GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני ארד: אנחנו חושבים רק שהרבה יותר קשה לבטל דבר מאשר לעגן אותו בחוק ומי כמוכם יודע את זה.
תמר גוז'נסקי: גם אם יהיה כתוב כך, אנחנו תמיד נוכל לשנות.
דוד טל: תמיד נוכל לשנות את זה ואם אתה תבקש וההסברים שלך יהיו רציניים, אז אולי.
תמר גוז'נסקי: תראה, אם הממשלה תאיים עלינו שהיא תמשוך את החוק בשל הסעיף הזה…
דוד טל: אם יש עוד שאלות, או מישהו רוצה להוסיף משהו?
דוד טל: על דעת חברי, חברי הכנסת, אפשר לאשר בסעיף (3), שסעיף קטן (ג)(1) ימחק וכל שאר הדברים מאושרים.
דוד טל: אני מאשר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב) (תיקון מספר 36), תודה.
שיזף רפאלי: אם זה טוב או לא, זאת שאלה אחרת, שאפשר להתייחס אליה.
שיזף רפאלי: אני חושב שבעקרון, אם נערכים למעבר הזה, זה טוב.
שיזף רפאלי: אבל, ללא ספק, יהיה מי שישלם מחיר בדרך.
שיזף רפאלי: השאלה היא לא האם זה יקרה, זה בוודאי יקרה.
שיזף רפאלי: השאלה היא לא האם זה מוצא חן בעינינו.
שיזף רפאלי: זה לא כל-כך משנה אם זה מוצא חן בעינינו או לא.
שיזף רפאלי: השאלה היא, מה אנחנו עושים לאור העובדה שזה קורה.
שיזף רפאלי: אני רוצה לסיים את משפט הפתיחה.
שיזף רפאלי: אם אנחנו עוברים את התהליך הזה של מהפכת עידן המידע, אם אנחנו באמת רואים את השינויים במבנה התעסוקה, את השינויים במבנה הכלכלי, אם אנחנו באמת רואים או צופים את השינויים התרבותיים, נשאלת השאלה - האם לכל האנשים באוכלוסיה יש הזדמנות שווה לקפוץ מן ה'מקפצה' הזו.
שיזף רפאלי: מה שיש פה זה טכנולוגיה ומערכת של ערכים, יש שינויים ותהליכים, שמשמשים הזדמנות.
שיזף רפאלי: הזדמנות שבעטיה מתעשרים רבים, הזדמנות שבעטיה נמכרות מניות ביוקר, הזדמנות שבעטיה נערכים שינויים.
שיזף רפאלי: השאלה היא אם להזדמנות הזו יש גישה שווה.
שיזף רפאלי: התשובה החד-משמעית מחלק ממדינות העולם היא, שלא רק שאין הזדמנות שווה, אלא שיש משהו בטכנולוגיה הזאת שנותן הזדמנות יתר למיגזרים מסויימים, נותן תמורת יתר למיגזרים מסויימים, ושבעצם, אם מישהו מסתכל על הטכנולוגיה ועל ההזדמנויות ועל השינויים כהזדמנויות לשיפור חברתי, יש סיבה טובה להניח, לפחות מההיסטוריה בעבר הלא רחוק - יש סיבה להניח שמה שנראה זה הגדלת הפערים.
שיזף רפאלי: ספציפית, אני רוצה להזכיר שלושה או ארבעה תחומים שבהם אפשר לעשות יותר ממה שאנחנו עושים, ולאו דווקא להתמקד במקומות שבהם אפשר להשיג הישגים על-ידי הוצאת כסף.
שיזף רפאלי: כי לזה, אני חושב לית מאן דפליג.
שיזף רפאלי: אפשר להתקדם עם עוד כסף.
שיזף רפאלי: יש יעדים ראויים שעליהם אפשר להוציא יותר כסף.
שיזף רפאלי: למשל, לצורכי חינוך והשכלה; למשל, לצרכים אחרים.
שיזף רפאלי: אבל יש תחומים שאפילו בלי כסף אפשר להתמודד עם העניין הזה של הפער הדיגיטלי, של האיום האפשרי של הטכנולוגיות האלה דווקא להגדלת הפער החברתי.
שיזף רפאלי: אני אזכיר אחדים.
שיזף רפאלי: במובנים אחרים, אנחנו די מפגרים.
שיזף רפאלי: זאת מדינה שבה יש מעט מאד מידע ממשלתי זמין באינטרנט, וכמעט שאין מידע ממשלתי בשפות שאינן עברית, למרות שיש פה אוכלוסיות גדולות מאד דוברות שפות אחרות.
שיזף רפאלי: אין בכלל מידע ממשלתי ברוסית, בערבית, באמהרית או בשפות אחרות, שאלה הן שפות ש"בורחות" יותר בשכבות נחשלות, או בשכבות חלשות.
שיזף רפאלי: יש אצלנו מאמצים ראויים לציון ולשבח לנסות לצייד ילדים במחשבים, אבל יש אצלנו הצלחה לא מאד גדולה של מערכת החינוך בהעמדת תכנים.
שיזף רפאלי: לפחות בהשוואה לכמויות, לסדרי גודל של קוריקולום, לסדרי גודל של מספר מערכי שיעור וכן הלאה; בהשוואה למדינות שאנחנו מתחרים איתן ברמת החדירה וברמת האימוץ של הטכנולוגיה.
שיזף רפאלי: מה שאני אומר, זה שהמצב שלנו, אם נספור קופסאות, הוא יותר טוב.
שיזף רפאלי: אם נספור תכנים, הוא פחות טוב.
שיזף רפאלי: ואם נסתכל על רמת אי השוויון, הוא הכי פחות טוב.
שיזף רפאלי: לכן, התשובה לשאלה היא, שצריך להסתכל על הדברים הנכונים.
שיזף רפאלי: זה הכיוון שאליו התכוונתי ללכת ולהגיד, מנקודת ראות של כמה מדדים, אנחנו דווקא במצב טוב.
שיזף רפאלי: מספר המחשבים אצלנו הוא לא רע.
שיזף רפאלי: רוחב הסרט לגולגולת הוא לא רע.
שיזף רפאלי: רמת השימוש, אם נדבר בכמות של "ביטים", נפחי מידע שזורמים, הוא אפילו די מצטיין יחסית לשאר העולם.
שיזף רפאלי: אבל שוב, אם נסתכל על המספרים האלה מחולקים באופן שבו הם מחולקים, במידה שבה הם נמצאים באופן שווה בפריפריה לעומת המרכז, במידה שבה הם נמצאים באוכלוסיות דוברות שפות שונות לעומת השכבות החזקות יותר, נראה שהתמונה היא לא כל-כך חיובית.
שיזף רפאלי: אני חושב שהדבר הוא במיוחד חמור, הוא במיוחד חשוב, בגלל שבטכנולוגיות האלה ישנה הזדמנות לפריסה, ישנה הזדמנות ליצירת מצע של השוואה.
שיזף רפאלי: ישנה הזדמנות דווקא לסגירת פערים, שאולי לטכנולוגיות קודמות לא היה; טכנולוגיות של מידע ושל רשת, מתוך המבנה שלהן, הן טכנולוגיות שיש להן פוטנציאל דמוקרטי.
שיזף רפאלי: יש להן אפילו פוטנציאל, יש המאשימים, כמעט אנרכי, בקצה הרחוק של הדמוקרטיה.
שיזף רפאלי: אנחנו לא נתנו מספיק את הדעת, לא מבחינת רגולציה ולא מבחינת חקיקה להקטנה של עלויות הגישה דווקא בפריפריה.
שיזף רפאלי: אם מדובר פה בבעיה של פריפריה, אז ישנה מדרגה מאד גבוהה ומכשלה מאד קשה למי שנמצא שלא ברמת אביב, אם להיאחז בדוגמה שנתת.
שיזף רפאלי: כי עלויות שיחות הטלפון מהוות מרכיב עצום בעלויות הגישה.
שיזף רפאלי: אז יש שם פתרונות עצומים, יש שם משאבים אדירים, יש שם הזדמנויות בלתי רגילות, ויש מכשלה בדמות חשבון הטלפון של בזק, שמהווה מחסום או מהווה מועקה בנקודת הגישה.
שיזף רפאלי: אני חוזר לנקודה המרכזית.
שיזף רפאלי: לטכנולוגיות יש, מחד גיסא, פוטנציאל עצום, ומאידך גיסא, גם היסטוריה וגם איום די גדול דווקא להגדלת הפער, מאחר שהטכנולוגיות האלה משמשות את מי שיודע להשתמש בהן.
שיזף רפאלי: ומי שיודע להשתמש בהן הוא מתוך אוכלוסיות מסויימות, ולכן התרומה של הטכנולוגיות האלה מראש מוגבלת לאוכלוסיות מסויימות.
שיזף רפאלי: לכן, ה"net effect", התוצאה נטו המסתכמת, יכולה להיות תוצאה שלא אליה פיללנו.
שיזף רפאלי: יש בציבוריות הישראלית, וזה גם המחוקק וגם הממשלה וגם הרגולטור וגם המימשל המקומי וכן הלאה, לעניות דעתי, מידה רבה מדי של סגידה למיגזר הפרטי, מתן רשות מלאה למיגזר הפרטי להוביל את הטכנולוגיות האלה, וויתור מראש, אולי מתוך חרדה מהטכנולוגיה, אולי מתוך אי הבנה של הפוטנציאל שלה, אולי פשוט מתוך תזוזה איטית, ויתור מראש על רתימה של הטכנולוגיה הזאת לצרכים ציבוריים.
שיזף רפאלי: אנחנו רואים, אפילו אם נסתכל בחוץ, נראה שכל או כמעט כל היומרות שם הן יומרות של מי שעושה זאת למטרות רווח.
שיזף רפאלי: אנחנו רואים מעט מדי ניצול לצרכים ציבוריים.
שיזף רפאלי: מעניין לראות שדווקא במדינות המערב, הקפיטליסטיות מאד, ממשלות, רגולטורים וכן הלאה, מעמידים את עצמם בראש מהלכים או מאמצים של שימוש בטכנולוגיה.
שיזף רפאלי: נזכיר, לעניין הזה, את הפעילות של סגן נשיא ארצות-הברית או את הפעילות של בנגימן באיחוד האירופי המשותף, שחסרה המקבילה הישראלית שלהם.
שיזף רפאלי: חסרה ההולכה לצורכי ציבור, ההולכה עם ראיה חברתית, ההולכה עם פעילות לכיוון של סגירת פער חברתי ושל שימוש בטכנולוגיות האלה כ'מקפצה', לא להגדלת הפער, אלא לסגירתו.
שיזף רפאלי: זה אומר, כמובן, לטפל בדור צעיר ולהעמיד לרשותו מידע.
שיזף רפאלי: אבל אני חושב שאסור לנו לוותר על מי שכבר גמר תיכון, או מי שגמר בית-ספר יסודי, או מי שכבר נמצא בכוח-העבודה.
שיזף רפאלי: אנחנו נמצאים במעבר לעולם שבו רוב האנשים מתפרנסים לא עוד מייצור מוצרים ולא עוד מחקלאות, וודאי לא עוד מלקט וציד; אנחנו נמצאים בעולם שבו רוב האנשים מתפרנסים מייצור מידע.
שיזף רפאלי: רואי-חשבון ומורים, יועצים ועורכי-דין, שחקנים, סופרים וקריינים, אם תעשו לעצמכם רשימה, אם נשאל את האנשים שיושבים פה בחדר, כמה מהאנשים שיושבים פה בחדר יצרו משהו שאפשר לגעת בו לפרנסתם, לעומת זה שאנחנו מייצרים מלים, או מייצרים מספרים, כותבים דוחות, או עושים פעילות שערכה מידע.
שיזף רפאלי: אם זה נכון לגבינו, אם זה נכון גם לגבי כל שאר האנשים, זה בוודאי נכון לגבי כל מי שנקלט במעגל העבודה, ואזי אנחנו עושים עוול אם אנחנו איננו מעמידים לרשות האנשים האלה את הכלים הנדרשים כדי להיות פעילים בתחום הזה.
שיזף רפאלי: מי שפעיל בחוקי ההעמדה של טכנולוגיה כזאת צריך לבוא על הברכה, אבל אני חושב ששוב, בהשוואה לרמת הפריסה, דווקא במרכז יש יותר מאשר בפריפריה, דווקא לשכבות מתקדמות יש יותר מאשר לשכבות חלשות, דווקא למי שנמצא קרוב ממילא לצלחת יש גם גישה אל הטכנולוגיות האלה.
שיזף רפאלי: לכן, יש סכנה, כמו שאמרתי כבר פעמיים, אני אגיד בשלישית, שהטכנולוגיות דווקא ירחיקו את מי שכבר לא נמצא צמוד אל הצלחת.
גילה קורץ: אני רוצה להתחבר לטענה שנאמרה באמת של טכנולוגיה, ובואו נאמר, אינטרנט, כמרחיבה פערים.
גילה קורץ: ובעצם, מה שזה אומר, רק למי שיש משאבים, יש נגישות לטכנולוגיה.
גילה קורץ: במקביל אני מבקשת להזכיר לכולנו את דוח העוני שהתפרסם לאחרונה.
גילה קורץ: אחת הכותרות, נדמה לי ב"הארץ", הייתה, שמה שמבחין בין עני ללא עני זה ההשכלה.
גילה קורץ: בעצם, ההשכלה היא פועל יוצא מכך, שאתה יכול להתקדם בחיים ולהגיע למשאבים כלכליים ולעושר ולאושר וכו'.
גילה קורץ: אני מבקשת לחבר את שתי הטענות האלה בצורה של משהו כמו הפוך על הפוך.
גילה קורץ: ואני אומרת, ונמצאות כאן שתי הילדות החמודות, הילה ורויטל, הן בעצם אלה שהיו בניסיון שלנו - עשינו ניסיון ראשון שהיה מאד מוצלח, שהולכים להרחיב אותו, של שימוש בטכנולוגיה כדי לצמצם פערים בהשכלה.
גילה קורץ: אני רוצה לומר כמה מלים על החברה שבה אני עובדת.
גילה קורץ: "ערוצי ידע" היא חברת בת של "גילת תקשורת", ו"גילת תקשורת" היא אחת החברות המובילות בעולם למערכות למידה מרחוק.
גילה קורץ: אני הולכת לדבר על לימוד מרחוק באמצעות טכנולוגיה.
גילה קורץ: "גילת" ידועה גם בעולם.
גילה קורץ: היא גם מרושתת במערכת החינוך האמריקאית.
גילה קורץ: קלינטון רישת את כל בתי הספר בנגישות לאינטרנט, ו"גילת" היא אחת החברות המעורבות באמצעות התשתית הלוויינית.
גילה קורץ: "גילת" גם מעורבת בפרוייקט "אינטרנט 2" כאן בארץ, כמספקת תשתית.
גילה קורץ: אגב, יש הדגמה של לימוד מרחוק, שמייד נדבר עליו, בחוץ, באמצעות חברת "YES" - ערוצי הטלוויזיה הלוויינית.
גילה קורץ: זו מהפכה.
גילה קורץ: כולנו מסכימים.
גילה קורץ: כטבען של מהפכות, לא הכל טוב ויפה.
גילה קורץ: אבל זו מהפכה שעומדת לגרוף את הצעירים וגם את המבוגרים.
גילה קורץ: אדוני אמר שהילד שלו באינטרנט ולו אין זמן.
גילה קורץ: די ברור שכולם צריכים בצורה זו או אחרת להגיע לאינטרנט.
גילה קורץ: מה זה לימוד מרחוק באמצעות האינטרנט?
גילה קורץ: לימוד מרחוק אומר, מורה ותלמידים פזורים גיאוגרפית.
גילה קורץ: הבנות כאן מעירוני ד' באשדוד, היו לנו תלמידים באופקים, תלמידים מתל-אביב, תלמידים מירושלים.
גילה קורץ: למדנו לבגרות - הכנה לבגרות בלימוד מרחוק.
גילה קורץ: ובלימוד מרחוק, המורה הטוב בתחומו מגיע אל כל התלמידים מרחוק.
גילה קורץ: אתם יודעים שלפריפריה קשה להביא את המורים הטובים, קשה להגיע להשכלה שהיא אכן האיכותית ביותר.
גילה קורץ: אנחנו יודעים את זה - זו נגישות למשאבים.
גילה קורץ: בעצם, הילדים האלה למדו הכנה לבגרות.
גילה קורץ: אנחנו גם מלמדים הכשרות להסמכה מקצועית, והכנות למדעי המחשב.
גילה קורץ: במילניום הנוכחי מי שאין לו מיומנות אינטרנט נחשב לאנאלפבית.
גילה קורץ: האינטרנט היא השפה הנוכחית.
גילה קורץ: השיעורים עצמם, כמו שאמרתי, נלמדים מרחוק, נקלטים במסוף המחשב.
גילה קורץ: אני חושבת שאם אתם רוצים שבמקום שאני אתאר את זה, אם אתם רוצים שהילדות יתארו בשפה שלהן, אם אתם רוצים לשאול אותן בעצם מה היה, ובעצם תלמדו מהתחושות שלהן.
גילה קורץ: ממש לא הכנתי אותן.
גילה קורץ: אני מקווה שזה בסדר.
גילה קורץ: בואו ותשמעו עדות אישית של לימוד מרחוק, של מרצה שהגיע אל כיתת בית-הספר, אל כיתת המחשבים, שיעורים חיים, עם וידיאו לווייני, איכות פנטסטית.
גילה קורץ: לא האינטרנט האיטי שאנחנו מכירים.
גילה קורץ: ובעצם, הם למדו באמצעות האינטרנט והמחשב.
גילה קורץ: הבמה שלכן.
גילה קורץ: בבקשה.
משה הראל: על סדר היום, אני ומר מיכאל גוטר נדבר, נמצא הנושא של עבודה מרחוק כמנוף לצמצום פערים חברתיים וכלכליים.
משה הראל: כמובן שהעבודה מרחוק כיום היא לא אותה עבודה מרחוק שהתאפשרה לפני חמש שנים, בגלל ההתפתחות הגדולה של הטכנולוגיות.
משה הראל: הטיעון והמסר שאני רוצה להעביר פה - עבודה מרחוק מקרבת.
משה הראל: אני מנסה לשכנע אתכם שזה מה שאמור להיות.
משה הראל: היא מקרבת במובנים שונים.
משה הראל: היא מקרבת גם על-ידי זה שהיא מקרבת גיאוגרפית ומאפשרת לעובדים לעבוד ממקומות אחרים ושונים - ממקומות, למשל, כמו עיירות פיתוח.
משה הראל: היא גם מקרבת מבחינת גישור על הפערים.
משה הראל: במבט לשנות ה2000-, מסתכלים בישראל על 2020, אין ניתן להפריד את המעגלים האלה.
משה הראל: ההיבט הטכנולוגי, החברתי והעסקי משולבים זה בזה.
משה הראל: מי שלא עשה כך, יודע או נחל כשלון חרוץ; אם, למשל, פיתחו את הטכנולוגיה כאשר אין בה שימושים מספיקים, אזי הנושא הזה לא היה רווחי, ויש לנו דוגמאות.
משה הראל: דפוסי העבודה משתנים בקצב מהיר.
משה הראל: הם חדשניים ודינמיים, ואנחנו צריכים להיות ערוכים להם.
משה הראל: כדי לסבר את האוזן או את העין, למשל, קצב הגידול באינטרנט הוא ממש מדהים.
משה הראל: כל שניה מצטרפים שבעה משתמשים לאינטרנט.
משה הראל: אם נלך למטה, אז אנחנו נראה שכל שנה מצטרפים למעלה מ200- מיליון.
משה הראל: זה קצב פשוט מדהים.
משה הראל: לא הייתה תופעה כזאת בעולם שידועה לנו.
משה הראל: קצב השינוי - לפי טופלר, 1990 - קצב השינוי בחברה בטכנולוגיה הינו המהיר ביותר בהיסטוריה האנושית, וצפוי כי הקצב ימשיך לגדול במאה הבאה.
משה הראל: לכן, ברגע שאנחנו אפילו הולכים בקצב איטי קדימה, אנחנו נשארים מאחורנית.
משה הראל: זה אחד המסרים שחשוב שיבינו, ויש להטמיע אותם גם בכנסת וגם בממשלה.
משה הראל: חשיבות טכנולוגיית המידע מתבטאת במעבר הזה בין ידע לנגישות.
משה הראל: הכוונה היא כזאת: בעבר, אם היינו רוצים להגיע למידע, היינו קוראים ספרים, מתעמקים, הולכים לספריה וכדומה.
משה הראל: לא ניתן להקיף את הידע שאנחנו זקוקים להגיע אליו.
משה הראל: לכן, הכלים שעכשיו אנחנו מגיעים אליהם לאינטרנט מאפשרים לנו את הנגישות.
משה הראל: כלומר, הכוונה היא שנלמד איך להגיע לידע.
משה הראל: זה כיום חשוב.
משה הראל: אני אעביר כאן, ברשותכם, את רשות הדיבור למר מיכאל גוטר.
משה הראל: אני חושב שאת הנושא הזה של העבודה מרחוק, הוא ייקח אותו מכאן ויסביר איך ניתן לענות על השאלה שלך.
מיכאל גוטר: הרקע העובדתי, כמו שמר משה הראל אמר, שהעבודה מרחוק יכולה להתבצע ממרכזי עבודה שכונתיים או ממרכזי עבודה שיכולים להתבצע באור-עקיבא, בנתיבות, בשדרות, בכל מקום.
מיכאל גוטר: מרכז העבודה הוא, למעשה, משרד מודרני, 400-500-600 מטרים, שאנשים באים לשם, יכולים לשבת שם 50-100 אנשים, וכל אחד עובד בכל אמצעי הטכנולוגיה שדיברו עליהם די היום ואתם רואים אותם בחוץ, עובד עם "גילת" בתל-אביב, או עובד ב"בזק" או במקום אחר.
מיכאל גוטר: הקונספט הזה של עבודה מרחוק, אנחנו נראה שמרכזי עבודה כאלה, ומייד נראה איך זה משפיע על סגירת הפערים, אני אנסה שלא לחזור על דברים של קודמיי, מתבטאים באנגליה יפה מאד במרכזי עבודה כאלה.
מיכאל גוטר: נראה שבאנגליה - יש מפה לאנגליה, לאמריקה ולאירופה - שיש שם כבר אלפי מרכזי עבודה, שפרוסים בפריפריה, והאנשים - חלק גדול מזמנם -הולכים לעבוד באותם מרכזי עבודה קהילתיים או שכונתיים.
מיכאל גוטר: כל נקודה כאן היא מרכז עבודה כזה שקיים כבר באנגליה.
מיכאל גוטר: אחרי שהבנו מה זה מרכז עבודה מרחוק, ואת הפריסה הגיאוגרפית העולמית שלו, ובארץ עוד אף אין מרכז אחד, למרות שאנחנו בחזית הטכנולוגיה, אני רוצה קצת לדבר מדוע זה טוב לכולם.
מיכאל גוטר: אני טוען, ואני רוצה שתצאו מפה עם תמונה של ריבוע, שלכל צלע של הריבוע יש עניין בזאת.
מיכאל גוטר: למעלה זו הממשלה או הצרכים הלאומיים.
מיכאל גוטר: בצד ימין של הריבוע זה העובד.
מיכאל גוטר: מצד שני זה המעביד.
מיכאל גוטר: הצלע הרביעית של הריבוע זה הקהילה.
מיכאל גוטר: אני אוכל לתת הרצאה שלמה על היתרונות לכל אחד מהגורמים האלה.
מיכאל גוטר: זאת אומרת, יש פה מצב של - win win situation.
מיכאל גוטר: זאת אומרת, כולם נהנים מהנושא הזה.
מיכאל גוטר: אני לא אתן הרבה, אני אתן רק שניים שלושה הדגשים למה כולם מנצחים.
מיכאל גוטר: המרכז לחיזוי טכנולוגי חזה כמה עובדים יעבדו מרחוק מתוך 2.2 מיליוני עובדים שיש במדינה.
מיכאל גוטר: אנחנו יודעים כמה עובדים באמריקה, אנחנו יודעים כמה עובדים ביפן, בגרמניה.
מיכאל גוטר: המספרים מגיעים ל10- עד 11, עד 12 אחוזים מכוח התעסוקה.
מיכאל גוטר: באמריקה כבר עובדים 12 מיליון, באנגליה עובדים 8 אחוזים, בגרמניה וביפן הרבה יותר.
מיכאל גוטר: אם נצליח להגיע ל4-5- אחוזים של עובדים מרחוק תוך ארבע עד חמש שנים, אנחנו מדברים על סדר גודל של 100-200 אלף עובדים מרחוק.
מיכאל גוטר: זאת אומרת, אנחנו צריכים להבין שמדובר במספרים משמעותיים.
מיכאל גוטר: העובדים האלה, ברמת הממשלה, יחסכו בעיות תנועה, יחסכו זיהום אוויר, יחסכו מקומות חניה, יחסכו עומסים על התשתיות.
מיכאל גוטר: זה טוב לסביבה, זה טוב לפיזור האוכלוסין.
מיכאל גוטר: זה טוב בהרבה רמות ברמה הממשלתית.
מיכאל גוטר: זה טוב ברמת הקהילה, זה טוב ברמת המעביד.
מיכאל גוטר: אבל כיוון שאנחנו מדברים על סגירת פערים חברתיים, אני אומר למה זה דווקא טוב לעובד.
מיכאל גוטר: ה-tsunami הגדול, או הגל הגדול, או החומה שכולם מדגישים אותה ודיברו עליה הרבה פעמים, או שנגלוש עליה או שנישטף בה.
מיכאל גוטר: הפחד הגדול שמי שיידע להשתמש באינטרנט, כמו שהזכירו לפניי, יידע לרכב על הגל, ומי שלא, יישטף אל מתחת לגל הענק הזה.
מיכאל גוטר: אם לא נביא מהר מאוד את מוקדי לא רק לימוד, לימודים זה אספקט חשוב מאוד וזו רמה אחת - אני מדבר על רמת עבודה של נוער שגומר צבא או אנשים שיכולים ורוצים להיכנס לאינטרנט, אינם צריכים להעביר את מקום עבודתם לתל-אביב, שיישארו בשדרות, שיישארו בנתיבות, שיישארו באופקים, ונביא אליהם את מקום העבודה.
מיכאל גוטר: בשנות ה2000- ישנו המושג שנותק הקשר בין מקום העבודה הפיסי למקום העבודה הטכני, איפה שהוא מבצע את העבודה, זאת אומרת, אין זה משנה איפה הוא יושב, למעשה, אפשר להושיב עובד בכל מקום בעולם, והוא למעשה נמצא במרחק של שיחת טלפון ממקום עבודתו, ואין זה משנה אם הוא נמצא בחדר הקרוב או לא.
מיכאל גוטר: אנחנו צריכים לבנות לאותו עובד, ויש כספים גדולים לנושא השתלמויות, שאותו עובד יקבל כספים להשתלמויות מקצועיות, באחד מ500- המקצועות שמוגדרים כניתנים לעבודה מרחוק.
מיכאל גוטר: המקצועות זה החל ממהנדסים, מתכנתים ועיתונאים, זה ברור.
מיכאל גוטר: אבל גם כל מה שקשור ב"טלה", זה טלה-מידע ומערכות של help, מערכות של education, ויש 500 מקצועות, שרטטות, גרפיקאיות, מידעניות, יש 500 מקצועות בערך, שכולם עובדים במחשב, וכולם יכולים לעבוד חלק מזמנם או רוב זמנם מרחוק.
מיכאל גוטר: היתרון לעובד הוא ברור.
מיכאל גוטר: הוא היכולת לעבוד, חופש הבחירה במקום עבודה.
מיכאל גוטר: זה לא אומר שאם הבעל עובד בשדרות, אז האישה איננה יכולה לעבוד באלתא.
מיכאל גוטר: היא יכולה.
מיכאל גוטר: שוויון הזכויות בין הגבר לאשה, שוויון ההזדמנויות, בכלל, בין הילד הצפוני לבין הילד בשדרות, והנגישות היא אותה נגישות, אותו קו טלפון, אותו אינטרנט, אותן טכנולוגיות קיימות.
מיכאל גוטר: אין מחסום טכנולוגי.
מיכאל גוטר: כל חבילות התוכנה, התקשורת, הוידיאו, הכל קיים, כדי שאותו עובד ייכנס לעבוד מרחוק.
מיכאל גוטר: המסר הראשון הוא ארבעת הגורמים האלה, שכולם מנצחים בחגיגה הזאת.
מיכאל גוטר: כדי להפוך את הנושא ליותר פרקטי ולהוריד אותו מרמת התיאוריה לרמת המעשה, הנושא שצריך לקדם אותו ברמה ממשלתית, נראה לי, זה להקים את מרכז העבודה הראשון בשדרות או בנתיבות.
מיכאל גוטר: כשאני רוצה להדגיש, שההשקעה, בניגוד לענפי תעשיה אחרים, היא השקעה נמוכה מאד "פר" עובד.
מיכאל גוטר: זו השקעה של סדר גודל של 5,000 דולרים "פר" עובד, להקים לו מרכז עבודה.
מיכאל גוטר: מרכז עבודה ל100- עובדים, חצי מיליון דולר, יש מקום עבודה ל100- עובדים בשדרות.
מיכאל גוטר: מקום העבודה הזה ישמש פנינה לשדרות.
מיכאל גוטר: זה יהיה גורם שימשוך את כל האוכלוסיה כלפי מעלה, ובמרכז תהיה פעילות של אינטרנט, יהיו קורסים בערב.
מיכאל גוטר: העובדים יהיו עם גאווה עצמית, שהם יכולים לעבוד במקצועות היי-טק מול המחשב בשדרות.
מיכאל גוטר: המרכז הזה, עם הזמן, אם הוא יצליח, הוא ילך ויתפח ל100-200-300- עובדים.
מיכאל גוטר: אם נכפיל את חצי מיליון הדולרים האלה בעשר עיירות הפיתוח הנזקקות ביותר, אנחנו מגיעים לסדר גודל של 5 מיליוני דולרים, שאנחנו פותרים בעיה ומקדמים את כל הנושא הזה קדימה בצורה מאד משמעותית.
ענת מאור: אני חושבת, שאין מחלוקת על יתרונות המהפכה המדעית, ועל יתרונות האינטרנט.
ענת מאור: אבל יש שאלה גדולה מאד ברמה החברתית, צמצום פערים או הגדלת פערים.
ענת מאור: אף אחד מאתנו לא יחזור להצעות לא של בולודיה ולא של המאה ה18-, של לשבור את המכונות.
ענת מאור: אבל אני מוכרחה להגיד, שדווקא מחומר הרקע שהוכן פה, זה לא מדיר שינה מעיניי, כי אני חושבת שאנחנו מכחישים את העובדה, שנכון להיום זה מגדיל פערים ואינו מצמצם אותם.
ענת מאור: אני, ברשותכם, אינני רוצה להתייחס לנושא העבודה מרחוק.
ענת מאור: כי בתור בוגרת לימודי העבודה, אני מכירה את כל התיאוריה הנגדית של פרופ' דפנה איזראלי, שהיא הרבה יותר אמונה עלי.
ענת מאור: אבל זה איננו הדיון כרגע.
ענת מאור: אני רוצה לומר לכם באחריות ממש, לדעתי, עבודה מרחוק לא מיטיבה עם החלשים.
ענת מאור: היא בדיוק מנתקת אותם מאותם מוקדי עוצמה פוליטיים, מה שנקרא הרשתות החברתיות, ומה שנקרא העלית השלטת, וה"small talks", והיא תהווה תירוץ אדיר למעסיקים לא לתת לאישה את מקום העבודה, להגיד שהוא מאוד יקר.
ענת מאור: תעבדי מהבית, כי העלות של מקום העבודה היא מאוד יקרה לי.
ענת מאור: אני צריך לדאוג לך למשרד וכו', שבי לך בבית, או שב לך בבית.
ענת מאור: תאמינו לי, זה ויכוח מאד גדול.
ענת מאור: אז בוודאי, אני מציעה לוועדה הנכבדה לא לשים אותו כמוקד צמצום הפערים.
ענת מאור: אם כי הדעה הזאת, הקשבתי בעניין, אני רק אומרת לכם, שלמדתי תיאוריות נגדיות, ואישית אני מאמצת אותן.
ענת מאור: לכן, בעיניי זה לא ה-main stream של הוועדה, לא זה כיוון הדיון שצריך להיות בוועדה.
ענת מאור: אני מצטערת שהפסדתי את דבריו של פרופ' שיזף רפאלי מאוניברסיטת חיפה, שאני מבינה שהוא התמקד בנושא הזה.
ענת מאור: הייתי שמחה אם הוועדה בסוף הדיון היום תאמר, ואני פונה גם למשרדי הממשלה, אני מכירה פה את נציגי משרד העבודה והרווחה, ואני פונה לנציגי משרד המדע ולכל משרדי הממשלה - מהן התוכניות שהם מציעים לוועדה ולממשלה ולכנסת, כדי שמהפכת האינטרנט אכן תגיע לשכבות ולאזורים היותר חלשים במדינה.
ענת מאור: זאת השאלה, אלה המחקרים, ואלה התשובות שאנחנו צריכים.
ענת מאור: אני אומרת לכם, בתור מי שגרה בפריפריה, שאם מחדל הכבלים יחזור גם באינטרנט - ובכבלים זה לא לפני דורות, זה בעשור האחרון.
ענת מאור: הקיבוץ שלי עד היום איננו מחובר לכבלים.
ענת מאור: וכך רוב האוכלוסיה הערבית, וכך כל הנגב.
ענת מאור: מדינת ישראל שותקת.
ענת מאור: האם זה יקרה עכשיו עם האינטרנט?
ענת מאור: מי אחראי שזה לא יקרה?
ענת מאור: מי אחראי על כל המכרזים?
ענת מאור: אני מבקשת תשובות ממשרדי הממשלה לדברים הללו, והצעות לוועדה שבראשותי, איזו חקיקה לקדם?
ענת מאור: עכשיו בוועדת החינוך, אלה אותן השאלות, שלצערי הרב גם אינן נשאלות בעוצמה הראויה.
ענת מאור: אתם יודעים מה?
ענת מאור: זה חלק ממהפכת הטכנולוגיה, ככה מדברים יפה ומראים לנו שקפים.
ענת מאור: אני מבקשת פחות שקפים ויותר חשיפת העובדות.
ענת מאור: אני אומרת את זה לא בציניות, אלא ברצינות.
ענת מאור: זה חלק ממהפכת המידע.
ענת מאור: אז מדברים, מראים שקפים, ומראים מחקרים, ושוכחים לשים את היד על האצבע, שלשם כך הוועדה התכנסה.
ענת מאור: אני חושבת, שהדף פה, חומר הרקע שהוכן לוועדה, ואתמול עיינתי בזה, הוא מאד רציני.
ענת מאור: הוא קודם כל מתריע על הסכנות המאוד גדולות בהגדלת פערים, לא רק שלא בצמצומם.
ענת מאור: שנית, הוא קובע, הוא מציע לנו פה ארבעה דברים - אני רוצה לדעת האם סביב זה אתם מתלכדים או יש נוספים - בכל מקרה, הוא קובע, שאם למדינה לא יהיה תפקיד מכריע בעניין, אז הפערים לא יצומצמו.
ענת מאור: בשוק החופשי, החזקים יתחזקו והחלשים ייחלשו.
ענת מאור: אז הוא מציע חקיקה בנושא התחברות לרשת והוזלת מחירים.
ענת מאור: משרד התקשורת יושב פה.
ענת מאור: בבקשה, מה יהיה עם הוזלת המחירים דווקא לפריפריה ודווקא לחלשים?
ענת מאור: יש תוכנית או אין תוכנית?
ענת מאור: הוועדה צריכה לשמוע תשובות לזה, ותיתן לנו אמצעים ותשובות.
ענת מאור: אנחנו נמשיך לעבוד.
ענת מאור: היום זה יום מרוכז.
ענת מאור: הנושא של חלוקת המשאבים, הנושא של חסמים לשוניים, נושא האנגלית.
ענת מאור: הנה, דבר שלא שמתי לב אליו.
ענת מאור: באיזו מידה המחסור באנגלית לתלמידים חלשים עושה את כל האינטרנט לא שווה, כי הוא בעיקר בשפה האנגלית.
ענת מאור: איך מתגברים את זה?
ענת מאור: לסיכום, אני עוברת עכשיו לוועדות השונות - לוועדת הכספים, לוועדת החוקה.
ענת מאור: אני מאוד מברכת על הדיון בוועדה הזו.
ענת מאור: לדעתי, היא עוסקת באחת הנקודות הכי חשובות.
ענת מאור: אנחנו מאד מקווים שנקבל מפה תוצר, גם בהמשך הדרך, וממשרדי הממשלה, כדי שבאמת מהפכת האינטרנט תגיע לכל אחד ואחת במדינה, ולכל אזור.
ענת מאור: אז היא תצמצם את הפערים.
עמית בראון: הבאנו את התלמיד נדב בן-שושן לכאן; לפני שאתן לו את רשות הדיבור, אני רוצה להגיד, שהמונח הזה אינטרנט היום קצת מפחיד את האנשים, ואנשים אומרים "את זה", או לא מתייחסים בדיוק לביטוי.
עמית בראון: אני חושב שיותר נכון אולי לדבר היום על תקשורת ולא על אינטרנט.
עמית בראון: כי היום, בעידן החדש, בעידן המידע, כל האמצעים הטכנולוגיים מחוברים זה לזה.
עמית בראון: האינטרנט מתחבר לטלוויזיה ומתחבר לטלפון הסלולרי, שכל אחד מאתנו מחזיק אצלו, מתחבר לרדיו, הכל מתחבר לאיזושהי מערכת תקשורת מאד ענפה.
עמית בראון: לכן, אני חושב, שהבעייתיות עם הנגישות כמעט איננה קיימת.
עמית בראון: נכון שמה שחברת הכנסת ענת מאור דיברה עליו, בעיית נגישות, עדיין קיימת.
עמית בראון: אי אפשר להתעלם ממנה.
עמית בראון: אולי אני מדבר על עוד שנה, עוד שנתיים, שהכל יתחבר ויהיה לנו קל להגיע.
עמית בראון: אבל אנחנו במעלות-תרשיחא נתנו כבר נגישות חופשית לכל.
עמית בראון: אני חושב שאת הדגם שאנחנו הפעלנו אצלנו, כמובן, בשיתוף עם עוד הרבה גורמים, לא יכולנו לעשות כעיריה.
עמית בראון: היינו צריכים אתנו את הסוכנות היהודית, שנתנה לנו קצת משאבים תקציביים בשביל ההתחלה, ואת משרד המדע, שנתן לנו מרכזי אינטרנט קהילתיים, והם בטח ידברו על זה, וזה מעשה מאוד חשוב.
עמית בראון: ואת החברה לאוטומציה במינהל השלטון המקומי, שנתנה לנו את כל הייעוץ הטכנולוגי, איך להקים את המערכת הזאת בטכנולוגיות הנכונות ובשיטות הנכונות.
עמית בראון: ואת פרופ' שיזף רפאלי, שהיה יועץ שלנו, ועוד הרבה גורמים שהצלחנו לחבור איתם לכדי הגעה למערכת איכותית, שבאמת סוגרת פערים.
עמית בראון: אם מדברים על סגירת פערים, אזי דיברתי כבר על נגישות חופשית.
עמית בראון: איך עושים את זה?
עמית בראון: נותנים נגישות חופשית ראשית כל לכל בתי הספר, שיהיו פתוחים גם אחרי-הצהריים, שהתלמידים וההורים יוכלו להגיע לשם ולגלוש לאינטרנט, למתנ"סים, לספריות הציבוריות.
עמית בראון: לא צריך להשקיע בזה 100 או 200 אלפי דולרים.
עמית בראון: זה כבר קיים בכל עיר.
עמית בראון: יש ספריה ציבורית, ויש בתי ספר שמחוברים לאינטרנט, ויש בית עיריה, שבלובי שלו אפשר לשים מחשב אחד או שניים.
עמית בראון: זה קיים היום בכל מקום.
עמית בראון: אולי צריך, ובכך אני מסכים במאת האחוזים, שמה שחסר לנו במדינה היום, זה שהממשלה תפעיל איזה תהליך מנהיגותי.
עמית בראון: זה מחובתה של הממשלה לעשות.
עמית בראון: איזשהו תהליך שהיום הזה הוא יום מאד חשוב בשביל זה.
עמית בראון: תהליך מנהיגותי, שבו תגיד, כדי לסגור פערים אנחנו מעלים את כל המדינה הזאת לטכנולוגיית המידע.
עמית בראון: צריך גורם ממשלתי בכיר, במשרד ראש הממשלה או אני לא יודע איפה, במשרד המדע, זה לא כל-כך חשוב.
עמית בראון: היל"ה - היחידה להיערכות ישראל לעידן המידע.
עמית בראון: אינני יודע.
עמית בראון: מישהו ברמה של לפחות שר שייקח את זה על כתפיו ויריץ את התהליך הזה, כי יש לנו כל הפוטנציאל לעשות זאת.
עמית בראון: הבאנו לכאן את התלמיד נדב בן-שושן.
עמית בראון: נדב בן-שושן הוא הילד הקטן שיושב שם, בן לשני הורים רגילים ונחמדים, שחיים במעלות-תרשיחא, בבית דירות רגיל.
עמית בראון: אני חושב שכשהוא התחיל לעבוד אתנו בבית-ספר יסודי לא היה לו אפילו מחשב בבית.
עמית בראון: הבחור הזה היום יודע לפתח אתרים, גם ברמה הקהילתית וגם ברמה העסקית.