.
<מרים בר גיורא: יש תכניות, יש אפשרויות לעשות דברים אפילו די בקלות על בסיס של מרכזי יום קיימים ולהרחיב תכניות ולעשות תכניות יותר מעמיקות ותמיכה במשפחות – הרבה דברים – אבל זה מאוד קשור בתקציב.
רינה פרנקל: לדעתי תקציב זה חלק מהעניין אבל אני חושבת שעומס שזאת לא הסיבה שלא לטפל באנשים נזקקים.
רינה פרנקל: חוץ מזה, אני מבינה שמרוב העומס הרבה דברים שנשארים בלי טיפול.
רינה פרנקל: צריך קצת למנער שם את העובדים.
<שרה אלון: אני מייצגת את אש"ל-ג'ויינט ואני גם חברת ועד מנהל של עמותת עמדה.
אילן גילאון: אז יש לי עוד שאלה: איך אנשים יודעים מה הזכויות שלהם?
אילן גילאון: יש לכם אתר?
אילן גילאון: אני שואל את משרד הרווחה.
<מרים בר גיורא: בנושא הזה או בכלל?
אילן גילאון: ברור שבנושא הזה.
<מרים בר גיורא: אנחנו עובדים דרך המחלקות לשירותים חברתיים.
<מרים בר גיורא: אדם שרוצה לשאול באותם נושאים שאנחנו אחראים עליהם – יכול לקבל שם את כל המידע:
<מרים בר גיורא: אם זה סידור מוסדי או אם זה מרכז יום או אם זה - - -
אילן גילאון: אני מתקשר לגבי אלצהיימר – אני מדבר עם מישהו או שאני באיזו מרכזיה אלקטרונית שפנה אותי עד שאני שוכח מה רציתי?
<מרים בר גיורא: לנו אין מרכזיות אלקטרוניות.
<מרים בר גיורא: יש לנו עובדים סוציאליים שחלקם – אני לא יכולה להגיד כולם – התמחו בתחום הזה.
אילן גילאון: איך מגיעים אליהם?
<וילמה מאור: כל האינפורמציה נמצאת באתר של המשרד?
<מרים בר גיורא: בכל הרשויות הגדולות והבינוניות יש מדור או מחלקה לזקן.
<מרים בר גיורא: וכשמגיעים למדור לזקן – שם הם מתמחים בכל מה שקשור בזקנים: אם זה ניצולי שואה, אם זה אלצהיימר.
<מרים בר גיורא: הם מתמחים במתן המידע והתיווך או הטיפול.
<מרים בר גיורא: אלה הכתובות אצלנו.
אילן גילאון: כלומר, אני מתקשר לעובדת הסוציאלית שלי באזור ו' באשדוד והיא תיתן לי את המענה למה שאת אומרת?
<מרים בר גיורא: כן.
רינה פרנקל: בעוד שבוע או יותר?
<מרים בר גיורא: - - - כמובן היא יכולה לתת מידע על מה שקיים.
אילן גילאון: את אחרונה כי אני מסכם את הדיון.
<שרה אלון: שני אתרים שקיימים ומופעלים, אחד מהם זה מרכז מידע רעות-אש"ל, יש פרסום.
<שרה אלון: אנשים שפונים יכולים לקבל מידע גם בנושא הזה.
<שרה אלון: מרכז המידע של עמותת עמדה, שוב - - -
אילן גילאון: זה מרכז של זהבי עצבני.
אילן גילאון: אני מכיר אותו.
<שרה אלון: אבל גם מרכז המידע של עמותת עמדה נותן אינפורמציה ומפנה - - -
אילן גילאון: אני לא יכול בלי הגמלאים, אחרת אני אסתבך עם אורי אורבך וזה מה שחסר לי.
אילן גילאון: את כל המניות שלני אני משקיע במשרד הזה – בטוח שאני אהיה, אינשאללה, גמלאי.
<זהרה כהן: אני רוצה לספר על פרויקט פיילוט מקסים שעשינו בבית חולים שיבא.
<זהרה כהן: בדיוק מה שאתה אומר – להגיע לאזרחים הוותיקים ברגע האמת.
<זהרה כהן: יש לנו מתנדבים שהם אזרחים ותיקים, אנחנו מקבלים כל בוקר את הרשימה משיבא – כל אזרח ותיק יש לו זכות לראות מתנדב שיגיד לו את כל הזכויות שלו, בין אם הוא סיעודי, בין אם הוא תשוש נפש.
<זהרה כהן: יש חוברת "זכויות שוות זהב" ספציפית על בריאות.
<זהרה כהן: גילינו שהרבה ביטוחים סיעודיים לא מספרים שאם יש לך אלצהיימר אז מגיע לך לקבל את הביטוח.
<זהרה כהן: אנשים חושבים שסיעודי זה רק גוף ולא נפש.
<יהושע בן ישראל: אנחנו פה מפספסים דבר חשוב – דמנציה נתפסת היום כמצב ולא כמחלה ומסביב לזה כל השיח שקורה כאן כאשר דמנציה מופיעה בפירוש ברשימת המחלות הכרוניות או יותר נכון האלצהיימר בלי דמנציות אחרות, אני חושב שצריך לקדם אותה ברשימה, להתייחס אליה כאל סוכרת, יתר לחץ דם, אי ספיקת לב - - -
אילן גילאון: היות והדבר הזה לא תוכל לתמצת אותו אפילו בהרבה שניות – אנחנו נזמין אותך לדיון הבא כדי שתוכל לדבר על זה כי זה נושא חשוב.
אילן גילאון: אני מתנצל, לוח הזמנים לוחץ.
<חיה בן יעקב: אני מאוד מתחברת למה שגברת ברודסקי הציגה ומאוד מתחברת למה שאת הצעת, חברת הכנסת, על הבדידות ועל הקושי.
<חיה בן יעקב: אני שומעת את זה ויודעת שאנחנו כבר למעלה מ-33 שנה עושים את מה שאת חיפשת אבל אין לנו את המימון הכספי כדי לתת את זה לכלל הציבור.
רינה פרנקל: לפעמים עצה גם הייתה עוזרת.
אילן גילאון: אני מסכם.
אילן גילאון: קודם כל, ברכות למשרד הבריאות על התכנית להתמודדות עם מחלת האלצהיימר ודמנציות אחרות.
אילן גילאון: אנחנו נמתין, בעוד 30 יום אנחנו נקבל ממך את הבקשות החקיקתיות שלך ובעוד חצי שנה אנחנו נתכנס פה כדי לראות איך הדברים מתקדמים, אם לא נשכח.
חיים כץ: היום יום שני בשבוע, י"ח בסיוון התשע"ג, 27 במאי 2013.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בנושא הסדרת השימוש בקנביס רפואי.
חיים כץ: אני מכהן בוועדה הזאת זו הקדנציה השנייה, אחת מלאה ועכשיו שנייה ברצף, ונערכו המון דיונים, 900 ישיבות נערכו בקדנציה הקודמת שנגעו במגוון ענק של נושאים.
חיים כץ: לא היה נושא, ממגוונים שונים של נושאים, שגרם לכזאת התרגשות כמו הקנביס הרפואי.
חיים כץ: יש פה על פניו אינטרסים מכל הכיוונים.
חיים כץ: שאלתי רופאה למה הסיפור כזה דרמטי.
חיים כץ: אחת התשובות שלה היתה שהקנביס נותן מענה למה שהרופאים לא יודעים לתת.
חיים כץ: זה מפריע קצת לחברות התרופות.
חיים כץ: בחדר יש אנשים רבים.
חיים כץ: יהיו פה כנראה אנשים שיגידו דברים שמישהו אחר לא רוצה לשמוע ולא רצה לשמוע, אבל אף אחד לא יפריע לאף אחד, שיהיה ברור.
חיים כץ: כל אחד יוכל להגיד מה שהוא רוצה.
חיים כץ: גם אם זה לא נראה למישהו באולם הזה – הוא יגיד מה שהוא רוצה, אנחנו ניתן לו הגנה ולא נפריע לו.
חיים כץ: יש לנו זמן, נשמע הרבה מאוד אנשים ונראה מה אנחנו יודעים לעשות בוועדה על מנת לעזור לאוכלוסיות שלא מקבלות מענה תרופתי אחר, גם אם נדמה למישהו שהוא יכול לקבל מענה תרופתי.
חיים כץ: התחלנו את זה לפני 4 שנים.
חיים כץ: אני זוכר שהביאו את הצמח לוועדה וזאת הפעם הראשונה שראיתי אותו.
חיים כץ: לא ראיתי אותו לפני כן, ומעולם גם לא ניסיתי אותו, מודה אני.
חיים כץ: אבל שמעתי את האנשים וראיתי את המצוקות, וראיתי איך זה עבד אז, עם רופא אחד וחצי מזכירה, וראיתי את האנשים שפנו אליי בים והתחננו, וחלקם כבר אינם אתנו, ואמרו לי שהיום השיעור גדל, אבל כנראה לא מספיק.
חיים כץ: אנחנו מתחילים דיון.
חיים כץ: בהתחלה הוא דקלרטיבי, אבל בשורה התחתונה הוא יצטרך לתת תוצאות.
חיים כץ: אנחנו לא באים לפה לנסות להשחית זמן של אף אחד.
חיים כץ: אם נעזור לעוד אדם ולעוד אדם, אז עזרנו.
חיים כץ: גברתי השרה, את רוצה להגיד משהו?
יעל גרמן: בהחלט, אשמח לפתוח, למרות שאשמח מאוד גם לשמוע.
יעל גרמן: באתי הנה לדבר, לשמוע ולאחר מכן לראות, בדיוק כמוך, כיצד ניתן לסייע.
יעל גרמן: המטרה שלנו היא בעיקר לסייע לחולים, זאת המטרה שלנו.
יעל גרמן: אני מאוד מאוד מקווה שבדיון הזה לא נכניס "רעשים" מיותרים של אותם שרוצים – ומבחינתי זה לגיטימי – להביא לכך שהקנביס ייהפך לסם חוקי.
יעל גרמן: הייתי רוצה לשים בצד את הנושא הזה ולא לדון בו, כדי שנוכל באמת לראות איך ניתן לתת מענה מיטבי לחולים שהיום משתמשים בקנביס לצרכים רפואיים.
יעל גרמן: אני רוצה לומר עוד משפט אחד ולהסביר.
יעל גרמן: קנביס היום על-פי החוק במדינת ישראל רשום כסם מסוכן, כך הוא רשום.
יעל גרמן: הוא נמצא תחת פקודת הסמים כסם מסוכן.
יעל גרמן: כל עוד הוא רשום כסם מסוכן, כאשר אנחנו במשרד הבריאות באים לחלק אותו למטרות רפואיות אנחנו מחויבים על-פי הדין, וגם על-פי האמנה הבין-לאומית, לבקר, לקיים נוהל ולראות איך אנחנו נותנים אותו בצורה זהירה, באמת רק על-פי התוויות, וכך עשינו.
יעל גרמן: בהמשך, כבוד היושב-ראש, המנכ"ל שלנו, ד"ר גמזו- - -
חיים כץ: הסברנו שמי שמנהל את הישיבה זה אני.
חיים כץ: אם הוא יבקש לדבר, אתן לו.
חיים כץ: את מזכירה לי שאתן לו.
יעל גרמן: אני רק אומרת שבהמשך ד"ר גמזו יציג את הנוהל כדי שיהיה ברור, וגם מה אנחנו מתכוונים.
יעל גרמן: בכך אסיים.
יעל גרמן: רק אבקש בסוף הדיון גם לומר כמה מילים ולהתייחס לכל מה שנשמע כאן.
אילן גילאון: כפי שאמרת, קיימנו אין-ספור דיונים, וכמה מהם קיימנו בנושא הזה.
אילן גילאון: הבסיס לכולם היה באיזשהו מקום הסטטוס של הקנביס כסם בלתי חוקי, על אף שמבחינת ההיסטוריה שלו הוא לא התחיל ככזה ואף פעם לא היה כזה, בעבר הוא לא היה כזה.
אילן גילאון: הוא התחיל באיזה שלב להיות כזה ברגע שהוכנס אל תוך פקודת הסמים הבלתי חוקיים.
אילן גילאון: תראו, אנחנו בני אדם שבסך הכול בנויים באופן הבא: אנחנו רוצים להרבות שמחה ולהמעיט כאב.
אילן גילאון: כאן אני רוצה להדגיש את המילים: להמעיט כאב.
אילן גילאון: זה הרעיון המרכזי.
אילן גילאון: אין סיבה לעבור את החיים בכאבים, וככל שניתן אנו מנסים לצמצם דעות קדומות.
אילן גילאון: ברגע שהקנביס נכנס אל תוך פקודת הסמים הבלתי חוקיים – וכאן אני לא מפנה את הדברים אל משרד הבריאות, אלא בכלל, לתפיסה הכוללת כלפי הסמים במדינת ישראל, אני יודע שנמצאים כאן גם אנשים מן הרשות למלחמה בסמים – ברגע שאנו מטאטאים את כל הדברים מתחת לאותו שטיח אנחנו באיזה מקום מפתחים מדיניות של בת יענה.