GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל ליפשיץ: היום נכנסים תחת הכנפיים האלה שלוש-ארבע עמותות.
יואל ליפשיץ: העמותות האלה יכולות לקבל במיידי, וצריך רק לפנות למשרד החינוך ולראות למה הם לא חילקו כסף לנושא הספציפי הזה.
זבולון אורלב: אנחנו מדברים כרגע על משרד הבריאות.
זבולון אורלב: מה משרד הבריאות יכול לעשות חוץ מהפתרון של ד"ר מרק?
דוד טל: ברור לנו שמהתמיכות לא ניתן לקבל השנה, עד שלא ישנו את המבחנים.
דוד טל: אני מחפש למצוא דרך אחרת לעזור והשאלה היא האם קניית שירותים תביא מזור לער"ן?
ד”ר מוטי מרק: קניית שירותים תביא מזור לא רק לער"ן, אלא גם לצרכנים שמבקשים שירות אינפורמציה מדויקת.
ד”ר מוטי מרק: אין כאן שום פריצה של חיסיון, כך שאני לא מבין מדוע זו עילה לדחות את זה.
מיה מוהליבר: יש עוד דרך אחת לעזור, אבל ער"ן כבר ניצלה את דרך הזאת.
מיה מוהליבר: מדובר בפניה לוועדת העזבונות.
מיה מוהליבר: בנובמבר תינתן להם תשובה.
2579: פנינו לסעד הפרלמנטרי לא במקרה.
2579: את כל התשובות ששמענו פה אנחנו מכירים והם בכל זאת מביאים אותנו לסגירה.
2579: מכל המילים ששמעתי, זאת המשמעות של זה.
2579: לכן באנו לסעד הפרלמנטרי, והתחושה שלנו היא תחושה כזאת שלכולם ברור שהשירות הזה הוא נחוץ ואי אפשר בלעדיו.
2579: השר יוסי שריד אמר שהוא יתגבר על הבעיה ויתן לער"ן את התקציב.
2579: כך גם משרד הקליטה עושה את שלו.
2579: בסופו של דבר השירות שאנחנו נותנים הוא שירות בנושא בריאות.
2579: זה שירות בריא לאנשים, שאני אפילו לא רוצה לומר שהם חולים, אבל בלי שאנחנו נהיה שם, הם יהיו ודאי הרבה יותר חולים.
זבולון אורלב: אתה מוכן להגיב להצעה של ד"ר מרק?
2579: ההצעה של ד"ר מרק היא הצעה מאוד רלוונטית ולדעתי היא הגיעה אלינו מאוחר מדיי.
2579: ישבתי אתמול עם ד"ר מרק ואני אגיד את זה עכשיו ברחל בתך הקטנה: אם נקבל היום את הסכום החסר, בסדר גודל של 400 אלף שקל, לקניית השירותים, תוך חודש-חודשיים נתארגן ונעשה את זה.
2579: אם לא נקבל את זה, לא יהיה עם מי לדבר.
ד”ר מוטי מרק: אם תקבל היום, למחרת אני בבית סוהר.
2579: אני לא קונה את זה.
2579: לא ראיתי הרבה אנשים שהעבירו לער"ן כסף לא בדיוק כפי שצריך, והיו למחרת בבית סוהר.
עמנואלה קסוטו: רק 20 אנשים בער"ן מקבלים משכורת.
עמנואלה קסוטו: יש כאלה שכבר לא מקבלים משכורת.
ד”ר מוטי מרק: פיטרתי חמישה עובדים כדי לממן תרופות בחודש הזה.
ד”ר מוטי מרק: אז אני מבקש שלא יהלכו עליי אימים על פיטורים בער"ן.
ד”ר מוטי מרק: חמישה עובדים בכירים פוטרו החודש בשירותי בריאות הנפש, כדי להביא תרופה לחולה.
דוד טל: הביקורת אינה נגד ד"ר מרק.
דוד טל: הביקורת היא נגד המערכת.
ד"ר זילברמן ליאנה: אני מנהלת מרפאה של אחת ממרפאות החוץ של בית חולים "טלביה".
ד"ר זילברמן ליאנה: אני חושבת שהעליהום על ער"ן ובכלל על בריאות הנפש במדינת ישראל, זה מעשה קשה שעלול לפגוע באיכות החיים כאן.
ד"ר זילברמן ליאנה: במשך שנים אני מטפלת בחולים שער"ן עוזרת להם הרבה מאוד, מונעת אשפוזים, מונעת ביקורים חוזרים בחדרי מיון.
ד"ר זילברמן ליאנה: החולים חיים בדרך כלל בדירות מבודדות ללא קשר עם אנשים, והשירות עצמו נותן להם נקודת אור מאוד חשובה באיכות החיים שלהם.
זבולון אורלב: שיקחו את זה שהחליט לבריאות הנפש.
יואל ליפשיץ: לפני יומיים הלכתי לאבא שלי כדי לקבל ברכה, כי בשלושת השבועות האחרונים אני מקבל מכל המוסדות האלה טלפונים בהם אומרים לי: אתה הורג את האוטיסטים, אתה מחסל את האלצהיימר, אתה גומר עם נפגעי התקיפה המינית.
יואל ליפשיץ: אני אומנם מסתכל דרך המשקפיים של יועץ משפטי, אבל אני לא יכול לצאת מהגבולות של החוק.
יואל ליפשיץ: אתם רוצים לשנות את החוק?
יואל ליפשיץ: תשנו את החוק.
יואל ליפשיץ: אני לא סוגר מוסדות, אני לא מעלה ולא מוריד.
דוד טל: אתה אולי נמצא בתפקיד קשה, אבל בשנות עבודתי הציבורית למדתי וראיתי גם יועצים משפטיים, כשהייתי זקוק לחוות דעת כזאת או אחרת, והם סיפקו לי את חוות הדעת כדי שהיא תעמוד במבחן הקריטריונים המציאותיים.
דוד טל: אם צריך למתוח קצת את היריעה כדי שאוכל להיכנס לשם, אפשר לעשות את זה.
דוד טל: צריך רק קצת רצון.
זבולון אורלב: פגשתי יועץ משפטי בכיר בשירות המדינה והוא הציע להציע לכם להתייעץ באופן דחוף עם היועץ המשפטי לממשלה, לומר לו מה הבעיה, מה הסכנות, וחזקה שיימצא הפתרון.
זבולון אורלב: אני מבקש שתתייעצו עם היועץ המשפטי לממשלה.
דוד טל: כאמור, ביקשתי ממנהלת הוועדה שתשלח מברק ליועץ המשפטי לממשלה ולשר המשפטים, כדי שיימצא הפתרון באופן בהול.
דוד טל: אני מקווה שאם הוא יאפשר וייתן את הכלים, זה מה שיקרה.
דוד טל: הוועדה תובעת כי על שירות ער"ן להמשיך לפעול לפחות ברמה הנוכחית.
דוד טל: לשם כך יבוא בדברים יושב ראש הוועדה עם מנכ"ל משרד הבריאות, כדי למצוא פתרונות חלופיים לקיצוץ התמיכה בער"ן.
דוד טל: שיעור התמיכה בשנה זו עומד על רבע משיעורה בשנת 1996.
דוד טל: הוועדה פונה לשר האוצר להגדיל את סעיף התמיכות בתקציב משרד הבריאות, על מנת לעמוד בדרישות הגדלות של הגופים השונים.
דוד טל: על סדר היום: קריסת שירותי הרווחה ברשויות המקומיות.
דוד טל: תרשו לי לקדם בברכה את כל הנוכחים - שר העבודה והרווחה וכל המכובדים שיושבים כאן.
דוד טל: עדי אלדר לא יכול היה להגיע בגלל ביקור של ראש הממשלה, אבל ראש עיריית אשדוד ייצג אותו נאמנה.
דוד טל: רבותי, שירותי הרווחה במדינת ישראל, ברשויות המקומיות, אני לא יודע אם לומר "עומדים בפני קריסה", או שכבר קורסים, אולי אנחנו כבר אחרי קריסה.
דוד טל: אני אומר את זה בצורה ברורה, מתוך שיחות שהיו לי עם ראשי רשויות.
דוד טל: מתוך עיון בתקציבים השונים של משרד הרווחה, אפשר לראות שבכל הנושא של השירות למפגר, דברים לא זזים כפי שצריך.
דוד טל: לאבחונים שונים שצריך לעשות, יש תור ארוך שהולך ומתארך, הולך ומתעצם.
דוד טל: ועדת אבחון צריכה לקבוע פעם בשלוש שנים בדיקה חוזרת לגבי אבחון שכזה, והדברים האלה לא נעשים.
דוד טל: אין שום ספק, שכתוצאה מכך התורים הולכים ומתארכים וההתמרמרות הולכת וגוברת.
דוד טל: יש בעיה חמורה מאוד, אדוני השר, של מחסור בעובדים סוציאליים.
דוד טל: היום נתבשרנו שפרקליטת המדינה, כמדומני, מדברת על מחסור של 400 עובדים סוציאליים בכל מה שקשור בנפגעי האלימות.
דוד טל: אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיות הללו, ואם אנחנו רוצים לתת יד כדי לצמצם את התופעות הללו, שחברה מתוקנת כמו מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה, אנחנו צריכים לדאוג למשאבים המתאימים.
דוד טל: במידה שהדברים ימשיכו להתנהל בצורה כזאת, ולא יוקצו משאבים מתאימים לנושא הזה, הרשויות המקומיות, ובצדק, ימשכו את ידן.
דוד טל: לא ייתכן שרשות מקומית, שצריכה לממן את המסים החברתיים ב25%-, בסופו של דבר מוצאת את עצמה מממנת 75%.
דוד טל: פעמים משרד העבודה והרווחה מעביר לה בסוף השנה תקציבים כאלה ואחרים, ופעמים רבות - לא.
דוד טל: מה שקורה בעצם, שהשלטון המרכזי מעביר את התפקידים שלו לשלטון המקומי, ולאחר מכן גם נצברים גירעונות.
דוד טל: זה לא אומר שאלה גירעונות שנוצרים בכל רשות ורשות כתוצאה רק מהדברים הללו, יש מקומות אחרים שבהם יש מחדלים.
דוד טל: אבל אני מדבר באופן כללי: רשות מקומית לא יכולה למלא את תפקיד השלטון המרכזי.
דוד טל: אשר על כן, מצאתי לנכון לזמן דיון בנושא הזה יחד עם השר הממונה, שר העבודה והרווחה, שהוא ודאי יאיר את עינינו בחלקים שונים.
דוד טל: אני סבור שבכל מקרה צריכה לצאת מפה קריאה למשרד האוצר, אני לא אומר את זה משום ששר העבודה נמצא פה.
דוד טל: גם בשירותי הבריאות שלנו, בוועדת העבודה והרווחה, אנחנו שומעים חדשות לבקרים על הנכים, שנמצאים שם בחוץ.
דוד טל: שר האוצר טוען שתוך שבועיים הוא ייתן להם תשובה.
דוד טל: הוא צריך ללמוד את הנושא, כאילו שהוא לא מכיר את הנושא, וכאילו שאין לו מספיק פקידים שמכירים את הנושא מכל הכיוונים.
דוד טל: אין לו בעיה שהם יישארו שם שבועיים בלילה, בחוץ, והאנשים יישנו שם בחוץ על כסאות הגלגלים שלהם.
דוד טל: אין בעיה בכלל בנושא הזה.
דוד טל: הוא מתעלם מהם.
דוד טל: כשאנחנו מניפים את הדגל החברתי ואנחנו מדברים על סדר עדיפות לאומי חדש, או חיזוק של מה שיש, אנחנו מבקשים בעצם להעלות את הנושאים החברתיים מדרגה.
דוד טל: אמרתי אלף פעמים, ואני אומר אלף ואחת פעמים; אני אומר את זה בוועדה הזאת ובכל ועדה אחרת: חוסנה של כל חברה בישראל נמדד ביכולת שלה לעזור לחלש, לנצרך ולחולה.
דוד טל: אם אנחנו לא עושים את זה, המילה "חברה" לא תהיה ראויה לנו.
דוד טל: צבי צילקר, בבקשה.
צבי צילקר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, מנכ"ל, חברי לעבודה, תרשה לי לחלוק לך מחמאה גדולה על הצורה שבה הצגת את הדברים, אומנם בקיצור, אבל הצגת את היריעה כולה, ואולי אנחנו ניכנס רק לפרטים, לרבות מספר הצעות, שטרם תיאמתי אותם עם עדי אלדר; הצגת את הדברים בצורה מדויקת, ועשית זאת בצורה מכובדת מאוד, ותודה רבה לך בשם כל חברי לעבודה.
צבי צילקר: ברשותך, אני אציג בקיצור שלושה שקפים, שמסבירים כיצד נוצרת מצוקה.
צבי צילקר: השקף הראשון מדבר על קצב הגידול של עיר שקולטת עולים.
צבי צילקר: אנחנו רואים שבתשע שנים היתה הכפלה של מספר האוכלוסייה, וקצב הקליטה הוא, או השני במדינה, או אולי הראשון.
צבי צילקר: אנחנו מתחרים עם חיפה.
חוה בר-יוסף: אנחנו הראשונים.
צבי צילקר: השנה נגיע ל6%-.
צבי צילקר: עלינו מ86,000- ל172,000-.
צבי צילקר: השקף השני מצביע על מספרם של העולים היום - 33%.
צבי צילקר: זה קצב די קבוע בתוך כלל האוכלוסייה, והמשמעות די ברורה.
צבי צילקר: כשמגיעים, לדוגמה, עולים מברית-המועצות, מספר הקשישים באוכלוסייה הוא כפול מהמספר לו אנחנו מורגלים, מספר המשפחות החד-הוריות הוא כפול ממה שאנחנו מורגלים.
צבי צילקר: זה גם מצביע, לא בהכרח, על מצוקה, כי גם הקשישים וגם משפחות חד-הוריות ראויים בהחלט לתשומת לב בשטחים כאלה ואחרים.
צבי צילקר: אני אזכיר גם את עולי אתיופיה, 400 משפחות, שמונות כ1,600- נפש, שמעבירים לאשדוד.
צבי צילקר: כאילו מעבירים אותם ממלון אחד לשני, ללא כל הסיוע לו הם ראויים.
צבי צילקר: אני לא אגדיר זאת במילה "חטא", אני לא משתמש במילים האלה, אבל זה בלתי נסבל.
צבי צילקר: פשוט לקחו והעבירו אותם ממקום אחד לשני, ונותנים להם הרבה פחות תשומת לב מאשר בזמן שהם היו בחצרות-יסף ובמקומות אחרים.
צבי צילקר: לא ניתן אותו סיוע, לא בכוח-אדם ולא במשאבים, והמצוקה היא נוראית.
צבי צילקר: מספר המשפחות החד-הוריות הוא גדול ממה שאנחנו מכירים; חסרי ההשכלה וההכשרה המקצועית במספרים גבוהים מאוד; משפחות מרובות ילדים במספרים גבוהים מאוד.
צבי צילקר: יש מצוקה נוראית.
צבי צילקר: אין בכוחה של הרשות המקומית לתת תשובה לדברים האלה.
צבי צילקר: אשדוד היא במקום התשיעי במספר התושבים, במקום השלישי בין הערים הגדולות, במקום השלישי במספר המובטלים, במקום הראשון באחוז האבטלה.
צבי צילקר: שאלו אותנו, כיצד אנחנו מסוגלים לחזות שגם בשנה הבאה האבטלה תגדל ב20%-10%- לשנה.
צבי צילקר: אנחנו קולטים 8,000 נפש בשנה, וכוח העבודה הוא 3,000 מקומות או 4,000 מקומות.
צבי צילקר: חציים של העולים מגיע עם מקצוע: אחד מורה, השני ספר והשלישי מגיע עם מקום עבודה אחר, עובד בראשון-לציון או ברחובות או במקום אחר, אבל חציים לפחות זקוקים למקומות עבודה חדשים.
צבי צילקר: אם מדינת ישראל, משרד התעשייה והמסחר ומשרד העבודה והרווחה, לא נותנים תשובות בנושא העבודה, האבטלה תגדל.
צבי צילקר: חד וחלק.
צבי צילקר: לא צריך להיות מומחה ולא צריך להיות בקי בנושא כדי לדעת זאת.
צבי צילקר: אתמול כבר אישרנו תקציב פיתוח והצעה לצו מסים, ואנחנו יודעים בדיוק מה נעשה בשנה הבאה.
צבי צילקר: אנחנו לא חורגים, אנחנו לא עיר נתמכת, ואנחנו לא מבקשים שום טובה מאף אחד.
צבי צילקר: קודם כול, אנחנו מבקשים שה25%- וה75%- יישמרו.
צבי צילקר: דבר שני - אנחנו רוצים לדעת בתחילת השנה בדיוק מהו התקציב שלנו למשך כל השנה.
צבי צילקר: דבר שלישי - אנחנו מבקשים לקבל מקדמות.
צבי צילקר: מי שיבדוק את שיטת המימון, הרי חלק מהכספים אנחנו מחזירים למשרד העבודה והרווחה עבור הטיפול שלהם בנצרכים.
צבי צילקר: מסתבר, והנושא ייבדק, שאנחנו מממנים במספר מקרים את משרד העבודה והרווחה, קרי, ממשלת ישראל.
דוד טל: אתה לא מדבר רק על מימון ביניים?
צבי צילקר: אני מממן, ואנחנו יכולים להוכיח את זה במספרים.
צבי צילקר: זה אבסורד.
צבי צילקר: ראשי הערים לא חושבים, כי הרי משלמים בינואר-פברואר-מרץ את ה25%-, אבל כספים שמגיעים לנו, אנחנו מקבלים באיחור.
צבי צילקר: זאת ועוד, גם כשאנחנו יודעים מה התקציבים שאנחנו אמורים לקבל - נניח שאנחנו יודעים, חלק אנחנו יודעים בינואר וחלק לפעמים אנחנו יודעים רק בדצמבר - אנחנו מממנים חלק מהאוכלוסייה שאנחנו קולטים כעיר קולטת.
צבי צילקר: אם מגיעים אלינו, למשל, 500 או 600 עולים לחודש, ואנחנו צריכים להתחיל לטפל בהם, אנחנו מטפלים בהם לאורך השנה.
צבי צילקר: אנחנו מוציאים הון עתק, עד אשר המערכת במשרד העבודה והרווחה קולטת אותם, ואנחנו נמצאים באמת בתת-תקצוב גדול מאוד.
צבי צילקר: הוצאנו הרבה מעל מה שחשבנו.
דוד טל: צבי צילקר, אני רוצה לאפשר שאלה לחברת הכנסת גוז'נסקי.
תמר גוז'נסקי: רציתי לבקש ממך נתונים.
צבי צילקר: המספר שאנחנו מדברים עליו הוא כ20- מיליון שקל.
צבי צילקר: כעיר שלא נתמכת זה כסף גדול עבורנו.
צבי צילקר: אני אתן נתונים שאולי יבהירו יותר.
צבי צילקר: במועדוניות ובצהרונים ב1999- היו 300 ילדים.
צבי צילקר: מתוקצב ומעודכן רק ל100- ילדים, וזה אחרי התוספת של ראש הממשלה.
צבי צילקר: המשמעות היא כפולה.
צבי צילקר: דבר ראשון הוא, ש200- ילדים ממשפחות מצוקה יישארו בחוץ, ללא מסגרת.
צבי צילקר: דבר שני - אנחנו נצטרך להחליט על-פי אמות מידה מקצועיות מי יהיה בפנים ומי יהיה בחוץ.
תמר גוז'נסקי: השנה פתחתם את המועדוניות?
צבי צילקר: חלק פתחנו בתחילת השנה, ובחלק אמרנו: רבותי, מי שאנחנו לא יכולים - - -
תמר גוז'נסקי: פתחתם את כל ה300-?
צבי צילקר: התחלנו עם חלק, כי אין לנו תקציב לכול.
צבי צילקר: השארנו 200 ילדים בחוץ, ותהיה לנו בעיה מי ייכנס ומי לא.
תמר גוז'נסקי: כמה משרד העבודה והרווחה חייב לכם, אם הוא חייב?
צבי צילקר: 20 מיליון.
צבי צילקר: אנחנו אומרים "20 מיליון", כדי שנוכל לתת שירות מלא.
צבי צילקר: בפנימיות 212 מכסות מאוישות במלואן בהמתנה.
צבי צילקר: לא מסתובבים ברחוב, אבל יש לנו בחוץ 41 ילדים בסיכון.
צבי צילקר: קיבלנו הודעה על 178 מכסות.
צבי צילקר: זאת אומרת, פחות 34 מכסות מינואר 1999.
צבי צילקר: סך-הכול 75 ילדים בסיכון, שחייבים להיות בפנימיות, נשארים בבית.
דוד טל: נשארים בבית זה טוב, אבל אני חושב שהם נמצאים ברחוב.
צבי צילקר: הייתי אומר "בבניין", לא בבית.
סופה לנדבר: בלי מסגרת.
צבי צילקר: זו ההגדרה הנכונה.
צבי צילקר: גם אנחנו מתלבטים בין חוק התקציב מצד אחד לבין הצורך לתת תשובה ומענה לילדים מצד שני.
צבי צילקר: אם אנחנו נחרוג מהתקציבים, אצלנו, בעירייה שלא נתמכת, אנחנו מסכנים את כל המערכת.
צבי צילקר: זה כמו אותו מציל שקופץ למים להציל עשרה ילדים בבת אחת.
צבי צילקר: עשרה ילדים יטביעו אותו.
צבי צילקר: הוא יכול להרים על גבו אחד או שניים, הוא איננו יכול להרים את כל אותם עשרת הילדים.
צבי צילקר: הוא צריך להחליט את מי הוא מציל.
צבי צילקר: לשאלה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.
צבי צילקר: למעשה, בהערה האחרונה שלי נתתי את התשובה.
צבי צילקר: מה אנחנו עושים במשך השנה?
צבי צילקר: מצד אחד, אין לנו תקציב, אין לנו אישור של משרד העבודה והרווחה, אני מדבר על עקרונות, ומצד שני, אנחנו אמורים לקלוט את כל הילדים.
צבי צילקר: על איזה חוק, או תקנה, או הוראה אנחנו עוברים?
צבי צילקר: זו אחת ההתלבטויות שלנו.
תמר גוז'נסקי: תקנת הלב.
דוד טל: יש תקנה נוספת: שרירות הלב.
צבי צילקר: כרגע, אני לא רוצה להאשים.
צבי צילקר: היתה תקופה שאנחנו, ראשי הערים, חילקנו צ'קים לכל מי שטען שהוא נתמך סעד.
תמר גוז'נסקי: זה היה מזמן.
צבי צילקר: אני עוד זוכר.
אליהו ישי: תגיד לחברים שהיית מנכ"ל משרד העבודה והרווחה.
צבי צילקר: זה היה עוד לפני כן.
צבי צילקר: אחרי זה הוחלט, בצדק, להעביר את זה לביטוח הלאומי, וזה שירות יוצא מן הכלל.
צבי צילקר: בואו נעשה ניסיון.
צבי צילקר: נחזיר את השירות למשרד העבודה והרווחה.
תמר גוז'נסקי: איזה שירות?
צבי צילקר: שירותי רווחה.
יגאל בן-שלום: הוא מדבר על הבטחת הכנסה.
צבי צילקר: אני מדבר על שירותי הרווחה.
צבי צילקר: אנחנו סוכנים של מדינת ישראל, בין כה וכה רבים הם הטוענים שאנחנו לא יודעים לכלכל את מעשינו בתבונה, ואני אומר את זה בלשון המעטה, יש ביטויים הרבה יותר קשים.
צבי צילקר: לניסיון, ניקח מספר ערים, לא נתמכות, אלא ערים שעובדות על-פי תקציב, בלי חריגה ועם גירעון מינימלי, נחזיר את השירות למדינת ישראל, ואנחנו נעביר אליכם מידי חודש, בזמן, את ה25%- השתתפות שלנו.
צבי צילקר: אני מציע שתשקלו את הנושא, ניקח חמש-שש ערים.
דוד טל: אני מכיר ראשי ערים שיהיו מוכנים לתת גם 30%, רק שיניחו להם.
צבי צילקר: אנחנו ביניהם.
צבי צילקר: אני אומר ברצינות: אנחנו בחזית הראשונה, אצלנו הופכים את השולחנות.
צבי צילקר: גם אצלכם.
צבי צילקר: ראיתי אתמול את הנכים והלב נקרע, אבל יש פה באמת עניין של הלב ושרירות הלב.
צבי צילקר: אנחנו גם מתלבטים באותן בעיות תקציב כמו המדינה.
צבי צילקר: הקריאה שלי לממשלה, למשרד העבודה והרווחה, לאוצר: צריך לשים סוף לדברים האלה, ולקבל החלטות ברורות, וננהג על-פיהן - על-פי קריטריונים, על-פי סלים ברורים, ושלא נימצא כל הזמן בין הפטיש לסדן, בין האזרח שזקוק לעזרה לבין חוסר היכולת שלכם לממן את זה.
דוד טל: השאלה היא מה סדר העדיפות שאנחנו רוצים לקבוע לעצמנו כמדינה.
דוד טל: אם נחליט שהרווחה היא במקום העשירי או השנים-עשר, אז גם זה לא יהיה לנו, יהיה הרבה פחות.
דוד טל: אני אומר כאן את שבחיהם של חברי הוועדה, ועדת העבודה והרווחה, כולם, בלי יוצא מן הכלל, מכל גווני הקשת הפוליטית, חמים" על הנושאים האלה.
דוד טל: נושא שחוצה מפלגות הוא לדידי הראיה שנכון לעשות.
דוד טל: הנושא בעצם מייצג חלק גדול מהציבור בישראל, זה מה שהציבור רוצה.
צבי צילקר: אני אבקש מידידי, שהוא ממלא מקום ראש העיר ומינהל הרווחה להתבטא בקצרה.
שמעון קצנלסון: 1.
שמעון קצנלסון: חסרים לנו השנה 20 מיליון ש"ח לתקציב.
שמעון קצנלסון: נכון להיום יש לנו תקציב - מאושר על-ידי משרד העבודה והרווחה - 50 מיליון שקל לשנה, כאשר אנחנו צריכים לתת 25%, והמשרד צריך לתת 75% מהסכום הזה.
שמעון קצנלסון: הכסף הזה לא מספיק לצרכים.
שמעון קצנלסון: 2.
שמעון קצנלסון: אנחנו מבקשים ממשרד העבודה והרווחה ומהוועדה להחליט חד וחלק.
שמעון קצנלסון: לא יכול להיות שמכירים בצרכים, ואחרי זה לא מאשרים את התקציבים.
שמעון קצנלסון: לא יכול להיות דבר כזה.
שמעון קצנלסון: אם רוצים, שלא יאשרו לנו את הצרכים.
שמעון קצנלסון: יש צרכים במדינה, מישהו קיבל את החוק של העובדים הסוציאליים.
שמעון קצנלסון: לא יכול להיות שאומרים לעובדים סוציאליים: תשמעו, אתם לא יכולים לתת לילד, שהוא בסיכון, את המכסה ומקום להיות בו, ומצד שני, אומרים: אין לי תקציב, אני לא יכול לשלוח את הילד.
שמעון קצנלסון: לאן הוא ילך?
שמעון קצנלסון: נכניס לבית הסוהר את העובדים הסוציאליים?
שמעון קצנלסון: הכנסת קיבלה את החוק שעובדים סוציאליים צריכים לתת מענה.
שמעון קצנלסון: אם משרד העבודה יגיד: אין צרכים, לא מאשרים את הצרכים לילדים, לא צריך להכניס אותם למועדוניות, אין בעיות של ילדים בסיכון - אין בעיה.
שמעון קצנלסון: אנחנו נגיד: תשמעו, משרד העבודה והרווחה לא מאשר לנו, הילדים לא בסיכון.
שמעון קצנלסון: אם מפקח מאשר לנו, צריך להיות תקציב לזה.
שמעון קצנלסון: לא יכול להיות, שמצד אחד מאשרים לנו את כל המכסות, ומצד שני, אומרים: אין לנו כסף לכל המכסות, תקצצו.
שמעון קצנלסון: במה נקצץ?
שמעון קצנלסון: אני צריך להחליט איזה ילדים בסיכון ואיזה ילדים לא בסיכון?
שמעון קצנלסון: העובדים הסוציאליים אומרים לי שכל 300 הילדים צריכים מועדוניות.
שמעון קצנלסון: מי יחליט איזה ילדים יהיו במועדוניות ואיזה ילדים יהיו בחוץ?
צבי צילקר: הם לא יהיו בחוץ, הם יהיו אצלך בלשכה.
שמעון קצנלסון: 3.
שמעון קצנלסון: אנחנו מבקשים לעשות אתנו צדק.
שמעון קצנלסון: נמצא כאן שר העבודה והרווחה ומנכ"ל המשרד.
שמעון קצנלסון: אנחנו מבקשים לקבל אותו תקציב שמגיע לבאר-שבע.
שמעון קצנלסון: לבאר-שבע יש תקציב של 86 מיליון, ואנחנו בסדר הגודל של באר-שבע, האבטלה אצלנו יותר גדולה מאשר בבאר-שבע, ויש לנו פי שניים מקרים מבאר-שבע הזקוקים לטיפול של עובדים סוציאליים.
שמעון קצנלסון: לא יכול להיות שאנחנו נקבל 50 מיליון, והם - 86 מיליון.
צבי צילקר: המשפט המסכם אומר, שאנחנו, מול 54 המיליון שיש, על-פי קריטריונים של משרד העבודה והרווחה, זקוקים בערך ל75-74- מיליון כדי לענות על הצרכים שמשרד העבודה והרווחה אישר.
תמר גוז'נסקי: מתוך 36 המיליון שהיה צריך להעביר לכם, כמה הוא העביר?
תמר גוז'נסקי: 50 מיליון זה הסך-הכול, נשארו 75%.
שמעון קצנלסון: זה מה שהוא מעביר, אחד חלקי 12.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אין לכם בעיה עם ההזרמה.
שמעון קצנלסון: ב1- בינואר 1999 התקציב שלנו עמד על 15 מיליון, היום הוא 50 מיליון.
שמעון קצנלסון: מה קיבלתי בינואר?
שמעון קצנלסון: אחד חלקי 12 מ15- מיליון.
שמעון קצנלסון: עכשיו הגדילו את זה ל50- מיליון.
דוד טל: ראש עיריית קריית-מלאכי.
ליאור קצב: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, כשמדברים על קריסת שירותי הרווחה, אצלי הדבר בא לידי ביטוי בכך שמידי יום ביומו יש עשרות משפחות, עשרות פניות ועשרות אנשים.
ליאור קצב: מאחורי כל מספר עומד אדם עם משפחה ועם ילדים, שמגיע אליך.
ליאור קצב: אני כראש עיר לא מסוגל לתת לו תשובות.
ליאור קצב: אותו מטופל מגיע אלי אחרי שהמחלקה לשירותים חברתיים לא מסוגלת לטפל בו, אחרי שהעובדים הסוציאליים מרימים ידיים, אחרי שמנהלת המחלקה מודיעה לי בכל שבוע: תשמע, אני כבר לא מסוגלת לתפקד, אני רוצה להתפטר, כי אני לא מסוגלת לתת להם את הטיפול המינימלי שאני חייבת לתת.
ליאור קצב: עיריית קריית-מלאכי היא עם גירעונות עצומים של כ120- מיליון ש"ח, סדר גודל של 140% מהתקציב.
ליאור קצב: אני מחויב לתוכנית הבראה על-ידי משרד הפנים, ואני חייב לפטר עובדים, ומשרד העבודה והרווחה לא מממן את כל התקנים שאני חייב להחזיק.
ליאור קצב: בזה הרגע שאני מדבר אתכם כאן עכשיו שישה עובדים סוציאליים בעיריית קריית-מלאכי פוטרו הבוקר, על-פי תוכנית ההבראה שחתמתי עם משרד הפנים בשבוע שעבר.
ליאור קצב: משמעות הדברים היא, ש600- משפחות בקריית-מלאכי מפסיקות לקבל טיפול.
ליאור קצב: קריית-מלאכי מונה 22,000 תושבים, 5,000 בתי-אב, כאשר כ2,200- בתי אב, כמעט כ50%- מתושבי העיר, נשענים על שולחנה של לשכת הרווחה.
ליאור קצב: יש מהם מחוסרי דיור, מובטלים, נכים, מפגרים, ילדים בסיכון - יש להם אלף ואחת בעיות.
ליאור קצב: כ50%- מתושבי קריית-מלאכי זקוקים לשירותי רווחה.
ליאור קצב: קריית-מלאכי זו עיר שקלטה בעשר השנים האחרונות עולים מארצות האסלם שבברית-המועצות לשעבר - מבוכרה, מקווקז, מקזחסטאן - ומאתיופיה.
ליאור קצב: 20% מתושבי העיר היום הם עולים מאתיופיה, 20% נוספים הם מארצות האסלם.
ליאור קצב: כ40%- מתושבי העיר היום הם עולים מארצות מצוקה.
ליאור קצב: קריית-מלאכי לא קיבלה משאבים לטפל בהם כפי שצריך.
ליאור קצב: 85% מתוך אותם עולים חדשים נזקקים לשירותי הרווחה, ומה אני יכול להגיד להם?
ליאור קצב: איך אני יכול להגיע למשפחות, כאשר הגירעון הוא 100% מהתקציב למשפחות במצוקה.
ליאור קצב: אצלנו זה לא מיליונים רבים כמו באשדוד, בגלל הגודל של העיר, אבל צריך להבין שאני היום לא מסוגל לתת שירותים לאותה אוכלוסייה נזקקת.
ליאור קצב: היום אני חייב לפטר עובדים, כי משרד העבודה והרווחה לא מממן אותם, אני לא יכול להחזיק אותם בכוחות עצמי.
ליאור קצב: משמעות הדבר, שמידי יום ביומו, למשפחות, שרוצות להגיע ולפתוח תיק במחלקה לשירותים חברתיים, מנהלת המחלקה שנמצאת פה, נאלצת להגיד: רבותי, אני מצטערת, אני לא מסוגלת לטפל בכם, תחזרו בעוד שבוע , תחזרו בעוד שבועיים.
ליאור קצב: נפגשנו עם המנכ"ל, ואני יודע שהמשרד וגם השר, בשנים האחרונות, עשו מאמצים גדולים מאוד כדי לסייע לקריית-מלאכי.
ליאור קצב: אם מדינת ישראל קיבלה על עצמה לתת אותם שירותי רווחה, מדינת ישראל צריכה לממן אותם.
ליאור קצב: אצלי היחס הוא לא 25% של ניצול שירותי הרווחה, אני נותן עשרות אחוזים, משום שיש הרבה מאוד צרכים, חלק מוכרים וחלק לא מוכרים, ואף אחד לא מממן אותם.
ליאור קצב: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרו פה קודמי, אבל המציאות היא, שבקריית-מלאכי יש כ12%- אבטלה.
סופה לנדבר: מה המספר האבסולוטי?
ליאור קצב: 1,000 איש.
ליאור קצב: הבוקר עוד 85 עובדי עירייה יוצאים לרחובות, ואין לנו פתרון עבורם.
ליאור קצב: אומנם פתרנו בעיה למשרד הפנים, אבל יצרנו בעיה למשרד העבודה והרווחה.
ליאור קצב: זה אבסורד, אותם אנשים שפוטרו מעיריית קריית-מלאכי, משרד הפנים יפסיק לטפל בהם, אז אני לא אצור גירעונות למשרד הפנים, אבל הם יצטרכו רק לעלות במדרגות ולהגיע למשרד העבודה והרווחה ולקבל טיפול שם.
ליאור קצב: גם בעניין הזה צריך ראייה כוללת.
ליאור קצב: לא פותרים בעיה במשרד אחד ויוצרים בעיה במשרד שני.
ליאור קצב: הטיפול חייב להיות מערכתי.
ליאור קצב: אני רוצה שהקריאה שנשמעת כאן עם הזעקה והכאב, תגיע לאן שצריך.
ליאור קצב: אני מודיע לכם: המטלות והעומס והנטל של הטיפול במשפחות הרווחה הוא למעלה מכוחותינו.
ליאור קצב: נמצאת כאן מנהלת המחלקה לשירותי הרווחה, אין לה לא יום ולא לילה, לא בוקר ולא צהרים, מידי יום ביומו מגיעות עשרות משפחות אלי הביתה, אלי ללשכה, למשפחה שלי, ולכל מקום.
ליאור קצב: אלה אנשים עם מצוקות אמיתיות.
ליאור קצב: איך אני יכול להסתכל להם בעיניים?
ליאור קצב: ! אלה אנשים עם כאבים אמיתיים.
ליאור קצב: מה אני יכול להגיד להם?
ליאור קצב: אין לי תקציב.
ליאור קצב: אנחנו מחזיקים בקריית-מלאכי משפחות של נשים חולות סרטן; כ500- משפחות חד-הוריות בקריית-מלאכי; משפחות של נכים.
ליאור קצב: יושבת אישה נכה, קטועת רגליים - וזו המציאות, אדוני השר - אימא לשישה ילדים.
ליאור קצב: נאלצנו לקצץ לה בעזרה, כי אין לה תקציב.
ליאור קצב: היא מקבלת שעתיים סיוע בשבוע.
ליאור קצב: מה אני יכול להגיד לאותה קטועת רגליים, שבעלה מרים אותה על הידיים, מביא אותה ללשכה ואומר לי: תן לי אתה פתרון מי יחזיק את הילדים שלי, מי יחזיק את הבית שלי.
ליאור קצב: מה אני יכול להגיד לו? "אין תקציב?
ליאור קצב: " אותם זה לא מעניין.
ליאור קצב: שוב יחליטו לשנות את סדרי העדיפויות, ישנו, אבל אם רוצים להתמודד באומץ עם מקרי הרווחה, חייבים להגדיל את תקציבי הרווחה.
ליאור קצב: משרד העבודה והרווחה חייב מיד להחליט שהוא לוקח על עצמו את הדבר.
ליאור קצב: עדי אלדר אמר שתוך שבוע הוא יסגור את כל המחלקות לשירותים חברתיים.
ליאור קצב: היום, ביום הזה ממש, אני עם דמעות עזבתי את קריית-מלאכי והגעתי לכאן הבוקר, כשאני יודע ששישה עובדים סוציאליים הולכים הביתה, ואין מי שיטפל ב600- משפחות נזקקות, ואני מרגיש שאני פושע כלפי התושבים שלי.
ליאור קצב: זו האחריות שלכם, של משרד העבודה והרווחה, זו האחריות של השלטון המרכזי, אני לא יכול לממן את זה.
דוד טל: תודה רבה, הבהרת את דבריך היטב.
דוד טל: קלרה פלדמן, בבקשה.
קלרה פלדמן: ברשותכם, אני אתייחס לנושא באופן כללי, במקרו, אני אייצג את כל הרשויות המקומיות, ולא אתייחס בפרטי פרטים לרשות מקומית אחת או אחרת.
קלרה פלדמן: התלבטתי אם לדבר על סדרי עדיפויות, כי פעם כשדיברנו על מצוקות בתחום הרווחה, יכולנו להצביע על נושא אחד, שני נושאים או שלושה נושאים שיש בהם מצוקה.
קלרה פלדמן: לצערנו, היום קשה לנו להצביע ולבחור בין מכלול הנושאים שאני יכולה להעלות על סדר-היום, שבכולם יש מצוקה.
קלרה פלדמן: אם אנחנו מתחילים בתחום הילדים, בתחום המשפחה, בתחום הזקנה, בתחום המוגבלים - כל אחד מן הנושאים יש בהם מצוקה, ומשתקים את הרשויות המקומיות.
קלרה פלדמן: הרבה מאוד מספרים נזרקו, וכבר העלינו אותם במסגרות משותפות לנו ולמשרד העבודה והרווחה, ובסופו של דבר הבעיה נשארה ברשויות המקומיות.
קלרה פלדמן: אחד הנושאים, ואני אמנה נושא אחר נושא, שאני חושבת שצריך למצוא לו פתרון, ולא פתרון של עוד 5 מיליון שקל או עוד 10 מיליון שקל, מכיוון שכל רשות בודדת, מעבר לאותם הנתונים שמשרד העבודה והרווחה מקבל בפירוט, יש לה רשימות המתנה, רשימות של אנשים שהיא לא יכולה לתת להם פתרונות.
קלרה פלדמן: משרד הרווחה מנחה את הרשויות המקומיות לעבוד במסגרת של תע"ס - תקנות עבודת סעד - של הנחיות.
קלרה פלדמן: התע"ס מגדיר למה נותנים את העזרה ומי זכאי לקבל את העזרה.
קלרה פלדמן: אבל כתוב גם בתע"ס, למטה באיזו כוכבית קטנה, ש"הכול במגבלות התקציב".
קלרה פלדמן: בסופו של דבר, האחריות היא על הרשות המקומית כמה לתת ואת מי לבחור, אם לפי א-ב, אם לפי חומרת המצב.
קלרה פלדמן: כל אחד זכאי לקבל את השירות, ורק חלק יכול לקבל אותו.
קלרה פלדמן: כוח אדם בלשכות - מעבר לזה שחסרים עובדים ברשויות המקומיות - - -
דוד טל: קלרה פלדמן, אני מבקש, אם אפשר, לא לחזור על דברים שאמרו אחרים, כבר נגעו בנקודות הללו.
דוד טל: על נקודות שלא נגעו בהן נשמע ברצון.