GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליאור אדרי:
	אנחנו קובעים דיון בשבועיים הקרובים, נשב אתם על הטופס ונדייק אותו, בהתאם להמלצות משרד הבריאות, הוא הגורם הקובע
פנינה תמנו:
	כמה זמן זה ייקח?
ליאור אדרי:
	מקווה שכחודש
פנינה תמנו:
	אז אני משערת שעוד שלושה חודשים נהיה במקום אחר לגמרי
פנינה תמנו:
 אחת ההמלצות תהיה שעוד שלושה חודשים נהיה כבר עם הממשק, עם תגבור התקנים, נהיה עם ההצהרה ונהיה בעזרת השם אחרי המלחמה
דנה בן צבי:
	שמי דנה ממדור נפגעי עבירה
דנה בן צבי:
 אין לי משהו ספציפי להגיד, אם יש שאלות אשמח לענות
דנה בן צבי:
 אם אתם רוצים לשמוע על תהליך בדיקת המסוכנות אצלנו, אני יכולה לספר על זה
פנינה תמנו:
למשל תרחיש, שוטר עצר אדם מכה שכן, לאן זה הולך?
דנה בן צבי:
כל מה שקשור בנוהל אלימות במשפחה - - -
פנינה תמנו:
לא רק במשפחה
פנינה תמנו:
 בן אדם אלים, אלים גם לשכנים, בסוף זה אירוע
דנה בן צבי:
	ככל שהיה מעורב נשק באירוע הוא נתפס
פנינה תמנו:
	אם אין נשק?
דנה בן צבי:
	אני לא בטוחה שהוא נתפס
דנה בן צבי:
 באלמ"ב, כן, באלמ"ב על אירוע מינורי ככבד, יש הנחיה סדורה
פנינה תמנו:
	אז אם זה אדם עם עבירות אלימות לא בטוח שיגיעו - - -
דנה בן צבי:
	רגע, את מדברת במהלך החקירה לא בטוח שייתפס, אבל כשנפתח תיק לבן אדם, בסופו של דבר מדור נשק יראו את התיק הזה והוא יצוף להם לבדיקה
פנינה תמנו:
	גם אם זה לא במשפחה
דנה בן צבי:
	ברור, יש חוקה מחשובית
דנה בן צבי:
 אפילו מידע מודיעיני יכול להקפיץ, אבל יש חוקה ורוב התיקים, גם סגורים, מציפים לבדיקה
ניצן הורוביץ:
	מה אתם עושים כשיש תיעוד של צווי הרחקה?
פנינה תמנו:
	למה את מתפרצת?
דנה בן צבי:
	היא הזכירה לי את צווי ההגנה ואני אזכיר שהתחלנו לעבוד על ממשק עם הנהלת בתי המשפט והנושא תקוע לצערי הרב כי אנחנו מחכים לתגובה מצד הנהלת בתי המשפט
פנינה תמנו:
	אני מבקשת דיון על זה בשבוע הבא
ליאור אדרי:
גם זה היה חלק ממסקנות דן רונן
ליאור אדרי:
 הכול מתועד וממוסמך
ליאור אדרי:
 פנינו לכל הגופים
פנינה תמנו:
אם תמשיכו לגונן על עצמכם נשלח אותכם לוועדה לביקורת המדינה
דוד לוי:
	הם כבר התייאשו מאתנו
פנינה תמנו:
	בבקשה עורכת-דין קרן הורביץ, מנכ"לית מרכז רקמן
ניצן הורוביץ:
כמה אמירות קצרות, המשרד לביטחון לאומי צריך לזכור שרישיון נשק בישראל היא לא זכות מוקנית לאזרחים, זה לא המצב המשפטי
ניצן הורוביץ:
 יש לכם חובה, ראשונה במעלה, לדאוג שהנשק לא יגיע למי שמסוכן לעצמו ולסביבה שלו
ניצן הורוביץ:
 הסטטיסטיקות בכל העולם הן חד משמעיות, בבית שיש בו נשק, הסיכוי לפגיעה עצמית או פגיעה במי מבני הבית, עולה פלאים
ניצן הורוביץ:
 אז תפסיקו להסתכל על כמות - - -
דוד לוי:
	בא לך לספר מה אחוז נושאי הנשק באירופה? פי חמש או שש בכל מדינה מתוקנת
ליאור אדרי:
	זה לא מעניין אותי
ליאור אדרי:
 תקשיב טוב כי אתה זה שצריך לישון טוב בלילה אחר כך, בבתים האלה, הסיכוי לפגיעה במישהו  - - -
דוד לוי:
	לא ראיתי שלא ישנים טוב באירופה
דוד לוי:
 האיום היחיד זו עוגייה מהקופי שופ
פנינה תמנו:
	אתה מכתים את השם שלך כי בסוף אתה מסכים עם העיקרון ואתה מסכים עם החובה שלא יגיע נשק - - -
דוד לוי:
	ברור, אני בעד מה שטוב - - -
פנינה תמנו:
	אז זהו, תקשיב לה, למה אתה מתווכח? אתה לגמרי איתה
פנינה תמנו:
 השולחן הזה כולו ביחד, אנחנו סתם עושים עניין
פנינה תמנו:
 אנחנו רק צריכים לקדם את הנושא
פנינה תמנו:
 כולנו מסכימים שחס וחלילה אם היית שומע שיש מישהו אלים, היית רץ ועוצר בעצמך שהוא לא יקבל נשק
פנינה תמנו:
 אז תפסיקו להתווכח על הדבר הזה, אנחנו צריכים כולנו לקדם את הנושא
ניצן הורוביץ:
	אני לא יכולה להסכים יותר
ניצן הורוביץ:
 היכולת לנבא אלימות עתידית של בן אדם היא משהו מאוד מסובך, זה באמת מאוד קשה
ניצן הורוביץ:
 לכן צריך להשתמש בכל האינדיקטורים של עברו של אדם כדי לנסות לנבא את זה
ניצן הורוביץ:
 אחד מהאינדיקטורים האלה נמצא אצל משרד הרווחה
ניצן הורוביץ:
 אנחנו חייבים לייצר נוהל שברגע שמגיעה בקשה לפקיד רישוי והאדם הזה מצוי במאגרי המידע של משרד הרווחה כי המשפחה מטופלת שנים במרכז לאלימות במשפחה, זה חייב לייצר אינדיקציה למשרד לביטחון לאומי, שיש פה בעיה
מי-טל גרייבר שורץ:
אנחנו בפורום מיכל סלה מקבלות עשרות פניות של נשים שורדות אלימות שחזרו לחיות בפחד
מי-טל גרייבר שורץ:
 יש לי הרבה דוגמאות אבל לא אלאה בדוגמאות, נשים שבן הזוג אפילו רק מיידע אותם שהוא הולך להגיש בקשה, לא תמיד באמת אחר כך מוגשת הבקשה, אבל הוא מיידע אותן וזה מפחיד אותן והן לא ישנות בלילה
מי-טל גרייבר שורץ:
      דברנו הרבה על הבקשות לרישיון לנשק אישי, אבל יש גם כיתות כוננות שחשוב לדבר עליהן כי התהליך שעובר מי שמבקש רישיון לנשק אישי הוא לא אותו תהליך שעובר מי שמבקש להתקבל לכיתת כוננות
מי-טל גרייבר שורץ:
 הוא לא עבור את משרד הבריאות, רק את המשטרה
פנינה תמנו:
	אצל מי זה חונה?
בר כהן לוי:
	יש כיתות כוננות שצה"ל מפעיל, כיתות כוננות שמפעיל המשרד לביטחון לאומי, בכל מקרה זה לא תחת האגף למחשוב ופיקוח כלי ירייה
פנינה תמנו:
אפשר להגדיל ראש
פנינה תמנו:
 משטרת ישראל, תבדקו אם יש אישורים שאתם נותנים בהקשר של כיתות הכוננות
בר כהן לוי:
	המשטרה עושה את הבדיקות אבל זה לא נבדק מול משרד הבריאות או הרווחה
פנינה תמנו:
	כנראה שיש פה תהליך אחר
בר כהן לוי:
	יש פה תהליך אחר שעושה משטרת ישראל, אני לא רוצה להגיד דברים שאני לא מדייקת בהם
פנינה תמנו:
	מה שקיים פה צריך להעתיק גם לגבי אנשים שמקבלים נשק בכיתות כוננות
פנינה תמנו:
 זכור לי שהאלימות לא חוצה תפקידים ומגזרים
מי-טל גרייבר שורץ:
	אני מחדדת את מה שעלה בתחילת הדיון, נושא הביטוח הלאומי, חייב להיות ממשק מול הביטוח הלאומי יש אנשים שלא מוכרים במשרד הבריאות כי הם מטופלים פרטי, יש אנשים עם בעיות נפשיות שמטופלים פרטי
פנינה תמנו:
	וביטוח לאומי יודע יותר טוב?
מי-טל גרייבר שורץ:
	ביטוח לאומי יודע מכיוון שהוא מקבל קצבה ויש לו אינטרס לפנות לביטוח הלאומי ושמשרד הבריאות לא ידע עליו
פנינה תמנו:
	אני מבקשת לסכם, זה דיון שבאופן ישיר עוסק בדיני נפשות, שכולנו מסכימים על העיקרון ועל המציאות שהיינו רוצים לראות
פנינה תמנו:
 מצד אחד היינו רוצים לקדם את הביטחון הלאומי באמצעות זה שלאנשים יהיו כלי הגנה לצד זה שאנחנו מבינים שביטחון פנים לא פחות חשוב, בטח ביטחון בתוך הבית
פנינה תמנו:
 אף אחד מאתנו לא רוצה להיות בסיטואציה שכתוצאה מליקויים, רשלנות, או נהלים שלא הוסדרו, בסוף יש אישה שמאוימת ובסוף גם נרצחת חלילה בגלל שלא עשינו את הבדיקות המקיפות
פנינה תמנו:
      	כבר עשר שנים הממשק לא הוקם וזה כל כך לא נכון ועקום, אבל אני רוצה לברך על זה שיש התקדמות בתשובות שאתם נותנים היום
פנינה תמנו:
 כולנו ערים לזמן החירום ולשעה הלא פשוטה ומורכבת שמדינת ישראל נמצאת בה וגם שיש צורך במתן נשקים למי שצריך ולידיים הנכונות
פנינה תמנו:
     	הוועדה רשמה לפניה את הודעת משרדי הרווחה והביטחון הלאומי כי הצפי להקמת הממשק הממוחשב כחודשיים שלושה, זה מהדברים שנאמרו על ידי נציגי המשרד לביטחון לאומי וגם של משרד הרווחה
פנינה תמנו:
 הוועדה מבקשת לקבל עדכון על התקדמות התהליך ועם סיומו נזמין אותכם לדיון כאן כי לבשר שהנושא הזה יושם
פנינה תמנו:
      	דבר שני, הוועדה קוראת למשרד לביטחון לאומי ולמשרד הרווחה להגיש תיקון חקיקה ממשלתי לחוק כלי ירייה שיאפשר למשרד הרווחה לדווח על מקרים המוכרים לרווחה בהם הוגשה בקשה לרישיון נשק
פנינה תמנו:
      דבר שלישי, דיווח תוך שבוע איך חוזרים לראיונות הפרונטליים, יחד עם הטיפול בחריגים, כשהמשרד יודע איזה חריגים צריך לייצר
פנינה תמנו:
     לגבי ביטוח לאומי, הוועדה תוציא מכתב לממלאת מקום המנכ"ל של הביטוח הלאומי כדי שיהיה שיח שוטף ופעולות להתכנסות לתוך הממשק הזה
פנינה תמנו:
 אם תהיה בעיה נזמן אותה לדיון הבא
בר כהן לוי:
	אני מבקשת רק לומר לגבי המלצה מספר שתיים, הכוונה שלך הייתה שמשרד הרווחה יהפוך להיות גורם ממליץ או קובע בחוק לגבי מבקשי רישיון הנשק, זו הייתה הכוונה?
עדה מימון:
כמו שיש למשרד הבריאות והמשטרה
פנינה תמנו:
אני יודעת שנעשית פה עבודה רחבה ומאומצת, אבל אני אישית לא אוהבת השוואה בין לאומית, אנחנו מדינת ישראל וצריכים להיות אור לגויים ולהיות מספיק מתוקנים
פנינה תמנו:
 מצד אחד להיות עם ביטחון לאומי ומצד שני לא להפקיר אף אישה ולא להעמיד אף אישה בסיכון
פנינה תמנו:
 אני מודה לכולם, ישיבה זו נעולה
יוסף טייב:
 אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא: סיוע לסטודנטים וסטודנטיות משרתות ומשרתי מילואים ובני ובנות זוגם במלחמת "חרבות ברזל"
יוסף טייב:
     זוהי ישיבה משותפת של ועדת החינוך, כפי שהוזכר, עם הוועדה לקידום מעמד האישה, שמנוהלת על-ידי יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת פנינה תמנו, והוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל, שעומד בראשה חברה כנסת מיכאל ביטון
יוסף טייב:
     אנחנו התחלנו לגעת בסוגיה בתקופה האחרונה
יוסף טייב:
 היו מספר דיונים סביב הנושא הזה, אם זה בחקיקה ואם זה בהסדר כללי
יוסף טייב:
      אני רוצה להגיד בתחילת דברי, שהנושא עומד בראש סדר העדיפות של הוועדות, ואני מברך גם על העבודות שמחוץ לכותלי הוועדה, הישיבות שהיו עם ור"ה ועם ור"מ, וההתגייסות המבורכת של ראשי האוניברסיטאות וראשי המכללות, ובאמת ההתרשמות שלי, ואנחנו נשמע אחרי זה גם משאר ראשי הוועדות, שנקודת המוצא שיצאנו ממנה ואיפה שאנחנו נמצאים היום – נעשו פעולות טובות רבות ומבורכות, בעיקר בהשקעה מכספים פרטיים, גם של הוועדות וגם של המכללות ומגיוס שהם הצליחו לעשות
יוסף טייב:
     אני שם גם על השולחן ואומר שיש פער ענק בין האפשרות לגיוס כספים מקרנות, מפדרציות ומתורמים פרטיים לבין מה שאוניברסיטה יכולה לגייס ובין מה שמכללות יכולות לגייס – יש פה פער גדול
יוסף טייב:
 ולכן, אנחנו צריכים להיות זהירים בנושא, במידה ותתקדם איזו שהיא חקיקה פרטית בנושא, לקחת בחשבון גם שבסוף החופש האקדמי וההחלטה צריכה להילקח על-ידי ראשי האוניברסיטאות, על-ידי ור"ה וור"מ
יוסף טייב:
      הרצון שלנו הוא ליצור לפחות רף מינימום, שלא ייווצר מצב שחייל הקריב את עצמו בגשם וברוח, ולפעמים גם הקריב את חייו
יוסף טייב:
 חלק מהדברים שעדיין לא טופלו לכאורה, לפי מה שאני מתרשם, זה נושא הפצועים, שלא נכללים כרגע בהטבות כאלה ואחרות, וכפי שאמרתי אתמול בישיבה עם ראשי ור"מ והבוקר אמרתי את זה גם לדבורה מרגוליס מור"ה – ההחלטה צריכה להיות ברורה, ואני חושב שהם אמרו את זה
יוסף טייב:
 מעבר להטבות, בסוף אנחנו צריכים את ההתאמות המתאימות כדי שחייל במילואים, סטודנט במילואים ובני ובנות זוג של אנשים שנמצאים במילואים, יכללו בתוך המתווה הרחב הזה ויקבלו את המענה ההולם והנצרך
יוסף טייב:
     אני חושב שיש פה קונצנזוס סביב השולחן, הן מחברי כנסת, משרדי ממשלה, ראשי האוניברסיטאות וראשי המכללות, שהם בראש סדר העדיפויות שלנו, שאף אדם שהלך למילואים, ואף בן זוג או בת זוג של מי שהלך ושירת במילואים, לא יפגע
יוסף טייב:
 לא רק שלא יפגע אלא אנחנו צריכים לדאוג שההתאמות הטובות ביותר וההטבות יגיעו למי שצריך להגיע
יוסף טייב:
     חברת הכנסת פנינה תמנו, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בבקשה
יוסף טייב:
תודה רבה, יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת טייב
יוסף טייב:
 אני רוצה לומר שלא בכדי אנחנו יושבים פה שלוש ועדות, שלושה יושבי-ראש, יצטרף אלינו בהמשך גם חבר הכנסת מיכאל ביטון
יוסף טייב:
 אני חושבת שאתם מבינים שהכנסת מגויסת כדי לוודא שבאמת כל מי שנקרא ונקראו בצו 8 ובני ובנות הזוג שלהם, לא נפגעים בשום פרמטר ותחום בחיים
יוסף טייב:
      יש רצף של דיונים שאנחנו מקיימים בוועדה לקידום מעמד האישה בכל הנוגע לבני ובנות הזוג, ואני יכולה לומר לך שיש שלל נושאים שיושבים על השולחן כאשר במרביתם יש לנו התקדמות גדולה מאוד, תוך מענים ותקציבים המיועדים כדי לסייע למשפחות ולבני ובנות הזוג
יוסף טייב:
 הנושא הספציפי הזה עלה גם בתוך הוועדה שלי כאשר אני כל הזמן מעודכנת בהתקדמות המאוד גדולה שאתה עושה, במאמץ לסייע לסטודנטים ולסטודנטיות שמגויסים בצו 8, ונכון היה ונכון היום שאנחנו מקיימים את הדיון הזה ומבינים שצריך שיהיו התאמות שמיועדות גם לבני ובנות הזוג, שהם מחזיקים את העורף ונותנים את התמיכה מבית, תוך הבנה של הצרכים
יוסף טייב:
 בסוף, אנחנו צריכים לראות את התאים המשפחתיים גם במובן של שנת הלימודים האקדמית ושנת הלימודים בכלל
יוסף טייב:
     אני מקווה שיהיו בשורות
יוסף טייב:
 אני בסך הכל קיבלתי גם את המצגת של המועצה להשכלה גבוהה ואני רוצה לראות שזה מיושם, אם כי משהו שקפץ לי לעין, שזה התאמה לבני ובנות זוג שיש להם ילדים מתחת לגיל 13 כאשר אנחנו מדברים הרבה פעמים על גיל 14
יוסף טייב:
 אבל אנחנו נתחיל את הדיון, אדוני היושב-ראש, ברשותך ובניהולך ובהובלה שלך, ואם יהיו דברים שאנחנו או אני נרצה להעיר – אנחנו נעיר
יוסף טייב:
     מה שכן חשוב לי לומר זה שהייתי רוצה לשמוע כאן את נציגי ונציגות הסטודנטים, פורום של משפחות המילואימניקים, נשות המילואימניקים
יוסף טייב:
 אני לא ראיתי אותן, נראה לי שהן גם לא עומדות בקצב למרות שהן לביאות גדולות וגיבורות גדולות אבל אנחנו מביאים אותן יום-יום כדי לסייע להן
יוסף טייב:
 אני מקווה שהן כאן, אולי יצטרפו בהמשך ונרצה גם לשמוע אותן לצד נציגי המוסדות השונים והמועצה להשכלה גבוהה
יוסף טייב:
 נמצא איתנו סטודנט שמשרת במילואים בזום
יוסף טייב:
 הוא יצא במיוחד כדי להשתתף בדיון ואנחנו ניתן לו את זכות הקדימה
יוסף טייב:
 אור ברק נמצא איתנו
יוסף טייב:
 בבקשה, אור
אהוד ברק:
שלום
אהוד ברק:
 שלום חבר הכנסת יוסף, שלום חברת הכנסת פנינה תמנו, קוראים לי אור ואני מ"פ בפלס"ר נח"ל שנמצאת כרגע בגזרה הצפונית
אהוד ברק:
 במקביל אני גם יועץ של חברת הכנסת טלי גוטליב, שגם מגויסת לנושא של סיוע למילואימניקים, של סטודנטים שנמצאים בצו 8
אהוד ברק:
     אני גויסתי באותה שבת נוראית, בצוהריים, ומאז אני כאן, בצפון
אהוד ברק:
 אמנם יוצא לי להיות בבית אבל לא משהו שאני יכול לשלב בו את חיי הסטודנטיאליים בצורה מלאה
אהוד ברק:
 אני אמנם סטודנט באוניברסיטה הפתוחה, שמאפשרת בצורה מלאה ואפשרה לי בשמונה השנים האחרונות ללמוד בצורה תקינה וגמישה אבל אני חושב שזו הפעם הראשונה שאנחנו נתקלים, ואני כסטודנט ושאר החברים שנמצאים איתי פה בגדוד במילואים, באטימות
אהוד ברק:
 אטימות ממשרד החינוך, אטימות מהמל"ג
אהוד ברק:
 אני לא רואה סיטואציה שבה אנחנו, כסטודנטים, יכולים לשלב את חיינו פה, בצבא, בצו 8, ובמקביל גם לנסוע הביתה ללמוד או להגיע למבחנים
אהוד ברק:
 אם אני אישית נקראתי לדגל באותה שבת, אני לא רואה איך אני יכול להגיע למבחנים שהמועדים שלהם בחודש ינואר, פברואר, או בכלל להגיע לשיעורים
אהוד ברק:
      באוניברסיטה הפתוחה, אני אתייחס אליה, הסיוע שניתן כרגע זה מבחינת שיעורים והקלטות שיש בזום
אהוד ברק:
 זה לא משהו שהוא שונה, זה משהו שהוא קבוע באוניברסיטה הפתוחה, הוא לא השתנה בכלל
אהוד ברק:
 זאת אומרת, אין פה שום הקלה שניתנה לנו, אנשי המילואים, שנקראו לדגל או למשפחות של אנשי המילואים שנקראו לדגל, וספציפית במצב הזה אין לנו שום דבר מעבר
אהוד ברק:
 אבל עדיין אנחנו צריכים להגיש עבודות, אנחנו עדיין צריכים להגיע למבחנים שיהיו בחודש פברואר
אהוד ברק:
     הצפי פה ספציפית בצפון, מבחינת מודיעין מה שאני יכול למסור, זה שכרגע אנחנו נמצאים פה בתעסוקה מבצעית או בתעסוקה כזו או אחרת עד סוף חודש פברואר
אהוד ברק:
 זאת אומרת, עד חודש פברואר לא רק שאני לא מגיע לעבודה, לא רק שנפגעים חיי האישיים, גם חיי הסטודנטיאליים כרגע מוקפאים
אהוד ברק:
 זאת אומרת, שגם אם יש לי מבחנים בקורסים מסוימים, יש עבודות סמינריוניות שאני צריך להגיש – הן יצטרכו לחכות לסמסטר הבא, לסמסטר קיץ אם לא לשנה הבאה
אהוד ברק:
 אף אחד לא יכול להבטיח לי, אף אחד לא יכול באמת להגיד לי: אור, אנחנו חושבים עליך
אהוד ברק:
 אור, אנחנו דואגים לך
אהוד ברק:
 אור, אנחנו רוצים שאתה תגיע למבחן כי זה לא ריאלי
אהוד ברק:
 כרגע אין לי דרך להגיע למבחן
אהוד ברק:
     אני חושב שגם התכנית הזאת שמשרד החינוך ביחד עם מפקד המילואימניקים בצבא, אמר שיש שבוע שלם שהמילואימניקים יצאו
אהוד ברק:
 אני לא רואה סיטואציה כזאת קורית, איך סטודנטים או אני, כמפקד, בא ואומר לחיילים שלי שאני הולך לשבוע
אהוד ברק:
 אני הולך לשבוע להשלים את כל החומר
אהוד ברק:
 מעבר לזה, שכל הפער הזה לא ריאלי מבחינה מאוד הגיונית – איך אני אמור להשלים פער של חודשיים בשבוע אחד?      אני התחלתי ללמוד ב-1 בדצמבר
אהוד ברק:
 מה-1 בדצמבר אני רשום לכמעט חמישה קורסים ואני לא מצליח לתפקד בהם, אני לא מצליח ללמוד אותם
אהוד ברק:
 יש לנו אמנם המון זמן פנוי פה, בין התעסוקות ובין הדברים אבל להשלים את החומרים האלה ולעשות את העבודות האלה, זה לא משהו של מה בכך
אהוד ברק:
 זה לא משהו שהוא ריאלי, זה לא משהו שהוא אפשרי, ולא רק לי
אהוד ברק:
 אני מסתכל על לוחמים חברים שלי, שנמצאים כרגע בעזה – אנשים שלי, חברים, חיילים שלי, שפה, שהם סטודנטים בדיוק כמוני, במוסדות אחרים, אם זה בטכניון, אם זה באוניברסיטה העברית, אם זה באוניברסיטת תל-אביב, אני לא רואה איך הם לומדים, איך הם משלימים את הפערים האלה, ואיך הם יכולים לבוא אלי כמפקד ולהגיד לי: אור, אנחנו יוצאים עכשיו לשבוע שמאושר מטעם משרד החינוך וללכת ללמוד בשבוע הזה
אהוד ברק:
     אני לא רואה איך זה קיים, ואני לא רואה שזה משהו שהוא הגיוני וריאלי
אהוד ברק:
 אני, אישית, כמפקד, כקצין, כקצין שנקרא לדגל בדיוק כמו החיילים שלי לא רואה איך אני יכול לתפקד גם במילואים כקצין
אהוד ברק:
 וגם חיילי סדיר, חיילי קבע, שנמצאים בדיוק כמוני במערכת הזאת, שרשומים גם לאוניברסיטה הפתוחה או בכלל – אני לא רואה איך זה הגיוני, אני לא רואה איך משלבים ביניהם
יוסף טייב:
 האם נמצאת איתנו מישהי שמייצגת את נשות אנשי המילואים? יש בזום? בבקשה
אלון שוסטר:
עדי היא יושבת-ראש אגודת הסטודנטים בתל-אביב
אלון שוסטר:
 אני חושב שראוי שהיא תדבר
יוסף טייב:
בסדר, אני מדבר על נשות המילואים
יוסף טייב:
     חברת הכנסת שלי טל מירון, בבקשה
שלי טל מירון:
תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה ליושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה
שלי טל מירון:
 אני רק רוצה להגיד, אני באמת לא חברה בוועדה הזאת אבל היה לי חשוב מאוד להגיע, ואני יודעת שאתם עושים פה כמה וכמה דיונים בנושא הסטודנטים
שלי טל מירון:
 גם היועצים שלי, חלקם סטודנטים ואני מכירה את הקשיים מקרוב
שלי טל מירון:
     חשוב לי להגיד מילה על הפערים בין אוניברסיטאות שונות ומוסדות חינוך שונים, שזה לא זהה
שלי טל מירון:
 כל אחד, יש לו גישה קצת אחרת וזה גם בעייתי כי כל אחד לומד במקום אחר, ומן הראוי שיקבלו תנאים זהים
שלי טל מירון:
 קצת בעייתי הנושא הזה
יוסף טייב:
מצד שני, יש לכל אחד אוכלוסיות שונות ואני מאמין שגם ההתאמות צריכות להיות שונות
שלי טל מירון:
בסדר, אבל עדיין, גם עצם פתיחת שנת הלימודים בחלק כן, בחלק לא, זה מאוד פוגע בחלק מהאוכלוסיות
שלי טל מירון:
 ובסוף, אנחנו צריכים לדאוג לרווחתם של הסטודנטים הנפלאים שלנו, שהם העתיד של מדינת ישראל, שהם כרגע במילואים
שלי טל מירון:
     ומאוד חשוב לי להגיד מילה כי פנינה עושה עבודה מאוד חשובה בוועדה לקידום מעמד האישה בנושא נשות המילואימניקים וגם נשות הקבע, שאנחנו לא שוכחים לציין אותן, הן באותה סירה - -
יוסף טייב:
בדיוק
שלי טל מירון:
- - שחלקן בעצמן סטודנטיות, וחלקן, בני הזוג שלהן הם מילואימניקים בעצמם וצריך לציין גם אותן כי הן צריכות לג'נגל גם את הקריירה שלהן, גם את משק הבית, את הילדים, את הסידורים ואת הכל, וגם את חייהם הסטודנטיאליים וזה ברמת הבלתי אפשרי
שלי טל מירון:
 באמת, זה להסיר את הכובע, הערצה עיוורת למה שהן עוברות, וחשוב לי מאוד שניתן את הדעת גם אנחנו
שלי טל מירון:
כן, אנחנו בהמשך נשמע גם את עיקרי ההתאמות שמיועדים לבני ובנות הזוג של משרתי צו 8, וגם אנשי קבע שהופכים להיות במתכונת חירום
יוסף טייב:
פרופסור אריה צבן, יו"ר ור"ה ונשיא אוניברסיטת בר-אילן, אם תוכל לתת לנו כמובן מה נעשה, מה ההתאמות שנעשו בבר-אילן לאנשי מילואים לנשותיהן, וכמובן גם כיו"ר ור"ה, מה נעשה ואיך אתה רואה את העבודה בשטח
אריה צבן:
ראשית, תודה רבה
אריה צבן:
 אי אפשר לפתוח את הדברים שלי בלי לומר את הטריוויאלי, את ההערכה העצומה שיש לנו למשרתי ומשרתות המילואים, לא רק לבנות הזוג אלא גם לבני הזוג
אריה צבן:
 יש לנו גם בני זוג של משרתות מילואים, יש לנו את המגוון
אריה צבן:
 אנחנו מלאי הערכה ואנחנו מבטאים את זה בכל דרך אפשרית
אריה צבן:
     אני חושב שאמרתי את זה גם בפורום הזה אבל חשוב מאוד לספר סיפור קטן: ב-7 באוקטובר, בשבע בערב, בדקתי את זה עכשיו בוואטסאפ, התכנס בפעם הראשונה פורום המלחמה של שהאוניברסיטה שלי
אריה צבן:
 אני יודע שזה התקיים גם בשאר המקומות
אריה צבן:
 נכון שההחלטה הראשונה הייתה טיפול בנפגעים, דיברתם על פצועים – טיפול בנפגעים ומשפחות של נפגעים
אריה צבן:
 ואחר כך, מה-7 באוקטובר, כל ור"ה ביחד, ועד ראשי האוניברסיטאות, אנחנו עובדים באופן אינטנסיבי כדי לוודא שהמילואימניקים, ואני אגיד את זה עשר פעמים פה – שאף אחד מהם לא יישאר מאחור
אריה צבן:
 הפעולה הראשונה המשמעותית שעשינו הייתה לדחות את פתיחת שנת הלימודים, זה לא היה טריוויאלי אבל זה היה בסדר
אריה צבן:
 דחינו את זה פעם אחת, פעם שנייה, פעם שלישית, פעם רביעית, עד שהגענו לנקודה שאי אפשר מעבר אליה, ואנחנו זוכרים כולנו שיש לנו מחויבות כלפי המדינה, כלפי הסטודנטים, כלפי כולם, לקיים שנת לימודים מלאה
אריה צבן:
     אתם צריכים להבין שנעשתה עבודה עצומה, ממש עצומה, בפרטי פרטים, כדי להגיע למצב שנוכל להגיד שלא נשאיר אף אחד מאחור
אריה צבן:
 להגיד את זה סתם זו לא חוכמה אלא שנוכל להגיד שלא נשאיר אף אחד מאחור
אריה צבן:
 זאת התחייבות שהיא לא פשוטה מבחינתנו
אריה צבן:
     אנחנו מדברים על מוסדות שיש ביניהם מגוון, הם לא זהים אבל אגם בתוך המוסדות אתם יודעים שיש הטרוגניות – לא דומה לימודי רפואה ללימודי הנדסה או לימודי ספרות
אריה צבן:
 כולם חשובים, כולם משמעותיים אבל הם שונים, גם באופי, גם בכמות השעות, גם בדרך שזה נעשה
אריה צבן:
 יש הבדלים
אריה צבן:
 לכן, זו הייתה עבודת נמלים כדי לוודא שנוכל לעמוד מאחורי המילים האלה
אריה צבן:
 ממש דבר דבר
אריה צבן:
     אני אתן לכם דוגמה: למשל, באוניברסיטה אצלי, אני יודע שגם במקומות אחרים, במקצועות מאוד קשים כמו הנדסה ומדעי המחשב, אלה מקצועות שאנחנו תמיד פותחים את השנה פעמיים
אריה צבן:
 אני לא מדבר על הפעימה השנייה אלא פותחים פעם אחת בסמסטר א', ופעם אחת בסמסטר ב' מתחילים שנה חדשה
אריה צבן:
 למה? כדי לאפשר לסטודנטים כאלה, כמו שראינו הרגע, שכרגע הוא לא יכול להתפנות לעניין, להצליח לגמור את השנה
אלון שוסטר:
אני רוצה להבין: אתם פותחים שנה במטרה לגמור קלנדרית שנה? כלומר, בקיץ הם יסיימו?
אריה צבן:
בסוף הקיץ הם יגמרו את השנה
אריה צבן:
 יש לנו מערך עצום של חונכים שילוו כל מילואימניק
אריה צבן:
 כל מילואימניק אצלנו יקבל חונך שילך איתו את השלב הראשון
שלי טל מירון:
מה הכוונה חונך? מה עושה החונך?
אריה צבן:
חונך זה סטודנט משנה יותר בוגרת בעל ציונים מסוימים
אריה צבן:
 הוא נצמד לסטודנט כזה, הוא מלווה אותו, הוא עוזר לו לעבור את המכשלות הראשונות, עוזר לו להתמודד עם החומר החסר ומכין אותו לקראת התקופה
שלי טל מירון:
אז זה בעיקר לסטודנטים חדשים בשנה א'?
אריה צבן:
לא, לכולם
אריה צבן:
 יש הקלות בנקודות זכות שנתנו, וגם הגענו הרבה הרבה מעבר לדברים הסטנדרטיים כדי שהשנה, מי שיגיע באיחור ועשה מילואים או אפילו לא באיחור, ירד לו עומס כמות השעות שהוא צריך לעשות
יוסף טייב:
פרופסור צבן, אני מציע ואני לא יודע אם הכנתם את זה, אבל אולי תכינו טבלה של כלל האוניברסיטאות, לפחות מה שקשור לור"ה, כדי שנוכל - -
קריאות:
קיבלנו
אריה צבן:
קיבלתם
אריה צבן:
קיבלנו מה ההטבות אבל מה המתווה?
אריה צבן:
יש מגוון של נושאים שהכנו ועשינו - -
אריה צבן:
אתה יכול לפרט לנו בבקשה, במקום כל פעם באופן ספורדי להגיד מה, חשוב מאוד שיהיה מישהו שמציין באופן כללי כי אנחנו עדיין שומעים קולות של סטודנטים, ושמענו את אור ברק המפקד
אריה צבן:
אור אמר, אם שמעתי אותו נכון, שבגלל שהוא בשירות כרגע, הוא לא יכול ללמוד כרגע
אריה צבן:
 אני יכול לתת לו הטבות
אריה צבן:
 אילו הוא היה אצלי, הייתי תופס אותו חזק והייתי אומר לו: תעשה את השירות שלך, תעשה מה שאתה צריך, וכשתסיים תגיע, מחכים לך
אריה צבן:
 לכל מחלקה יש נאמן מילואים שמטפל בו
אריה צבן:
אבל מה המתווה? זה להגיד כאילו שיהיה בסדר, תבוא ואנחנו נחבק אותך אבל זה לא נותן את השקט
אריה צבן:
בסדר
אריה צבן:
 תגידי לי איזה שנה, מה לומד - -
אריה צבן:
לא, לא
אריה צבן:
 לא אני צריכה להגיד לך, סליחה אדוני
אריה צבן:
 אתה צריך להגיד לי מה המתווה
אריה צבן:
 אמרת שעבדתם קשה מה-7 באוקטובר
אריה צבן:
 אז אני רוצה לדעת ושתציג לנו מה המתווה
אריה צבן:
 יש פה סטודנטים שהם במילואים, שבאו במיוחד, והם יגידו לנו איפה ההשגות שלהם
אריה צבן:
 זה מאוד פשוט
סימון דוידסון:
איפה יאיר? יאיר נמצא פה?
איסר הראל:
אני פה
סימון דוידסון:
יאיר, אתה הצגת לנו, יש לכם מתווה מסודר
איסר הראל:
יש את המצגת ששלחתי, שדיברת עליה קודם ואני יכול להסביר את כל המעמד הנורמטיבי של כל מה שאנחנו מדברים פה עכשיו
איסר הראל:
אז תציגו לנו את המתווה, אבל אנחנו צריכים מתווה כדי לראות מה הושג ואיפה ההשגות
יוסף טייב:
המצגת של המל"ג, אתם צריכים להציג את זה
יוסף טייב:
 חשוב לי למען הסדר טוב
יוסף טייב:
 אין לי ספק שנעשו דברים, פרופסור צבן, ואני עוקב מקרוב אחריך ואחרי חבריך, ראשי האוניברסיטאות ונשיאי האוניברסיטאות, רק למען הסדר הטוב, כדי שאנשי המילואים ובנות זוגן יוכלו לדעת - -
אריה צבן:
אני אענה: אנחנו הגשנו למל"ג
אריה צבן:
 כל אוניברסיטה הגישה למל"ג את המתווה שלה
אריה צבן:
 המתווים מאוד-מאוד דומים אבל הם לא זהים לחלוטין
אריה צבן:
     למה אני שאלתי? אנחנו מדברים פה על התאמות אישיות
אריה צבן:
 את שואלת אותי: תגיד לי מה ההתאמה
אריה צבן:
 אז אני אגיד לך שאם מישהו מגיע שבועיים אחרי פתיחת שנת הלימודים ומישהו מגיע ארבעה שבועות, זה לא אותו דבר
אריה צבן:
 אני לא יכול לתת מתווה לכל אחד - -
אריה צבן:
עקרונות, עקרונות
אריה צבן:
 אדוני, הנחות יסוד
שמעון סולומון:
אבל יש הנחות יסוד שבסוף חיילי המילואים יהיו עד - - -
אריה צבן:
אתם צריכים להחליט אם אתם רוצים עקרונות יסוד - -
שמעון סולומון:
על זה אנחנו שואלים
שמעון סולומון:
 בסוף יש נתון, הנתון כרגע הוא ש-90 יום הם לא נמצאים בלימודים - - - על בסיס מה שאתה יודע, מהו המתווה שייתן להם הקלות ויאפשר להם לחזור לספסל הלימודים בצורה מיטבית בלי להפסיד שנת לימודים
אריה צבן:
אז אתם הולכים איתי בין "תגיד לי בדיוק" לבין עקרונות
אריה צבן:
 יש הבדל גדול
אריה צבן:
 העקרונות הם כאלה: נתנו הקלות מסוימות בלימודים; נתנו אפשרויות של עובר, לא עובר – הקלות כדי לשפר את הממוצע; נתנו את הפעימה השנייה – לבקשת הצבא עוד לא נקבע אם זה אחרי שלושה שבועות ואחרי זה, את אלה שיגיעו, ליישר להם קו במשך שבוע, שכל האוניברסיטה מתרוקנת ורק חיילי המילואים בקמפוס ואנחנו נותנים להם שבוע של חיבוק, הערכה וגם לימודים כדי ליישר קו
אריה צבן:
 נתנו להם חונכים והתחייבנו בפניהם שנסגור להם את הפער
אריה צבן:
     עכשיו, תגיד לי סטודנט להנדסה שהגיע אחרי חודש, זה שונה מסטודנט לפסיכולוגיה שהגיע אחרי חודש
יוסף טייב:
זה ברור
יוסף טייב:
 רק שאלה, פרופסור צבן: ההנחיות האלה וההתאמות יחולו גם על בני ובנות הזוג של אנשי המילואים?
אריה צבן:
לבנות הזוג יש התאמות, הן לא בדיוק אותו דבר
אריה צבן:
 בת זוג - -
יוסף טייב:
בסדר, אבל זה נלקח בחשבון, יש מתווה קיים בשבילן?
אריה צבן:
זה ניקח בחשבון
אריה צבן:
 את צודקת שנצמדנו לעד גיל 13 של הילדים כי זו הייתה החלטת המל"ג ונצמדנו לזה
אריה צבן:
 השנה הזאת, זה הדבר הקריטי - -
אריה צבן:
לא, זה לא הדבר הקריטי
אריה צבן:
 תכף הוא יפרט את ההתאמות ואז אולי נוכל להגיד בצורה יותר - -
סימון דוידסון:
רגע, יש לי שאלה, דבורה: האם כל האוניברסיטאות והמכללות קיבלו את הרשימות של חיילי או חיילות המילואים?
יוסף טייב:
זאת השאלה הבאה
סימון דוידסון:
כי זו הייתה בעיה בוועדת חוקה
סימון דוידסון:
 קיבלתם?
אריה צבן:
קיבלנו את הרשימות של חיילי המילואים, אנחנו יודעים מי נמצא ומי לא
אריה צבן:
 זה מאוד עוזר לנו כי אנחנו יכולים להתייחס לאנשים באופן ספציפי
אריה צבן:
     אתן לכם דוגמה: הוצאתי וואטסאפ לכל המילואימניקים, למספר שהם יכולים לפנות אליו ולשאול שאלות, להבין מה מצבם
אריה צבן:
 כל המודאגים בצדק, יכולים לפנות
אריה צבן:
 ביום ראשון ושני היו 400 פניות, כולן נענו, ומקבלים תשובות
יוסף טייב:
מיכאל הגיע
יוסף טייב:
 מיכאל, תן את הפתיחה שלך ואנחנו נמשיך
יוסף טייב:
 אנחנו 88 יום אחרי שהמלחמה נפתחה
יוסף טייב:
 הממשלה בוששה להביא חוק שיסייע לסטודנטים במילואים