GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ח' אלאטרש: במיגזר הבדואי על 60 אלף עובדים יש שמונה עובדים בלבד, והכתובת שלהם נמצאת בבאר-שבע.
ב' גולדברג: לא נכון.
ח' אלדין אלבז: אולי נבהיר את נושא התקנים, כדי שנוכל כולנו להבין יותר.
ח' אלדין אלבז: ח' אלאטרש: תנו לי לסיים, ואתם יכולים להגיד את דבריכם.
דוד טל: אתה אומר, ששניהם צודקים.
ח' אלדין אלבז: שניהם צודקים.
דוד טל: אחר כך אתן לך אפשרות להבהיר זאת.
ח' אלאטרש: הכתובת שלהם נמצאת בבאר-שבע.
ש' אברמי: יש שנים-עשר עובדים בשמונה תקנים.
ב' גולדברג: אלה 12 מישרות.
ח' אלדין אלבז: אלה 12 תקנים כוללניים, כשיש בתוך זה עובדות מינהל וזכאות, את מנהל המחלקה וגם את המדריך וראש הצוות.
ח' אלדין אלבז: בסך-הכל, נטו עובדים סוציאליים מתוכם - מתוך 12 התקנים האלה - 8 עובדים סוציאליים שעוסקים בטיפול ישיר.
ב' גולדברג: שניים נמצאים בפרוייקט הלאומי.
דוד טל: היטבת להבהיר זאת.
ח' אלאטרש: אנשים מכל מרחב הנגב, מהישובים הלא מוכרים, שנזקקים לטיפול חירום צריכים להגיע לבאר-שבע.
ח' אלאטרש: אלה דרכי גישה קשות מאד.
ח' אלאטרש: זה קשה מאד להגיע לבאר-שבע.
תמר גוז'נסקי: למה להגיע לבאר-שבע ולא לשגב שלום?
ח' אלאטרש: המשרד הוא בבאר-שבע.
ח' אלאטרש: זה קשה מאד.
דוד טל: לא ברור לי למה המשרד בבאר-שבע.
דוד טל: אמרו קודם, ששגב שלום היא המועצה והרשות שמרכזת את כל הנושא הזה.
דוד טל: למה אינכם מקבלים זאת בשגב שלום?
א' אלהוואשלה קד: זה היה בשגב שלום.
א' אלהוואשלה קד: מבחינת התקציב- - -
דוד טל: סליחה, אך אני שואל אותו.
ח' אלדין אלבז: כל מה ששגב שלום, למעשה, מהווה בהסכם זה צינור דרכו מעבירים את התקציבים מחוסר שלטון מקומי לפזורה.
דוד טל: למה אי אפשר, למשל, לקבל את כל השירותים, שמטריחים את האנשים האלה להגיע עד לבאר-שבע, באותה הזדמנות בשגב שלום?
ח' אלדין אלבז: יותר קל לקבל זאת בבאר-שבע.
ב' גולדברג: יותר קשה להגיע לשגב שלום.
דוד טל: חשבתי, ששגב שלום קרוב יותר לריכוזים הגדולים שלהם.
תמר גוז'נסקי: תלוי למה.
ח' אלדין אלבז: יותר קשה להגיע לשגב שלום.
ח' אלדין אלבז: באר-שבע היא מקום מרכזי.
ח' אלאטרש: הם לא יוזמים עבודה בשטח.
ח' אלאטרש: מי שיוזם להם זה המשטרה, שמפנה להם את המקרים קשים.
ח' אלאטרש: רק במקרים קשים הם מטפלים.
דוד טל: כמה מקרים קשים כאלה יש?
דוד טל: האם מאתיים בשנה?
דוד טל: ח' אלדין אלבז: יש בדיוק מאתיים, והשנה עדיין לא הסתיימה.
ח' אלאטרש: זה מאד מתסכל את התושבים בנגב.
ח' אלאטרש: יש 90% אבטלה בקרב נשים במיגזר הבדואי בישובים הלא מוכרים, ויש 30% אבטלה בקרב הגברים.
ח' אלאטרש: כל ילד שני הוא עני, אין לו רמת חיים ואין לו מה לאכול שם.
ח' אלאטרש: אין יועץ חינוכי מטעם משרד החינוך או מטעם משרד העבודה והרווחה.
ח' אלאטרש: בכל בתי-הספר שבמיגזר בישובים הלא מוכרים אין יועץ חינוכי ל- 8.5 אלפי תלמידים שלומדים.
ח' אלאטרש: מעל 53% מהתלמידים נושרים, כתוצאה מכך שאין מסגרת שתקלוט אותם בתיכון.
ח' אלאטרש: הם לומדים עד כיתה ט' ונפלטים.
ח' אלאטרש: בתחילת השנה נפלטו מבית-הספר שאני נמצא בו יותר מ- 18 תלמידים, כתוצאה מכך שאין מסגרת שתקלוט אותם והישובים הקבועים מסרבים לקלוט את ילדי הפזורה.
נסים זאב: כמה זה בחלוקה בין המוכרים והלא מוכרים?
דובר: 50%-50%.
א' אלאטרש: היום, אין שירותי משפחה לארגן את המשפחות או לטפל בהן.
א' אלאטרש: יש 17 משפחתונים על 60 אלף נפש, ויש 4 משחקיות בלבד.
א' אלאטרש: אין שום מסגרת קהילתית שתיתן שירות לנוער, לנשים, לקשישים, לילדים במצוקה.
א' אלאטרש: שום מסגרת איננה נותנת את הטיפול הזה.
א' אלאטרש: אופקים, שבה יש 18 אלף נפש, מקבלת 31.5 תקנים.
א' אלאטרש: לפי זה, תחשבו איפה אנו נמצאים.
א' אלאטרש: היא טוענת כאן דברים.
א' אלאטרש: היא לא יודעת מה היא עושה, והיא לא מתפשטת על הישובים הלא מוכרים.
א' אלאטרש: הדברים האלה חמורים.
א' אלאטרש: קיימת אפליה ברורה.
א' אלאטרש: צריך לשייך את המחלקה הזאת למשרד העבודה והרווחה, ולא למועצה כזו או אחרת שתקבל תקציב.
א' אלאטרש: צריך, שתהיה רשות שירותי רווחה לישובים הלא מוכרים בנגב.
דוד טל: האם אז אתה תבוא למשרד העבודה לקבל שירותים?
ח' אלאטרש: צריך להקים יחידות משנה בקרבת בתי-הספר --
תמר גוז'נסקי: --ניידות.
ח' אלאטרש: --ואנשים יבואו ויקבלו את הטיפול שם או להקים לשכות רווחה בישובים שהאוכלוסיה שלהם היא בת 5,000, 4,000 או 7,000 נפש.
ח' אלאטרש: צריך שיחליטו ויקימו את הלשכות האלה.
ח' אלאטרש: על שטח כל כך רחב יש לו רכב אחד.
ח' אלאטרש: לאן הוא יגיע?
ח' אלאטרש: לאן הוא יכול להגיע ממצפה-רמון דרום לקרית-גת מצד מזרח, ומאופקים במערב?
ח' אלאטרש: כל הדברים האלה קשים ומכניסים אותנו למילכוד אטומי בתוך החברה הבדואית.
ח' אלאטרש: א' אבו-סביח: אני אברהים אבו-סביח, סגן יושב-ראש המועצה האיזורית לכפרים הבלתי מוכרים.
ח' אלאטרש: בעיית הכפרים הלא מוכרים היא בעיה ידועה במלואה לגברת שיושבת כאן.
ח' אלאטרש: הנתונים חמורים מאד, ולא קל להגידם כאן על השולחן.
דוד טל: תאמר את כל מה שאתה רוצה לומר.
א' אבו-סביח: אם המשרד נמצא בבאר-שבע וכפר עַבְּדֶה שנמצא 70 ק"מ מבאר-שבע מבקש עזרה, אינני יודע באיזו צורה הם יכולים להגיע אליו אם הג'יפ נמצא באיזה חור בכפר אחר.
א' אבו-סביח: לא ניתן לתת שירותים כלל בצורה כזו.
דוד טל: אני מבקש לא לחזור על דברים שכבר נאמרו.
א' אבו-סביח: אני לא חוזר על דברים.
א' אבו-סביח: אני מצביע על עובדות.
דוד טל: קיבלנו את זה, שטוב יותר שהדברים האלה יהיו ליד בתי-ספר כולל דברים מהסוג הזה.
א' אבו-סביח: אני חושב, שאנו לא יכולים היום לטפל בנושא הרווחה בכפרים הלא מוכרים ע"י כיבוי שריפות.
א' אבו-סביח: מה שעושים היום זה כיבוי שריפות: שריפה פה ושריפה שם.
א' אבו-סביח: זה לא הולך כך.
א' אבו-סביח: או שאנו אזרחים שווים לכל דבר או שפשוט תגידו לנו: "אתם לא אזרחים של מדינת ישראל.
א' אבו-סביח: אתם לא שייכים למדינת ישראל, ולא תקבלו את מה שמגיע לכם".
א' אבו-סביח: הגיע הזמן, שיקימו כאן רשות כמו רשות החינוך לבדואים.
תמר גוז'נסקי: כן, יש רשות כזו.
א' אבו-סביח: צריך שיקימו כאן
א' אבו-סביח: רשות כמו רשות החינוך לבדואים, אם רוצים באמת לתת את השירותים האמיתיים, להגיע לכל כפר וכפר ולשים קרוואנים ליד בתי-הספר בכפרים הלא מוכרים נקודות כאלה שיטפלו בכל איזור ואיזור.
א' אבו-סביח: כדי להתחיל ורק כדי לתת את הטיפול הנמרץ הזה, אנו צריכים לפחות 28 עובדים סוציאליים ו- 14 עובדים מינהליים כמו מזכירות וכדו' על מנת לתת היום את הטיפול הנמרץ שאנו זקוקים לו.
א' אבו-סביח: קורים מקרים מסמרי שיער.
א' אבו-סביח: לפני שנתיים בקור העז בישוב פֻרְעָה קפאו מקור שלושה אנשים.
א' אבו-סביח: שני ילדים מתו מהקפיאה, בגלל שהאמבולנס והעזרה הראשונה לא הגיעו בזמן.
א' אבו-סביח: אחרי שבוע הצליחו להגיע אליהם.
א' אבו-סביח: בלתי אפשרי שקורה הדבר הזה במדינה כזו מתוקנת.
נסים זאב: מה זאת אומרת "אחרי שבוע"?
נסים זאב: האם האמבולנס הגיע אחרי שבוע?
א' אבו-סביח: נכנסו לעובי הקורה החבר'ה מהרווחה על מנת לטפל במשפחה הזו אחרי שבוע ימים, אחרי שכולם צעקו ורבו.
א' אבו-סביח: אין להם עובדים, ואני לא בא אליהם בטענות.
א' אבו-סביח: לפני חודשיים הם שבתו.
א' אבו-סביח: לא היה להם כסף לתפקד.
א' אבו-סביח: הם שבתו כמה חודשים.
א' אבו-סביח: לא היה טיפול.
א' אבו-סביח: אפילו לשמונת התקנים האלה לא היה להם כסף.
א' אבו-סביח: זה משהו שלא יאומן.
איוב קרא: העליתי גם לפני מספר שבועות את בעיית הבדואים בדרום, לאחר ביקור שהיה לנו בדימונה.
איוב קרא: אני חושב, שמדינת ישראל עושה עוול גדול לאוכלוסיה שלדעתי יכולה להיות מהטובות שבה, ואני מדבר ברחל בתך הקטנה.
איוב קרא: אני חושב, שהקיפוח הזה רק מקצין ומביא לאנטי - דבר שלא צריך אותו במדינה הזאת.
איוב קרא: יש לשאוף לכך, שכולם יחיו פה טוב.
איוב קרא: אין לי ספק, שהאוכלוסיה הכי מקופחת היום במדינת ישראל זו האוכלוסיה הבדואית בדרום.
איוב קרא: כולנו צריכים לשאוף לעזור להם.
איוב קרא: העזרה מצידנו יכולה להביא לאוירה הרבה יותר טובה, למרות שיש קשיים ולמרות האובייקטיביות בפתירת הבעיות שעל הפרק.
איוב קרא: הדבר הזה לא יכול להימשך.
איוב קרא: לגבי נושא הרווחה ספציפית, אני יכול לומר שכמו שהקמנו בזמנו את הרשות החינוך לבדואים, אני מקבל את זה שצריך להקים רשות לרווחת הבדואים בדרום.
איוב קרא: לדעתי, זה א'-ב'.
איוב קרא: לא ניכנס פה לנושא של תקנים ולא תקנים.
איוב קרא: בעקבות הקמת הרשות צריך להקים ועדה, שתדסקס עם כל הגורמים כיצד אפשר להעמיד את כל נושא הרווחה על הרגליים, וכך נגיע לרמה כזו שפחות או יותר אנשים ירצו לחיות שם.
איוב קרא: אין לי ספק שצריך הרבה דברים שם, אך נושא הרווחה הוא א'-ב'.
איוב קרא: אינני יכול לחשוב, שבמדינת ישראל חיים עדיין אנשים ברמת רווחה כזו.
איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אנו מצווים, גם מעבר לכל מה שקורה בוועדה, ליזום לא רק במסגרת הישיבה הזו אלא ליזום דברים נוספים לעזור להם כי דבר כזה היום לא יכול ללכת והמצב הוא אבסורדי.
איוב קרא: עברתי שם אחרי עשרים שנה, וראיתי את אותם אוהלים עומדים ודבר לא התקדם שם.
איוב קרא: לא יכול להיות שכל העולם מתקדם, והם נתקעים במקום.
איוב קרא: משהו במדינת ישראל לוקה בחסר.
תמר גוז'נסקי: שורש הבעיה בישובים הלא מוכרים הוא שחלקם הם אכן מיקבצים אוהלי משפחות שמנהלות אורח חיים נייד, אך חלק מהישובים האלה הם ישובים.
תמר גוז'נסקי: הם לא מוכרים, אך הם ישובים.
תמר גוז'נסקי: יש שם בתים, ואנשים גרים שם עשרות שנים.
תמר גוז'נסקי: לא כולם אוהלים, ולא כולם פחונים.
תמר גוז'נסקי: בכל מקרה, הם לא מוכרים.
תמר גוז'נסקי: בגלל שהם לא מוכרים ובגלל התכניות הממשלתיות של הריכוז וכו', היתה תפיסה שאם ימררו להם את החיים הם ירצו לעזוב את המקומות האלה.
תמר גוז'נסקי: לכן, העניין של למרר את החיים זה לא מקרה וזה לא איזה פקיד שעשה טעות, אלא היתה כוונה ברורה מאד לא לתת להם את השירותים המקובלים כדי שהם ירצו לעזוב את המקומות האלה.
דוד טל: האם גבירתי מדברת על מדיניות?
תמר גוז'נסקי: זו מדיניות של עשרות שנים מאז שהתחילו את הריכוז בשבע העיירות וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: זה לא הנושא שלנו, אך מה שאני מנסה להגיע הוא שכמובן גברת בוני גולדברג, גם אם דיברתי בתקיפות, היא לא הכתובת ולא מישהו אחר.
תמר גוז'נסקי: מה שקרה הוא, שחלפו 20-25 שנה והסתבר שהמדיניות הזו לא עובדת, והם נשארים לחיות בפזורה.
תמר גוז'נסקי: לכן, אנו כיום, כבעלי אחריות לאזרחים במדינה, צריכים לקבל זאת כעובדה קיימת.
תמר גוז'נסקי: יעזבו פעם?
תמר גוז'נסקי: יגיעו איתם להסדר?
תמר גוז'נסקי: לא יעזבו?
תמר גוז'נסקי: - אני לא יודעת.
תמר גוז'נסקי: עכשיו, התחיל הויכוח על שירותים, והסתבר שיש פער עצום.
תמר גוז'נסקי: למשל: בתי-ספר כן בנו בפזורה.
תמר גוז'נסקי: אפשר להגיד שהם לא מספיק מצויידים וכו', אך בנו בתי-ספר בפזורה.
תמר גוז'נסקי: אחר כך התחיל הויכוח על קופות-חולים: האם צריכות להיות מרפאות קופות-חולים באיזורים האלה?
תמר גוז'נסקי: היה ויכוח איפה יקימו או לא יקימו.
תמר גוז'נסקי: הסתבר שכאשר יש רצון - מצד אחד, קופת-חולים רוצה מבוטחים, ומצד שני, התושבים רוצים - אפשר גם להקים מרפאות של קופת-חולים.
תמר גוז'נסקי: אחר כך התחיל הסיפור של טיפות-חלב, ועשו ניידת ופתחו זאת.
תמר גוז'נסקי: אני מנסה להגיד, שבכל התחומים האלה יש המון בעיות, אך המשרדים האלה, חינוך ובריאות, למרות כל המצב הזה, קירבו את השירותים אל התושבים.
תמר גוז'נסקי: כלומר, יש שירותי חינוך ובריאות באיזור הזה.
תמר גוז'נסקי: אין שום סיבה בעולם ששירותי הרווחה לא ייצמדו לאותם שירותים שקיימים.
תמר גוז'נסקי: אינני אומרת שעל-יד כל מאהל יקימו לשכת רווחה, ולא זאת הכוונה.
דוד טל: אי אפשר לצפות לזה.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת, שלא זו הכוונה.
תמר גוז'נסקי: אבל, בריכוזים מאד ברורים, באיזורים מאד ברורים, אין שום סיבה אובייקטיבית שהשירותים לא יהיו.
תמר גוז'נסקי: לזה יש צורך בשני דברים: ראשית - צריך יותר עובדים, ושנית - צריך שינוי בחשיבה של משרד העבודה והרווחה.
תמר גוז'נסקי: היום, יש מצב בלתי נסבל.
תמר גוז'נסקי: כל שירות שניתן במדינה באופן כללי, למשל טיפול במשפחה וכו', אצלם נראה חלום ואגדה והם עוד לא שמעו על הדבר הזה.
תמר גוז'נסקי: בדרך כלל, העובדים הסוציאליים עוסקים רק כאשר יש מקרה רצח במשפחה או איזה שהוא מקרה איום ונורא כמו מצב שהאם אושפזה ונשארו עשרה ילדים ללא טיפול - אסון.
תמר גוז'נסקי: הם לא יכולים לעשות שום עבודה מתוכננת סוציאלית, כדי לטפל בזה.
תמר גוז'נסקי: ברור שיש מליון בעיות.
תמר גוז'נסקי: חסרים גנים, מקומות עבודה וכו'.
תמר גוז'נסקי: אבל, שירותי הרווחה, במקום בו התנאים כל כך קשים, היו צריכים להיות מתוגברים.
תמר גוז'נסקי: להערכתי, באיזור הזה צריכים לפחות מאה עובדים סוציאליים, אם אתה חושב על עומק הבעיה.
דוד טל: אני חושב, שעל חצי הם 'יגמרו'.
תמר גוז'נסקי: אנו מדברים על כמה הם צריכים עובדים לנוער במצוקה, כמה הם צריכים עובדים לילדים בסיכון וכמה הם צריכים עובדים לעזור למשפחות שחיות.
תמר גוז'נסקי: כל זה ברור.
דוד טל: חברת-הכנסת גוז'נסקי, אנו יודעים שגם במיגזר היהודי נחוצים לנו עוד הרבה מאד עובדים סוציאליים, אבל אין.
תמר גוז'נסקי: איפה פה הבעיה?
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמה שיקרה בסוף הוא, שכשרגיל אצלנו בג"ץ מנהל את המדינה.
תמר גוז'נסקי: זה לא שאתה ואני אוהבים זאת, אך בסופו של דבר מה קורה?
תמר גוז'נסקי: זועקים במשך עשרות שנים על אפליה, עד שאתה מגיע לבג"ץ ובג"ץ אומר: "זה באמת לא בסדר", ואז המשרד הנוגע בדבר מתעורר ומוצא פתרון.
תמר גוז'נסקי: זו עובדה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה שהאנשים הגישו בג"ץ זה מצויין, כי תראה את חוסר האונים שלהם.
תמר גוז'נסקי: האם משרד העבודה לא יודע מה חסר?! האם העובדים לא יודעים מה חסר?
תמר גוז'נסקי: ! בכל זאת, במשך עשרות שנים לא חשבו שצריך לעשות איזה שהוא איזון בין הדברים.
ח' אלדין אלבז: ראשית, אני רוצה לציין שאני מאד מסכים גם איתך, אדוני היושב-ראש, לגבי העובדה שהאוכלוסיה הזו, כפי שקראת לזה, מופלית לרעה או מקופחת.
דוד טל: מופלית לרעה.
דוד טל: ח' אלדין אלבז: לואי שיהיה לי אישית דולר עבור כל פעם ששמעתי את המשפט הזה הן בכנסת והן מחוצה לה, כי אין פוליטיקאי - לא מהימין, לא מהשמאל ולא מהאמצע - ואין מנהיג מכל סוג שהוא שלא אמר את המשפט הזה על בסיס עובדות ונתונים שהעברנו במשך השנים.
דוד טל: לצערי, הדבר שקרה הוא שהיו הרבה הצהרות.
דוד טל: ועדת מנע המפורסמת הוציאה דו"חות מזעזעים בנושא הזה.
דוד טל: אני מלווה את המחלקה הזו מיום היוולדה במסגרת השלטון המקומי.
דוד טל: עד היום, חוץ מהצהרות, חוץ מהדו"חות מסמרי השער וחוץ מהחלטות בוועדת כנסת ובמקומות אחרים, לא ראיתי כלום.
דוד טל: אני רואה שיש התפתחות ויש איזה שהוא גידול במשאבים.
דוד טל: הגידול רחוק מלענות על הצרכים האמיתיים בשטח.
דוד טל: שנית, אסור לנו ליפול בטעות הזאת שוב ולשים את הויכוח סביב השאלה האם צריך עוד עובד סוציאלי אחד או עוד ג'יפ אחד.
דוד טל: זה לא יפתור את הבעיה.
דוד טל: האם מלבד עובדי מינהלה יש לך שמונה עובדים סוציאליים?
ח' אלדין אלבז: מיד אסביר את הנקודה, שכן אינני רוצה שייווצר מצב מסויים.
דוד טל: לא ייווצר.
דוד טל: האם היום יש לך שמונה עובדים סוציאליים?
ח' אלדין אלבז: כן.
דוד טל: כמה היו לך בשנה שעברה?
ח' אלדין אלבז: משנת 1992 לא קיבלתי שום תוספת, חוץ מהתקן וחצי במסגרת משפחות בסיכון שהמועצה המקומית שגב שלום סירבה לתת לי לממש.
תמר גוז'נסקי: אם אמרתם שהיא רק צינור, איך היא יכולה לסרב?
ח' אלדין אלבז: הצינור - אזל בו הכסף בסעיפים אחרים, ולכן החליטו שהם לא מוציאים אף שקל: לא מסעיף זה, ולא מסעיף אחר.
תמר גוז'נסקי: איזה צינור מעניין.
תמר גוז'נסקי: ח' אלדין אלבז: חבר-הכנסת אלסאנע היה שותף.
תמר גוז'נסקי: הוא היה נוכח בתקופה שניהלנו את הדיון אחרי השביתה שהיתה.
תמר גוז'נסקי: זו לא שביתה, אלא זו החלטה לסגור את המחלקה.
תמר גוז'נסקי: היא נסגרה חודש וחצי, וישבנו עם המועצה המקומית שגב שלום כדי להגיע לאיזה שהוא הסדר להבין מה קורה איתנו).
תמר גוז'נסקי: הם אמרו: "חברים, אנו בסך הכל צינור.
תמר גוז'נסקי: תנו שקל - נוציא שקל.
תמר גוז'נסקי: לא תתנו שקל - לא נוציא שקל.
תמר גוז'נסקי: אני לא אוציא את הכסף של משפחות בסיכון עכשיו, ואקבל את ההחזר בעוד שלושה חודשים.
תמר גוז'נסקי: אין לי שום מחוייבות".
תמר גוז'נסקי: המשרד לא העביר להם.
איוב קרא: למה צריך את שגב שלום?
איוב קרא: מה הבעיה להקים עמותה או רשות שתטפל בזה?
דוד טל: על זה אנו מדברים.
ח' אלדין אלבז: אינני רוצה, שאתם תטעו את עצמכם בחשיבה אולי כמה דברים צריך.
ח' אלדין אלבז: הכנתי תכנית מפורטת מאד לצורך העניין הזה, שהיא תכנית לתקופת מעבר.
ח' אלדין אלבז: עד שמקימים את הוועדה ועד שהוועדה נותנת תכנית יש תקופת מעבר מסויימת וזה יכול להיות גם אחרי שנים.
ח' אלדין אלבז: הכנתי איזו שהיא תכנית מפורטת.
ח' אלדין אלבז: חילקתי את השטח לארבעה צירים עיקריים, כאשר בכל ציר יש איזה שהוא צוות עצמאי לחלוטין עם כל הפונקציות.
ח' אלדין אלבז: הייתי מאד מציאותי - ולא הגזמתי ולא עליתי למעלה עם המשאבים והדרישות - על בסיס מה שיש לי בשטח.
ח' אלדין אלבז: מדובר על ארבעה צוותים עצמאיים, כאשר כל צוות עובד בציר מסויים מוגדר היטב, ולכל צוות יש את כל המשאבים והאפשרויות לתת את השירות.
ח' אלדין אלבז: אני אומר היום: "אל תתלבטו בקושי של לתת את השירות.
ח' אלדין אלבז: אני אטפל בזה.
ח' אלדין אלבז: יש לי תכנית לטפל בזה".
ח' אלדין אלבז: יש לי רק בעיה אחת.
ח' אלדין אלבז: תנו לי את הכסף.
תמר גוז'נסקי: אם כך, במה מדובר?
תמר גוז'נסקי: כמה עובדים יהיו בארבעה צירים?
ח' אלדין אלבז: יש תכנית מפורטת, ואני יכול להעביר לכם העתק.
טלב אלסאנע: תן תמצית.
תמר גוז'נסקי: תגיד זאת בקיצור.
תמר גוז'נסקי: האם זה 4 כפול 5?
ח' אלדין אלבז: אני מניח, שזה משהו בסביבות 28, והמספר הזה הוזכר פה, עובדים סוציאליים בשלב ראשון.
ח' אלדין אלבז: זו לא תכנית לכל החיים.
ח' אלדין אלבז: א' קרא: זה מה שאמר סגן ראש המועצה.
תמר גוז'נסקי: האם מדובר על ארבעה ג'יפים?
ח' אלדין אלבז: מדובר על 28 עובדים בשלב ראשון ו- 4 ג'יפים.
ח' אלדין אלבז: שוב, צריך שלא אטעה אף אחד פה: זו תכנית בתקופת הביניים, עד שהוועדה תקום ותיתן את הפתרון הסופי.
ח' אלדין אלבז: אם יתנו לי היום את המשאבים האלה שמופיעים בתכנית, אוכל לתת שירות סביר.
תמר גוז'נסקי: מתי העברת את התכנית הזאת?
ח' אלדין אלבז: העברתי את התכנית בנובמבר אשתקד.
תמר גוז'נסקי: האם קיבלת תשובה מהמשרד?
ח' אלדין אלבז: קיבלתי תשובה, שאין משאבים לכוח-אדם בשלב זה.
ח' אלדין אלבז: יש קושי בנתינת חונכות סומכות, מחנכות ואנשים שיעבדו בפזורה, אך אני מבטיח לכם, על סמך הנסיון שהיה עד היום: אם יש את הכסף, אני אדאג שכל איזור יקבל את מה שמגיע לו.
ח' אלדין אלבז: הבעיה היא, שאין לי מאיפה.
ח' אלדין אלבז: בעיניי, זאת הבעיה העיקרית היום.
ח' אלדין אלבז: הבעיה שלי היום היא תקני כוח-אדם, ואני מדבר על 28 כמנה ראשונה.
ח' אלדין אלבז: אני מדבר על תקציבי פעולה שהם בהתאם לצרכים בשטח.
ח' אלדין אלבז: זה שטח גיאוגרפי קשה מאד, ומדובר על מרחקים קשים מאד שצריך להגיע אליהם.
איוב קרא: האם יש בעיה להביא קרוואנים לשם?
ח' אלדין אלבז: נושא הקרוואנים - בשנה שעברה הגיע אלינו עוזר שר העבודה ועשה סיור בשטח, ואני חושב שבזמנו אתה היית בתמונה.
ח' אלדין אלבז: הוא נתן אישור להצבת ארבעה קרוואנים.
ח' אלדין אלבז: כמובן שכולנו אמרנו: "יפה", וקפצנו משמחה.
ח' אלדין אלבז: לקחנו את האישור בכתב, כי המועצה ביקשה זאת בכתב, הוצאנו את מהנדסי המועצה שבדקו את השטח ליד בתי-ספר בכפרים הלא מוכרים והגשנו בקשה מסודרת על-פי כל הכללים למשרד הפנים.
ח' אלדין אלבז: הבקשה נדחתה.
דוד טל: האם הקרוואן צריך אישור?
דוד טל: ח' אלדין אלבז: כן.
דוד טל: יש פה איזה שהוא מסמך של המועצה האיזורית לכפרים הבלתי מוכרים בנגב.
דוד טל: האם למועצה האיזורית הזאת יש איזה שהוא POOL של עובדים סוציאליים?
א' אבו-סביח: היא לא מוכרת.
תמר גוז'נסקי: היא לא מוכרת.
תמר גוז'נסקי: זה גוף וולונטרי.
תמר גוז'נסקי: מה היה הנימוק של משרד הפנים?
דוד טל: מר שפיצר, האם ברצונך לומר משהו?
י' שפיצר: הקטע הזה הוא לא התחום שלי, מכיון שזה תחום תכנון ובניה בעוד שהתחום בו אני עוסק הוא תחום אחר.
דוד טל: האם בתחום אחר אדוני רוצה לומר משהו?
י' שפיצר: אין לי מה להוסיף, ואולי אוכל לומר משהו במשפט אחד.
דוד טל: אתן לך רשות דיבור מאוחר יותר.
ח' אלדין אלבז: חבר-הכנסת יאיר פרץ הוא האיש שהביא לי את האישור בזמנו.
תמר גוז'נסקי: למה משרד הפנים לא אישר?
יאיר פרץ: במשרד הפנים יש בעיה של תכנון ובניה.
איוב קרא: אבל, זה קרוואן וזה נייד.
איוב קרא: ת' גוז'נסקי: יש בית-ספר.
יאיר פרץ: ועדת הפנים נמצאת שני חדרים מפה.
ח' אלדין אלבז: אני רוצה להגיד לכם משהו שלפחות נראה לי איום.
ח' אלדין אלבז: באשקלון, ואתמול בדקתי זאת, יש 111 תקנים על אוכלוסיה בת 105 אלף נפש.
ח' אלדין אלבז: אדוני, שאלת לגבי ילדים בסיכון.
ח' אלדין אלבז: אתמול עשינו את הסטטיסטיקות.
ח' אלדין אלבז: בשנה הנוכחית, והשנה עדיין לא הסתיימה, טיפלנו במאתיים מקרי חירום של אלימות בתוך המשפחה.
ח' אלדין אלבז: זה יוצא בממוצע כל יומיים מקרה אחד.
ח' אלדין אלבז: כולכם יודעים כמה זמן דרוש כדי לתת טיפול למשפחות בסיכון.
ח' אלדין אלבז: משפט סיכום: אם אנו לא נתחיל לחשוב במונחים שונים לגבי האוכלוסיה הזאת - לא במונחים של קרית-גת, באר-שבע ואשקלון וכו' - במונחים של אוכלוסיה שונה עם צרכים שונים ועם בה שונה ועם דרך עבודה, מבחינתנו, שצריכה להיות שונה ובהתאם לצרכים, אנו לא נראה פתרון.
נסים זאב: אני אומר איך בירושלים, בזמנו כממונה על תיק הרווחה, בנינו את התכנית האיזורית של ירושלים.
נסים זאב: אנו חילקנו את ירושלים לאיזורים ולשכונות, וכך זה היה הרבה יותר קל.
נסים זאב: למרות שבירושלים פחות או יותר האוכלוסיה נמצאת בשטח מסויים ולא פזורה כפי שיש בנגב, בכל זאת ראינו לנכון לחלק את ירושלים לארבעה איזורים: צפון, דרום, מזרח ומערב, כדי לתת את השירות היעיל ביותר.
נסים זאב: לכן, דבר ראשון, כמו שאמרת, צריכים לאחד את הישובים לחלוקה של ארבעה צירים, וזה דבר מצויין.
דוד טל: על אלו ישובים אתה מדבר?
תמר גוז'נסקי: הישובים הלא מוכרים.
איוב קרא: על הפזורה.
ח' אלדין אלבז: ציר באר-שבע-מצפה-רמון, ציר באר-שבע-דימונה עד ים-המלח, ציר באר-שבע-ערד עד ים-המלח- - -
יאיר פרץ: כבר עשיתי כמה סיורים בפזורה.
יאיר פרץ: כדי לסבר את האוזן, אומר מה צריך כדי להגיע למקום כזה.
יאיר פרץ: יש שם מצוקות זועקות לשמים.
יאיר פרץ: עדיין לא ראיתי מצוקות כאלה, ואני מכיר מצוקות רבות.
יאיר פרץ: המצוקות קשות.
יאיר פרץ: בזמנו, גיבשנו תכנית שייצא איש שירות התעסוקה ואיש הביטוח הלאומי באותו ג'יפ.
יאיר פרץ: א' קרא: משרד נייד.
יאיר פרץ: משרד נייד.
דוד טל: מה מנע לעשות את התכנית?
יאיר פרץ: אתה שומע את הנתונים.
איוב קרא: מה תפקיד המינהלת לבדואים בנגב?
ח' אלאטרש: זו לא מינהלת לקידום הבדואים.
ח' אלאטרש: זו מינהלת להרס הבדואים.
דובר: לנישול הזכויות.
תמר גוז'נסקי: זו מינהלת להסדר קרקעות.
ח' אלאטרש: חד-משמעית, זו מינהלת לקידום הרס הבדואים.
ח' אלאטרש: היא מקשה על האוכלוסיה.
ח' אלאטרש: זו לא צריכה להיות מינהלת.
ח' אלאטרש: צריך למחוק אותה, וצריך שכל אזרח יקבל את מה שהוא צריך מהמשרד השייך לו.
ח' אלאטרש: אין צורך במינהלת הזאת.
ח' אלאטרש: היא רק מקשה על האזרחים.
ח' אלאטרש: היא חוסמת את המים ולא נותנת.
דוד טל: עד פה.
נסים זאב: בירושלים הקמנו את עמותת "תקומת אריה", שלמעשה, גבתה את הכסף והיא גבתה כספים לאו דוקא ממשרד העבודה והרווחה.
נסים זאב: היא היתה גוף, שגם גבו כספים מכל מיני מקורות.
נסים זאב: ברגע שיש עמותה כזו ואפשר לנקז את המשאבים אליה, היא יכולה לתת שירותים.
תמר גוז'נסקי: האם זה במקום המשרד או שזו תוספת למשרד?
תמר גוז'נסקי: נ' זאב: זו תוספת, אבל בעצם- - -
תמר גוז'נסקי: אבל, פה אין לך בסיס.
ב' גולדברג: זו עמותה מפעילה.
נסים זאב: אני רוצה לומר, שהבסיס קיים, אבל העמותה היא מפעילה וכמעט 80% מהשירותים היא יכולה לתת.
נסים זאב: כלומר, היא נותנת שירות של עובדים סוציאליים.
נסים זאב: גם אם יהיו יותר עובדים סוציאליים, אם לא יהיה כסף לפעולות לא יהיו כלים עבור העובדים הסוציאליים למה לתת שירות, וזו אחת הבעיות שלנו.
נסים זאב: בנושא הבינוי אני חוזר ואומר שבגדול צריך לחשוב על תכנית בינוי לבדואים ושתהיה באמת תכנית לא של אוהלים.
נסים זאב: אני חושב, שכולם יתמכו בזה.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא רק איפה הבתים יוקמו, ועל זה יש ויכוח גדול.
נסים זאב: אפשר לרכז אוכלוסיה שהיא בפזורה ולהחליט על מקום.
דוד טל: אני לא מכיר מה המרחקים הגיאוגרפיים, אבל אם יוחלט שבנקודה מסויימת יהיה איזה שהוא מועדון קהילתי, לדוגמא, אזי אנשים יצטרכו להגיע ולהתכנס לאותו מועדון.
דוד טל: זה ברור, שאינני יכול להקים מועדון ליד כל אוהל.
דוד טל: יהיו תנאים פחות טובים מהתנאים שיש היום, אבל- - -
תמר גוז'נסקי: לפחות איפה שישנם בתי-הספר.
דוד טל: זו דוגמא: איפה שיש את בתי-הספר, איפה שיש את טיפת-חלב, איפה שיש קופת-חולים, איפה שממילא אנשים מגיעים לשם - ליד אותו מקום, ליד אותו איזור, אפשר להקים את המבנים הללו.
טלב אלסאנע: ברצוני לפתוח ולומר, ששורש הרע הוא בזה שהיתנו את מתן השירותים בפתרון בעיית הישובים; לא פתרו את בעיית הישוב של האוכלוסיה, ובעצם היום המצב הוא שיש כ- 36 ישובים לא מוכרים ויש 70 אלף נפש.
טלב אלסאנע: ב' גולדברג: עלי ללכת, ואני מתנצלת.
דוד טל: בסדר, קיבלתי זאת כבר.
דוד טל: אני מבקש שתשמרי אתי על קשר בנושא הזה.
ב' גולדברג: אשמח להעביר את כל הנתונים שאתם תצטרכו.
דוד טל: מעבר לנתונים.
ב' גולדברג: ברצון.
ב' גולדברג: זה אפשרי עוד היום, ואין לי בעיה.
דוד טל: לא אכפת לי, שזה יהיה מחר או עד סוף השבוע.
ב' גולדברג: בבקשה.
ב' גולדברג: אני מצטערת שעלי ללכת.
טלב אלסאנע: יש היום - ובין חבריי, חיר אלדין, ראש מחלקת הרווחה של הישובים הלא מוכרים ודאי התייחס לזה - כ- 70 אלף תושבים שחיים, אך מבחינת ההגדרה כאזרחים או תושבים הם לא קיימים על מפת מתן השירותים.
טלב אלסאנע: למעשה, הם לא מקבלים שום שירות מהמדינה.
טלב אלסאנע: אפילו את השירותים הבסיסיים, אפילו לחבר אותם חיבור מים לשתות, ומדובר בשנות ה- 2000 - זה הישג אדיר.
טלב אלסאנע: לכן, הבעיה היא שהמדינה, ללא קשר לפתרון בעיית הישוב ואת הבעיה הזו צריך לפתור אותה ע"י הכרה בישובים שהם קיימים בפועל, צריכה למלא את חובתה למתן השירותים.
טלב אלסאנע: עניין בתי-הספר - אינני רוצה לדבר על כך, שהוקמו בתי-ספר בישובים, וזה טוב שהוקמו בישובים הלא מוכרים.
טלב אלסאנע: אם יש הצדקה להקמת בית-ספר, זה אומר שיש אוכלוסיה מספיק גדולה ויש מספיק תלמידים המצדיקים הקמת בית-ספר.
טלב אלסאנע: אם הנימוקים האלה מצדיקים הקמת בית-ספר, קל וחומר להקמת לשכה לשירותי רווחה או משרד לשירותי רווחה.
טלב אלסאנע: זה נגיש יותר לאוכלוסיה וקל יותר להגיע אליו.
טלב אלסאנע: בנוסף, העובדים הסוציאליים יכולים לתת את השירות במרכז אותה קהילה או אוכלוסיה.
טלב אלסאנע: בעיה נוספת היא, שלגבי האוכלוסיה הזו, הן מבחינת סיבת המעבר מצורת חיים אחת לצורת חיים אחרת והן מבחינת המצב הסוציואקונומי, האבטלה והעוני, לא חסרות צרות ובעיות.
טלב אלסאנע: זו האוכלוסיה הכי מקופחת והכי בעייתית בתחום שירותי הרווחה מבחינת גודל המשפחות, מבחינת המעבר הקשה, הנשירה וכל הדברים הנוספים.
טלב אלסאנע: לכן, בנוסף לתקנים, צריך לתת תקציב תפעולי.
טלב אלסאנע: לא יכול להיות, שמשרד העבודה, העובדים הסוציאליים ושירותי הרווחה יהפכו להיות איזה שהוא כותל.
טלב אלסאנע: אנשים, שנזקקים לשירותים, באים, בוכים ויוצאים ללא פתרון.
טלב אלסאנע: צריך לאפשר להם ולתת להם את התקציבים.
טלב אלסאנע: זו לא ירושלים שיש בה את התנאים הבסיסיים.
טלב אלסאנע: זה מצב, שאתה מתחיל עם אוכלוסיה שאין לה כלום, אפילו את השירותים הבסיסיים האלה.
טלב אלסאנע: לכן, לדעתי, ראשית, יש את העניין של הקמת משרדי שירותי רווחה ליד כל בית-ספר, וזה אפשרי וסביר.
טלב אלסאנע: שנית, בשים לב לגודל האוכלוסיה, לבעיות מהן סובלת האוכלוסיה ולבעיות הגיאוגרפיות, וכפי שמדבר כאן חיר אלדין אלבז על ארבעה צירים - זה לא עניין של ארבע שכונות.
טלב אלסאנע: מדובר על ארבעה צירים, כאשר, למשל, ציר באר-שבע-ערד זה 60 ק"מ וציר באר-שבע-דימונה זה עוד 80-70 ק"מ.
טלב אלסאנע: זהו שטח ענק, וזה כמו לנסוע מירושלים לתל-אביב.
טלב אלסאנע: זו אוכלוסיה גדולה שסובלת מהבעיות.
טלב אלסאנע: לכן, הוא צריך להתמודד עם בעיות רציניות.
טלב אלסאנע: אני חושב שאם הוא הציע כאן הצעה שלדעתי היא לאחר בדיקה ולמידה מעמיקות, אנו, כוועדה, צריכים לאמץ את התכנית הזו, ההמלצה הזו.
טלב אלסאנע: צריך לאמץ אותה ולנסות להריץ אותה כדי שתקבל את הגיבוי התקציבי הדרוש.
דוד טל: אני אומר משהו, ואחר כך אם תהיינה הערות נוספות אני מוכן להוסיף בנושא הזה.
יאיר פרץ: כאדם שמלווה את הפזורה לפחות בארבע השנים האחרונות באופן אישי, ברצוני לומר דבר אחד: יש בעיה יותר מרכזית מאשר שירותי הרווחה ותקציב תפעולי.