GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: גם אני אחד היוזמים של הצעת החוק.
חיים כץ: חבר הכנסת אורי מקלב הוא אחד היוזמים.
חיים כץ: מי שהוא בין היוזמים ולא מגיע, אני לא מקריא את שמו כי כנראה היה טרמפיסט.
חיים כץ: אם אתה הגעת, אתה לא טרמפיסט.
אורי מקלב: במיוחד שאני מייצג את הוועדה לפניות הציבור שהיא גרמה להצעת החוק.
אריה אלדד: כאשר כתבנו את חוק מקצועות הבריאות, כתבנו בו גם הוראת מעבר לאותם בעלי מקצועות שעסקו במקצוע עוד לפני כתיבת החוק ואמרנו שכאשר הם עונים על קריטריונים מסוימים, הם יכולים להגיש בקשה למשרד הבריאות עד תאריך ידוע כדי לזכות בתעודה או להיות זכאים לגשת לבחינה.
אריה אלדד: מסתבר שחלקם לא שמעו את הידיעה המרעישה הזאת, שמשרד הבריאות מתכוון לתת להם תעודות, ולא הגישו בקשות במועד.
אריה אלדד: חשבנו שעצם העובדה שהם לא הגישו בקשות, לא צריכה עכשיו להפיל אותם לחלוטין בזכאות לשאת בתעודת הכרה מטעם משרד הבריאות ולעסוק במקצועם כדת וכדין.
אריה אלדד: לכן החוק הזה מאריך את המועד להגשת הבקשות.
חיים כץ: מישהו רוצה להתייחס?
<ליאורה בירן: בוקר טוב.
<ליאורה בירן: שמי ליאורה בירן, יושבת ראש עמותת משקמי השמיעה בישראל.
<ליאורה בירן: אני רוצה לציין שאנחנו התחלנו עם התהליך הזה מכיוון שאנחנו למשל כמעסיקים, אפילו מעסיקים במכונים פרטיים, לא יכולים להעסיק אנשים שאין להם רישיונות עבודה והרבה מאוד קלינאי תקשורת, מהבכירים, לא יכולים לעבוד היום כמורים או כמרצים או כקלינאי תקשורת ואפילו לא בעבודה פרטית כי אז הם חשופים לתביעות.
<ליאורה בירן: לכן באתי לבקש מאוד בשם כל קלינאי התקשורת שלא הגישו בקשה – אני לא ביניהם כמובן אבל יש הרבה שבאמת לא שמעו, לא ידעו, לא היו בארץ, לא היה מספיק פרסום, היו הרבה סיבות שאנשים לא הגישו – כי נראה שלשלול מאנשים זכאות לעבודה במקצועות, לא נכון לעשות.
חיים כץ: עד תומכת בהארכת התקופה.
<ליאורה בירן: ברור.
חיים כץ: אז תני לנו להצביע.
אורי מקלב: מילה אחת, משהו שישמח אותך אדוני היושב ראש.
חיים כץ: כל דבר שאתה תעשה ועוזר לאנשים, ישמח אותי.
רחל אדטו: הוא עושה הרבה דברים.
אורי מקלב: אתה דואג לעובדים והם הופיעו בפני הוועדה לפניות הציבור.
חיים כץ: אני דואג לא רק לעובדים אלא גם לגמלאים וגם לנכים.
אורי מקלב: עובדים לשעבר.
אורי מקלב: על הציר הזה של העובדים הופיעו בפני הוועדה עובדים שעובדים במוסדות כאלה ואחרים שקיבלו מכתבי פיטורים.
חיים כץ: בגלל שאין להם את התעודה הזאת.
חיים כץ: לכן בדיון הקודם הסדרנו את נושא דמי האבטלה.
<איילת ביסה: נציגת קבוצת המטפלים, קלינאי תקשורת, שנותרו ללא רישיון.
חיים כץ: את רוצה הארכה?
<איילת ביסה: כן, כמובן.
<איילת ביסה: קודם כל אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהתגייסו כדי לפתור את העוול הזה לאפשר לאנשים לחזור לעבודה ולכל הילדים הנכים שכרגע עדיין בלי טיפול, לחזור לקבל טיפול.
<איילת ביסה: המצב באמת דחוק וחמור, דבר שמחייב פתרון מאוד מאוד מהיר.
<איילת ביסה: יחד עם זאת אני רוצה לומר שני דברים על הצעת החוק כמו שהיא עכשיו.
<איילת ביסה: הצעת החוק לא פותרת את הבעיה לתמיד והיא לא פותרת אותה כי עדיין נוצרת איזושהי אפליה בין אנשים שהם בוגרי אוניברסיטאות בארץ אבל אין להם תעודות הכרה במעמד.
<איילת ביסה: מדובר באנשים שלעתים הם ותיקים מאוד.
חיים כץ: את יודעת מתי הצעת החוק הזאת עברה בקריאה טרומית?
<איילת ביסה: התיקון הזה עבר ב-2008 אבל אני מבקשת לסיים את המשפט.
חיים כץ: התיקון הזה הוגש לפני שבועיים.
<איילת ביסה: התיקון הנוכחי.
<איילת ביסה: כן, אני יודעת.
חיים כץ: את יודעת מה זה להעביר חוק בן שבועיים?
<איילת ביסה: אני יודעת.
<איילת ביסה: אמרתי שאני אסירת תודה.
<איילת ביסה: כדי שלא יקרה שבעוד שמונה חודשים ויום יחזור פוסט דוקטורנט מארצות הברית ויגלה שאין לו רישיון, צריך להחזיר משהו שהיה בחוק המקורי שניסחו חברי הכנסת וזאת ועדת חריגים, סמכות לשר, שיכולה לדון במקרים פרטניים לגופם, אנשים שעומדים בכל הקריטריונים המהותיים לעסוק במקצועם ורק התאריך עומד בינם לבין רישיון.
<איילת ביסה: הדבר הזה היה בהצעת החוק במתכונתה הראשונה אבל מאיזה שהן סיבות שלא ברורות לנו הורד.
<איילת ביסה: היינו שמחים אם חברי הכנסת הנכבדים יוכלו לשוב ולהתייחס לעניין הזה.
חיים כץ: לפני שאריה אלדד יגיב, משרד הבריאות.
<אביטל וינר: זה לא היה בנוסח הקודם.
<אביטל וינר: מה שאת אומרת, לא היה בחוק המקורי.
<אביטל וינר: ועדת חריגים לא הייתה בנוסח המקורי.
<אביטל וינר: כמו שאמרנו, לפי פסיקה של בית המשפט בנסיבות טרגיות חריגות, אם חס וחלילה הייתה איזו מחלה מאוד קשה שמנעה, נתנו בפסיקה סמכות למנהל להכיר.
<אביטל וינר: בנסיבות אחרות, מי שיחזור בעוד חמש שנים מחוץ לארץ, יצטרך לעבור בחינה.
חיים כץ: חבר הכנסת אלדד.
אריה אלדד: אכן זה לא היה בנוסח אבל הנושא עלה על שולחן הוועדה כי הייתה הצעה כזאת ואפילו מצאנו הגיון ברעיון הזה אבל משרד הבריאות התנגד ואנחנו רצינו לחוקק.
אריה אלדד: לכן זה בוודאי לא נמצא בתיקון הנוכחי ולא על סדר היום שלנו.
חיים כץ: אבל יש לכם אפשרות עתידית לעשות תיקון כי אחרת אנחנו נתקע את זה כאן ונגרום נזק יותר מאשר נועיל.
<שמרית שקד: אני רוצה להסביר לגבי התיקון שמונח לפנינו כרגע.
<שמרית שקד: אנחנו לא מאריכים את המועד לגבי כל קבוצת הבוגרים בארבעת המקצועות שהם ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, טיפול בהפרעות בתקשורת ותזונה.
<שמרית שקד: כלומר, לגבי כל הבוגרים נקבעו שלל הוראות מעבר.
<שמרית שקד: רק לגבי שתי הוראות מעבר אנחנו מאריכים את המועד.
<שמרית שקד: בהוראה אחת אנחנו מבטלים לגמרי את הגבלת המועד, כלומר, יוכלו להגיש מכאן ואילך בלי הגבלה.
<שמרית שקד: לגבי הוראה שנייה, אנחנו מאריכים את המועד להגשת בקשות עד ה-30 באפריל 2013 ולגבי יתר הוראות החוק, יישארו המועדים שקבועים היום, כלומר, יכול להיות שלגבי יתר ההוראות כי תהיה בעיה של אנשים שדלא הגישו במועד.
<שמרית שקד: הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון מס' 3) (הארכת המועד להגשת בקשות לפי הוראות המעבר), התשע"ב-2012 ברשותך, אדוני, אני אציין באיזה הוראות מדובר.
<שמרית שקד: בסעיף קטן (ב) שאנחנו מאריכים – "מי שהייתה בידו ערב יום התחילה תעודת הכרה במעמד במקצוע הבריאות שנתן לו המנהל, זכאי לקבל תעודה במקצוע הבריאות לפי חוק זה".
<שמרית שקד: זאת הוראת סעיף קטן (ב) ולגביה, כפי שאמרתי, לא תהיה הגבלת מועד.
<שמרית שקד: לגבי הוראת סעיף קטן (ג)(1) לחוק – "מי שסיים לימודים עד יום 30 בינואר 2009 והוא בעל זכאות לתואר ממוסד ישראלי בלבד - כלומר, מוסד מחוץ לארץ לא נכלל בהארכת המועד הזאת – יהיה פטור מבחינות".
<שמרית שקד: אנחנו מאריכים לו את המועד עד ה-30 באפריל 2013.
<שמרית שקד: 1.
<שמרית שקד: תיקון סעיף 58 בחוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, התשס"ח-2008, בסעיף 58 - (1) בסעיף קטן (ב), המלים "בתוך 12 חודשים מיום התחילה" – יימחקו.
<שמרית שקד: (2) בסעיף קטן (ג)(1), במקום "בתוך 12 חודשים מהמועד הקובע" יבוא "לא יאוחר מיום כ' באייר התשע"ג (30 באפריל 2012)".
חיים כץ: אנחנו מצביעים על הצעת החוק כפי שהוקראה.
חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים כאן הצביעו בעד הצעת החוק ואני שמח להודיעכם שהצעת החוק עברה כהכנה לקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: בשבוע הבא, בלי נדר, שבוע מהיום, ביום שני, היא תעלה למליאה לקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: אני מניח שהיא תעבור במליאה ותירשם בספר החוקים.
חיים כץ: יהיה לכם זמן להשלים את כל ההשלמות על מנת לקבל את התעודה המיוחלת ולא תצטרכו להיות מפוטרים אלא תמשיכו לעזור למי שזקוק לכם.
אריה אלדד: הערה אחת אותה הערנו גם בהכנה לקריאה הראשונה.
אריה אלדד: אנחנו מפצירים במשרד הבריאות לפרסם את העובדה שהמועד הוארך וכי אנשים צריכים להגיש בקשות, כך שלא יהיה דקה אחר כך עוד מישהו שלא הספיק.
חיים כץ: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות להתעורר.
<אביטל וינר: כמו שפרסמנו בפעם הקודמת, נעשה בעתיד.
אורי מקלב: יש לי הצעת ייעול בנושא הזה.
אורי מקלב: לפרסם באותם מוסדות אליהם שלחת ולא אפשרת להעסיקם.
חיים כץ: אני מודה לכולכם, למחוקקים, לאלה שתרמו, לאלה שהגיעו ולאלה שלא הגיעו.
חיים כץ: בוקר טוב, יום שני בשבוע, כ"ו בתמוז, ה-16 ביולי 2012 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק מניעת אלימות כלפי עובדי רווחה, התשע"ב-2012, של חבר הכנסת חיים כץ והצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עובד סוציאלי), התשע"א-2010, של חברת הכנסת רחל אדטו.
חיים כץ: אנחנו בשלב הראשוני, לפי סעיף 84, למזג את החוקים.
חיים כץ: רחל, אני לא יודע אם כדאי לך.
חיים כץ: היא מדברת שם בטלפון אבל היא ראתה והסכימה למזג את החוקים.
חיים כץ: צריך להצביע על מיזוג שני החוקים האלה?
<אייל לב ארי: צריך להצביע.
<אייל לב ארי: המיזוג הוא גם בכפוף לאישור ועדת הכנסת.
חיים כץ: אנחנו מצביעים על מיזוג החוקים.
חיים כץ: בעד מיזוג שני החוקים – פה אחד אושר מיזוג החוקים
חיים כץ: שני החוקים מוזגו.
חיים כץ: אני אומר משהו על הצעת החוק.
חיים כץ: בגדול, לא לזה התכוונתי אבל יחד עם זאת אני בן אדם שמכבד את מילותיי.
חיים כץ: אמרתי שמה ששר הרווחה משה כחלון יסכם עם משרד המשפטים, אני אכבד אבל זה לא רציני.
חיים כץ: אני אכבד, אבל זה לא רציני.
רחל אדטו: הפכו לגמרי את ההצעה.
חיים כץ: לקחו הצעה שבאה להגן על העובדים הסוציאליים ועשו ממנה צחוק.
חיים כץ: יש לנו עכשיו שתי ברירות: או לא להצביע ולזרוק את זה, או לאשר את זה כמו שזה אבל במקרה כזה, מה עשינו?
חיים כץ: אנחנו מסמיכים מאבטח?
חיים כץ: זה לא רציני.
רחל אדטו: אין כאן סנקציות.
רחל אדטו: אין כאן כלום.
חיים כץ: גלעד, תסביר לי את הרציו שעומד מאחורי הראש של משרד המשפטים.
<גלעד סממה: נמצאים כאן הגורמים המקצועיים.
<גלעד סממה: גלעד סממה, יועץ שר המשפטים.
<גלעד סממה: הצעות החוק הפרטיות, היו לנו הרבה בעיות אתן.
<גלעד סממה: אגב, זה אמור לגבי כל גורמים המקצועיים במשרדים ולא רק במשרד המשפטים.
<גלעד סממה: נמצאת כאן גבי פיסמן מייעוץ וחקיקה של משרד המשפטים שיכולה להסביר וגם ליאת יעקובוביץ’ ואביגיל סון ממשרד המשפטים.
חיים כץ: אימא שלי עליה השלום אמרה שיש שני סוגי אנשים: יש מסבירים ויש מצליחים.
חיים כץ: אם אנחנו מצליחים, אנחנו לא צריכים להסביר שום דבר.
חיים כץ: הילד שלי כשהלך לבית הספר והביא ציון תשעים, בא שמח.
חיים כץ: כשהוא קיבל שמונים, הוא התחיל להסביר למה זה לא החומר, למה לא למדו וכולי.
<גלעד סממה: אני חושב שיש גם סוג שלישי – אולי לא ברוב המקרים - שהוא גם מסביר וגם מצליח.
חיים כץ: אם זה לא ברוב המקרים, הוא נכשל.
חיים כץ: אם הוא פחות מחמישים אחוזים, זה כבר כישלון.
<גלעד סממה: התחלנו עם פילוסופיה, ואתה חזק ממני בעניין הזה.
חיים כץ: לא בטוח.
<גלעד סממה: אני מבקש שגבי תתייחס לנושא.
<גבריאלה פיסמן: עורכת הדין גבי פיסמן, מחלקת ייעוץ וחקיקה, פלילי, משרד המשפטים.
<גבריאלה פיסמן: אני רוצה להציג את המודל עליו אנחנו מדברים.
<גבריאלה פיסמן: התפיסה הקיימת של מאבטחים היא מאבטחים מסוג קצת אחר.
<גבריאלה פיסמן: מה שאנחנו לוקחים כאן בהצעה, אנחנו אומרים שלמאבטחים הקיימים יש יכולות שהן טובות, היום לפי החוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, ואלה יכולות שמתאימות בעיקר למניעת פח"ע.
<גבריאלה פיסמן: אנחנו רוצים לתת לאותם מאבטחים שקיימים היום לפי חוק סמכויות את היכולת להתמודד עם מעשי אלימות.
<גבריאלה פיסמן: היכולת שניתנת להם באמצעות הסמכויות שניתנות כאן, היא גם יכולת לפעול באופן קונקרטי כאשר מתבצע מעשה אלימות לנגד עיניהם וגם יכולת לפעול למניעת מעשה אלימות.
<גבריאלה פיסמן: אנחנו סבורים שהמענה הזה הוא מענה נכון גם לבעיה הקונקרטית שעומדת כאן על שולחנה של הוועדה, של אלימות כלפי מטפלים ואנחנו חושבים שהמענה הזה גם ייתן את התשתית למקרים דומים שעלולים להיגרם במקומות שמועדים לאלימות.
<גבריאלה פיסמן: לעצם העניין.
<גבריאלה פיסמן: יש כאן סמכויות שהן סמכויות תקדימיות שלא היו עד היום למאבטחים והסמכויות האלה הן סמכויות למניעת אלימות.
רחל אדטו: אם את מסתכלת על מה שקורה בשינוי חקיקה לגבי רופאים ולגבי צוותים רפואיים בבתי חולים, גם שם עשית איזשהו שינוי.
רחל אדטו: בשנה וחצי האחרונות נעשה שינוי בהתייחסות לצוותים רפואיים בבתי החולים.
רחל אדטו: לכן זה לא תקדימי אלא להפך.
<גבי פיסמן: מדובר על סמכויות מסוג אחר.
<גבי פיסמן: גם בחוק שמדובר עליו, של בתי החולים, יש סמכויות מינהליות.
<גבי פיסמן: למאבטחים אין סמכויות מהסוג הזה עליו אנחנו מדברים כאן.
רחל אדטו: זה יותר חזק מאשר כאן.
רחל אדטו: שם בצוותים רפואיים את מתייחסת ביותר חומרה מאשר לעובדים הסוציאליים כאשר אני חושבת שהעובדים הסוציאליים בבתי החולים והצוותים הרפואיים עומדים באותו מדרג של אלימות כלפיהם.
<גבי פיסמן: אני לא חולקת.
<גבי פיסמן: לכן עמדת משרד המשפטים בעניין הזה היא שהמענה שצריך להינתן הוא מענה שצריך להיות שוויוני באותם מקומות שמוגדרים על ידי המחוקק כמקומות שמועדים לאלימות.
<גבי פיסמן: כאן המקום שאנחנו מדברים עליו הוא כל מקום שמספק שירותי רווחה.
רחל אדטו: סליחה שאני קוטעת אותך.
רחל אדטו: אמרת מענה שוויוני לכל מי שנתון לאלימות.
רחל אדטו: בואי ניקח את שתי הקבוצות האלה כאשר אחת עברה שינוי חקיקה, ואלה הצוותים הרפואיים בבתי החולים, ומנגד יש לך את העובדים הסוציאליים כאשר שניהם נמצאים בחזית של האלימות.
רחל אדטו: כאן מול העובדים הסוציאליים את נותנת פחות מענה להגנה עליהם מאשר על הצוותים הרפואיים.
רחל אדטו: אין כאן שוויוניות.
רחל אדטו: הצוותים הרפואיים בבתי החולים, היום יש להם הגנה יותר טובה מאשר יש לעובדים הסוציאליים ולכן יש כאן בעיה.
רחל אדטו: את חזרת ואמרת את המילה שוויוניות כמה פעמים ואני טוענת שהצוותים הרפואיים בבתי החולים – שכמובן אני תומכת בזה – קיבלו במהלך השנה וחצי האחרונות הגנה יותר טובה מאשר העובדים הסוציאליים.
<גבי פיסמן: אני אסביר שוב למה הייתה כוונתי.
<גבי פיסמן: כוונתי הייתה לפתרון שייתן מענה מעתה וגם להבא למקומות שהם מוגדרים על ידי המחוקק כמקומות שמועדים לאלימות.
<גבי פיסמן: גם בתי חולים יהיו מנויים בתוספת ולפיכך, לפי התפיסה שלנו, ניתן יהיה להציב שם את אותם מאבטחים משודרגים שיינתנו להם סמכויות למניעת אלימות.
<גבי פיסמן: גם במקומות אחרים שאנחנו נגדיר אותם בתוספת, ניתן יהיה להציב מאבטחים מהסוג הזה.
<גבי פיסמן: לגבי אותו חוק שדיברת עליו, יש שם, מעבר להיבט הזה, גם את הסמכויות המנהליות שאנחנו חשבנו שהן סמכויות בעייתיות בהקשר הזה ולכן זה מודל שאנחנו חושבים שלא ראוי לשחזר אותו.
<נועה בן אריה: עורכת דין נועה בן אריה, היועצת המשפטית למרכז השלטון המקומי.
<נועה בן אריה: בשיתוף עם איגוד מנהלי לשכות הרווחה ברשויות המקומיות, אנחנו למעשה בירכנו על הצעת החוק של אדוני מכיוון שסברנו שהיא בדיוק אותה הצעת חוק שעושה סדר בבעייתיות שהייתה קיימת בתוך לשכות הרווחה גופן, שם סברנו שבמקומות בהם אין מאבטחים – ולצערי הרב הצעת החוק המוצעת כאן מתייחסת מתוך נקודת מוצא שבכל המקומות יש מאבטח או לכל הפחות ניתן להציב בכל מקום מאבטח.
<נועה בן אריה: לעומת זאת, הצעת החוק של יושב ראש הוועדה היא הצעת חוק שלוקחת את המצב הקיים ומנסה לאשר בתוכו, בתוך התמהיל הקיים, את היכולת להתמודד עם אירועי אלימות, או אלימות מילולית או התפרצויות באופן כזה שיאפשר גם סמכויות מינהליות של הרחקה, גם סמכויות של רישום ותיעוד בתוך התיק ואלה סמכויות שמבחינת שירותי הרווחה יש להן חשיבות עליונה מכיוון שכאשר אתה מייצר תיעוד שכזה ואתה מייצר מנגנוני אזהרה שבהינתנם אותו בן אדם שהוא אלים או שהוא מאיים או שהוא מאיים לפעול, הוא ישקול כי יש סיכוי סביר שהוא לא יקבל שירותים אחר כך בלשכות, אז יש לזה חשיבות ויש לזה משמעות.
<נועה בן אריה: רשויות מקומיות בהרבה מאוד מקומות ברחבי הארץ לא יכולות להציב מאבטחים בכניסה ללשכות הרווחה.
<נועה בן אריה: הצעת החוק הזאת, גם אם היא מייצרת אכסניה חלקית נאותה יותר לסמכויות מאבטחים ונותנת אפשרות לפעול בעצימות גבוהה יותר עם סמכויות מוגברות יותר כי מדובר כאן במאבטח, עדיין במבחן התוצאה היכולת להפוך את הצעת החוק הזאת להצעת חוק ישימה, יעילה וטובה עבור הבעיה שהוצפה כאן ושבשלה הוצע החוק – היא מוגבלת מאוד.
<נועה בן אריה: היא מוגבלת ביכולתה של הרשות המקומית להציב מאבטחים, ביכולתה הכלכלית, מבחינת תקן כוח אדם.
<נועה בן אריה: כאן אנחנו מזהים בעיה אמיתית.
<נועה בן אריה: יוצא מזה גם שברגע שאנחנו לוקחים את האכסניה החקיקתית הזאת, אנחנו מאבדים סמכויות מינהליות שלפחות לטעמם של מנהלי לשכות הרווחה ברשויות המקומיות היו חשובות מאוד.
<נועה בן אריה: הסמכות הזאת של אזהרה על ידי מנהל, היא סמכות שהייתה מאוד מאוד חשובה מבחינת המנגנון ואנחנו למעשה מוותרים עליה ומוציאים אותה כאן מתחולה למרות שהיא חשובה.
<נועה בן אריה: גם הנושא של טווחי הימים, היכולת להזהיר, היכולת להרחיק לתקופה מוגבלת ולהחזיר.
<נועה בן אריה: אלה דברים שכאשר מנהל לשכת רווחה או מי שעובד בתוך השטח ונמצא שם ברמה היום יומית ומכיר את הציבור הזה, יש סבירות הרבה יותר גבוהה שהוא ידע כיצד להתמודד עם אותם המקרים ולתת להם את הטיפול ההולם בהתייחס לאותו מקרה ספציפי שנמצא מולו.
<נועה בן אריה: זה נכון שבמקרים של אירוע חריג של אלימות קיצונית או של התבטאויות קשות שמהוות איום של ממש, פיזי, על מנהל הלשכה או על כל עובד מטעמו, נכון יותר שהוא יקרא לפקח או למאבטח שייתן לו את הסיוע אבל כדיפולט להחליט שהסמכויות האלה יינתנו למאבטח, מבחינתנו, לפחות במרבית הרשויות המקומיות בישראל, לא השגנו דבר.
<נועה בן אריה: לכן גם אנחנו טוענים שלא לתינוק הזה פיללנו ונראה שאנחנו צריכים לנסות למצוא את המנגנון שמאזן בין הרצון לייצר אכסניה חקיקתית נכונה לעניין הזה של אבטחה לבין הצורך לטפל נקודתית במה שקורה בלשכות הרווחה.
<נועה בן אריה: בעניין הזה אני מתחברת מאוד למה שאמרה חברת הכנסת רחל אדטו, שגם בעניין של בתי החולים היה טיפול נקודתי.
<נועה בן אריה: גם כאן, כפי שאני רואה בהצעת החוק הבאה שתידון, יש טיפול מאוד נקודתי, תיקון שמוכנס במסגרת חוק העונשין שהוא ייעודי לעניין.
<נועה בן אריה: זה חשוב לטפל בעניין הזה בלשכות עצמן ולקחת את המנהלים כפונקציה שיכולה לטפל בעניין.
רחל אדטו: יכול להיות שמה שקורה זה ששם החוק מרמז על השוני המאוד מהותי.
רחל אדטו: ברגע ששם החוק שונה מחוק למניעת אלימות נגד עובדים סוציאליים לחוק למתן סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, זה מעקר את כל הכוונה כי באמצעות החוק הזה אתה מעניק סמכויות אבל אתה לא נותן נגיעה לעובדים הסוציאליים.
חיים כץ: אנחנו נפנה לעובדים הסוציאליים ונשאל אותם אם הם רוצים את החוק הזה.
חיים כץ: אם הם יגידו שהם לא רוצים את החוק הזה, החוק הזה לא עובר.
חיים כץ: אנחנו לא מקדמים אותו ולא באים לעשות כאן סטטיסטיקה ולספור עוד חוק או פחות חוק.
חיים כץ: אם זה לא נותן לנו שום דבר, משרד המשפטים יישאר עם הרצונות שלו ואני לא אפר את המילה שנתתי לשר הרווחה, אבל לא היה חוק.
חיים כץ: אם שר הרווחה לא רוצה להגן על העובדים הסוציאליים, אז הוא לא רוצה להגן עליהם.
חיים כץ: על פניו נראה לי, כפי שנאמר, שלא לתינוק הזה פיללנו.
חיים כץ: יחד עם זאת, אם העובדים הסוציאליים יאמרו שהם בכל זאת רוצים את זה, אנחנו נתקדם אבל לא בשמחה גדולה.
<יצחק פרי: תודה ליושב ראש הוועדה חיים כץ.
<יצחק פרי: ממש לא פיללנו לזה.
<יצחק פרי: כאשר יצאתי הבוקר מהמשרד, עובדת בלשכה בקריית גת חטפה מכות.
<יצחק פרי: אנחנו נמצאים במקום מאוד ייחודי, מאוד אלים, מאוד בעייתי וזה קורה כמעט כל יום.
<יצחק פרי: בקריית גת מנהל לשכה, לפני כמה שנים, שכב על הרצפה, יש לו פלטינה בראש מסיפור אחר, והוא כמעט מת כתוצאה מתקיפה.
<יצחק פרי: הוא עזב את העבודה.
<יצחק פרי: אני בכוונה שם את זה בחומרה הזאת.
חיים כץ: הנורמות במדינה השתנו.
חיים כץ: קראת היום בעיתון?
חיים כץ: סגן מפקד טייסת העיר לחיילים והרביצו לו.
חיים כץ: חיילים רגילים הרביצו לו.
חיים כץ: פוצצו אותו.
חיים כץ: סגן מפקד טייסת וזה היה בבסיס שלו.
<יצחק פרי: באופן אינסטינקטיבי-רפלקסיבי, ברגע שהיה איזשהו מקרה של אלימות במדינה, מקרה חמור כמו היום בקריית גת, מיד הייתי מודיע לסגור את כל הלשכות.
<יצחק פרי: נקודה.
<יצחק פרי: העובדים הסוציאליים מצפים שמישהו יגן עליהם, מישהו יגיב בנושא של האלימות ושוב אני מזכיר ששלוש עובדות סוציאליות נרצחו.
<יצחק פרי: כאשר אנחנו מדברים על חוק למניעת אלימות נגד עובדי רווחה – לא רק עובדים סוציאליים אלא זאת הרווחה במהות שלה, זה מקום אלים, זה מקום קשה – כאשר יש את כל החלק שאין אפשרות לעשות את הרישום בתיק, אין אפשרות להזהיר, אין אפשרות להרחיק ואין אפשרות להפסיק טיפול, כל זה איננו מהווה מניעת אלימות.
<יצחק פרי: ברגע שמדובר אך ורק בסמכויות של פקחים, קודם כל לא בטוח שישנם פקחים וכאשר הם ישנם, לא בטוח שמישהו יממן אותם.
<יצחק פרי: אנחנו מכירים את כל הנושא הזה.
<יצחק פרי: אם אנחנו נשארים אך ורק עם הנושא הזה של שינוי סמכויות שיטור של הפקחים - לתת להם יותר סמכויות, לקחת תעודת זהות או לא לקחת תעודת זהות או כן לעצור אדם או לא לעצור אותו, דבר שהוא חשוב אם זה היה חלק מחוק נרחב יותר - אין לי בעיה.
<יצחק פרי: זה ברור ואנחנו רצינו את זה.
<יצחק פרי: אם זה רק זה, אז אני לא רוצה שיהיה כאן עלה תאנה כי זה ממש עלה תאנה.
חיים כץ: הבנתי אותך.
<פיני קבלו: פיני קבלו, סמנכ"ל במרכז השלטון המקומי.
<פיני קבלו: אני מצטרף לדברים שאמר איציק.
<פיני קבלו: אני חושב שהחוק הזה בא בעקבות אלימות ויחד עם ארגון מנהלי הרווחה, השלטון המקומי ואיגוד העובדים הסוציאליים יצאנו לפעילות מחאתית ואף פעילות ארגונית על מנת להשבית את הרשויות.
<פיני קבלו: כתוצאה מכך הוזעקנו למנכ"ל משרד הרווחה ושם הוא התחייב לכתוב חוק.
<פיני קבלו: חברתי נועה בן אריה יחד עם המשרד אכן ניסחו הצעת חוק.
<פיני קבלו: מאוד מאוד שמחנו ובאנו לכאן בחגיגה גדולה.
חיים כץ: חגיגה?
חיים כץ: לא ראינו שתייה ועוגות.
<פיני קבלו: לצערי כנראה שלא די מבינים במשרד המשפטים את האלימות שקיימת בכל המקומות.
חיים כץ: את חומרת המצב.
<פיני קבלו: נעשים דברים באותן לשכות רווחה ואנחנו מקשיבים לקולות שיוצאים, לפחדים ולכל הדברים שקורים.
<פיני קבלו: אדוני היושב ראש, אני חושב שזה לא החוק שאתה התבקשת על ידי השר להוביל.
<פיני קבלו: אני לא חושב שאתה הולך להוביל כאן חוק שבאמת עומד לעשות שינוי בנושא הזה.
<פיני קבלו: לכן אני חושב שצריך לבקש מהשר שימשוך את הצעת החוק.
חיים כץ: אנחנו לא צריכים לבקש זאת מהשר.
חיים כץ: הסמכויות הן אצלי עכשיו.
חיים כץ: השר סיים את תפקידו.
<פיני קבלו: אני אומר את זה לנציגת משרד הרווחה.
חיים כץ: לשר אין יותר מעמד.
חיים כץ: הוא לא יכול למשוך והוא לא יכול לעשות כלום.
חיים כץ: זאת לא הצעת חוק ממשלתית.
חיים כץ: הוא סיים.
חיים כץ: ברגע שהחוק עבר אלי, אני אמרתי דבר אחד.
חיים כץ: אני אמרתי שאני אכבד את ההסכמות שלו עם משרד המשפטים וחבל שאמרתי את זה כי אחרת הייתי עושה את מה שאני חושב.
חיים כץ: מאחר שאני מכבד את מילותיי, אני מכבד את ההסכמות ואני לא אעביר את החוק הזה.
חיים כץ: שמעתי את העובדים הסוציאליים אומרים שלא לזה הם פיללו, יהיה חוק אחד פחות בסטטיסטיקה.
חיים כץ: אני לא אעביר את זה.
חיים כץ: אמרת שאם זה היה חלק ממשהו מושלם יותר, זה בסדר, אבל אם זה רק זה, שידעו שיש בעיה.
<יצחק פרי: השאלה אם אפשר להביא את זה לעיון נוסף.
<יצחק פרי: יש כאן אמירה שהיא נכונה ששר הרווחה לא דואג לעובדים הסוציאליים, אם אלה ההסכמות שלו.
חיים כץ: אני אקיים שיחה עם שר הרווחה.
חיים כץ: אני אומר לו שאני לא יודע מה הסיכומים שלו אבל הם לא מתאימים לי כך שהוא יחליט.
חיים כץ: גלעד, אתם עומדים על הנוסח הזה?
<גלעד סממה: אני רוצה לומר כמה דברים.
<גלעד סממה: קודם כל, אני שומע גם את הצד השני וזה חשוב לי.
חיים כץ: זאת אומרת, מה שאני אומר, זה לא חשוב לך.
חיים כץ: חשוב לך רק מה שאומר הצד השני.
<גלעד סממה: מבחינתי אתה באמצע.
<גלעד סממה: יש שני צדדים ואתה בראש השולחן.
רחל אדטו: היתרון של גלעד הוא שהוא שומע את שני הצדדים וזה ממש יתרון גדול שלא קורה הרבה.
רחל אדטו: גלעד מצטיין בזה שהוא שומע שני צדדים.
<גלעד סממה: אני חייב לומר שאירועים חמורים כאלה כפי שתיארת שקרו היום בקריית גת, בעיניי זה מצריך טיפול הרבה יותר משמעותי מהצעת חוק כזאת או אחרת שמאפשרת תיעוד ורישום.
<גלעד סממה: כאן צריך טיפול משטרתי חד משמעי כולל הגשת כתבי אישום, להמשיך עם זה עד הסוף ולהגיע גם לענישה מתאימה.
<יצחק פרי: אבל את הדבר הזה אתם שרים ואנחנו שרים עשרים שנים.
<יצחק פרי: צריך לעשות כאן שינוי ממדרגה ראשונה.
<גלעד סממה: אני מדבר כמי שהופיע בבתי משפט והגיש כתבי אישום.
<גלעד סממה: אני יודע על מה אני מדבר בתחום הזה.
<גלעד סממה: אני רוצה שעדיין אנשים נוספים ממשרד המשפטים יתייחסו להצעת החוק של אדוני ולאחר מכן אני אומר כמה דברים.
חיים כץ: מה זה להצעת החוק שלי?
<גלעד סממה: הצעת החוק המקורית שלך.
חיים כץ: מה זה יתייחסו?
<גלעד סממה: יתייחסו.
<גלעד סממה: בהצעת החוק יש כמה בעיות שאנחנו עלינו עליהן.
חיים כץ: זמננו לא נועד לבידור.
חיים כץ: אתם רוצים לדון, נעצור את הדיון עכשיו, שבו עם עורכי הדין ותתדיינו.
חיים כץ: שיהיה לכם ברור שהצעת החוק כפי שהיא כתובה והוסכמה – לא תהיה.
חיים כץ: אני לא הולך לאשר אותה כי לא צריך את זה.
חיים כץ: אם אתם לא רוצים לתת את ההגנה לעובדים הסוציאליים או בכלל לעובדי הרווחה, בוא נגיד שאנחנו לא רוצים לתת הגנה.
חיים כץ: לא נאמר שבא המחוקק בשביל לספור חוקים או למלא סטטיסטיקה כך שיהיו לו עוד חוקים.
חיים כץ: יהיה לי חוק אחד פחות אבל מה שיש לי בחקיקה שלי, הוא מהותי, הוא ענייני ועם תוצאות.
חיים כץ: אני לא רוצה לשחק.
חיים כץ: פשוט לא רוצה לשחק במשחק הזה.
חיים כץ: בוא נעצור את הדיון.
חיים כץ: שמעתם את שני הצדדים, הבנתם את רוח חברי הכנסת המציעים, ואנחנו רוצים חוק עם שיניים שישמור, אולי, ושירתיע למען לא ייפגעו עובדי הרווחה.
חיים כץ: זה מה שאנחנו רוצים.
רחל אדטו: יהיה מסר.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים משהו אחר.
חיים כץ: אנחנו רוצים אנשים שנותנים לנו שירות על מנת לעזור לנו, ולפעמים נדמה לנו שהם לא בסדר אתנו, לא ייפגעו וניתן להם הכול.
<נועה בן אריה: זה לא בהכרח יחייב הוספת תקנים וכוח אדם.
חיים כץ: בחוק מרתיע, אנחנו לא מדברים על עלויות תקציביות.
חיים כץ: אנחנו מדברים על אזהרה אבל בא משרד המשפטים ואומר שהוא לא רוצה שאני אזהיר.
חיים כץ: אנחנו מדינה עדינה, אנחנו נמצאים באיזה אי באיזה מקום שאף אחד לא עשה שום דבר.
חיים כץ: הייתי פעם בשוויץ עם נבחרת הנוער – הייתי ראש המשלחת של נבחרת הנוער, הייתי חבר הנהלת ההתאחדות ולא הייתי חבר כנסת - נסע הנהג והיכן שהיה כתוב 40 קמ"ש, לא הגיע אפילו ל-41 קמ"ש.
חיים כץ: בחוץ היו עציצים, פרחים, עיתונים ואף אחד לא נגע בהם.
חיים כץ: גם בניו-זילנד, אם צומח עשב בערוגה או בצלחת של אז, זאת סיבה לחדשות.
חיים כץ: שני שתילי יבלית התגלו בצלחת של עץ פיקוס ברחוב זה וזה.
חיים כץ: אם אצלנו ברווחה היה ככה, היינו מעלים את התנאים של הגננים, אבל לא כך הוא המצב.
חיים כץ: אנחנו אנשים חמים, אימפולסיביים, מגיבים מהר.
חיים כץ: כשמישהו עושה משהו, אני שוקל שמונה פעמים אם להעיר לו.
חיים כץ: תהיה חכם, אל תהיה צודק.
חיים כץ: קח את העיתון של היום.
חיים כץ: גילוי נאות, אני בא מחיל האוויר ושירתתי בחיל האוויר.
חיים כץ: טייס היה אלוהים.
חיים כץ: סגן מפקד טייסת שהולך עם הילדים שלו, מעיר למישהו ומורידים עליו אלות ומפוצצים אותו.
חיים כץ: קרה משהו בחברה הישראלית.
חיים כץ: אני אומר לך שקרה משהו.
חיים כץ: בזמני סגן מפקד טייסת רק היה מסתכל, היינו לוקחים חיתולים.
חיים כץ: היום באים עם אלות ומרביצים לו.
רחל אדטו: צריך להחמיר ענישה.
חיים כץ: אני מבין שמשרד המשפטים צריך להתעשת וצריך להבין באיזו מדינה הוא חי.
חיים כץ: הוא צריך להבין שהאנשים בו הם לא עורכי דין לרגע אלא הם אזרחים במדינה.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים כלום אלא לשמור על אלה שהם חשופים בצריח החברתי ונותנים לנו שירותים אבל בעקבות משרד המשפטים אנחנו מפקירים את דמם.
חיים כץ: מפקירים את דמם.
חיים כץ: גברת, אם את חושבת לבד וכולם חושבים אחרת, תאמיני לי שהצדק לא רק אצלכם.
חיים כץ: אם העובדים הסוציאליים שעובדים שם, ולא אנשי משרד המשפטים, אומרים שהם לא רוצים את החוק – אז את טועה.
חיים כץ: את שם כדי לתת להם כלים ואם את הכלים שלך הם אומרים שהם לא רוצים – אז את טועה.
חיים כץ: אל תכפי עליהם את מה שאת חושבת שזה נכון כי הם לא רוצים והם לא צריכים את זה.
חיים כץ: את לא יודעת יותר טוב מהם.
חיים כץ: את חושבת שאת יודעת יותר טוב מהם, אבל את לא יודעת יותר טוב מהם.
חיים כץ: תני להם את הכלים שהם מבקשים ואנחנו לא צריכים לכפות עליהם.
חיים כץ: אני לא רוצה לגזול את זמנכם.
חיים כץ: שבו להתדיין.
חיים כץ: יש עוד זמן עד שבוע הבא.
<גלעד סממה: נכון, יש עוד זמן עד שבוע הבא.
חיים כץ: אם אתם רוצים, אני מוכן לבוא בלילה באיזה יום שתקבעו, רביעי או חמישי, כדי להכין את זה לשבוע הבא.