GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות רזניק: יש בישראל אומדן של כ- 200,000 נשים מוכות, אך הערכתי האישית היא גבוהה הרבה יותר.
רות רזניק: אחרי עשר שנים יש תוספת גדולה בגלל העלייה ובגלל יציאה מהארון של נשים ערביות.
רות רזניק: יש רק 18,000 פניות למשטרה בשנה האחרונה, ולכן אני טוענת, שיש להגיע אל הרוב, שאינו מתלונן.
רות רזניק: כאן יש להשקיע הרבה בפרסום, בעברית, באמהרית, ברוסית ובערבית.
רות רזניק: אולי עכשיו, עם גלי העלייה מארגנטינה, יש צורך בשפה נוספת, אך לא ניתן לא להביא את המידע לציבור שנזקק לו.
רות רזניק: מדברים על 11 נשים שנרצחו השנה, אך למעשה נרצחו 21 נשים, לא כולן על ידי בעלים; חלקן על ידי בני זוג, וחלקן על ידי בני משפחה אחרים.
רות רזניק: לנו כעמותה יש אתר באינטרנט, ויש לי נתונים על פילוח הנשים שנרצחו בעשור האחרון, כשכל אישה ואישה שנרצחה בתוך המשפחה נמצאת שם.
רות רזניק: המצב הבטחוני משפיע ומחריף את העלייה ברציחות.
רות רזניק: על פי הסטטיסטיקות, היו בממוצע כ- 20 נשים שנרצחו עד שנת 2000, ב- 2001 נרצחו 28 נשים, והשנה, כלומר עד אמצע אוגוסט, נרצחו כבר21 נשים על ידי בני משפחה.
רות רזניק: במשטרה מפלחים את הרציחות האלה לרצח על ידי בני זוג.
רות רזניק: אם אני טועה בנתונים של משטרת ישראל, אני מבקשת התנצלות.
יעל דיין: אין כאן כל סיבה לוויכוח; הוועדה מתיחסת לרצח נשים בגין היותן נשים.
רות רזניק: ממשלת ישראל, שמצאה 20 מליון שקל להקמת עניינים שונים, יכולה היתה למצוא 20 מליון שקל לישום חלק מהמלצות דו"ח יגאל בן שלום.
דבי עמיחי: בתחילת הדיון דיברנו על כך שהרבה מהנשים שנרצחו עשו את הדברים שיש לעשות, כמו פנייה למשטרה ולעובדים סוציאליים.
יעל דיין: לא הרבה, אבל חלק.
דבי עמיחי: המשכנו בשאלה מה עוד אפשר לעשות לטובת אישה, שעושה את מה שלמעשה מצפים ממנה.
דבי עמיחי: נראה לי, שבשלב מסוים בדיון איבדנו את השאלה הזאת, וחשוב לחזור אליה.
דבי עמיחי: יש כמובן לפרסם עוד, אבל בעיקר צריך לבדוק את המערכת, ולהבטיח שהאישה תהיה מוגנת אם היא פועלת בצעדים השונים שמוצעים לה.
דבי עמיחי: נראה, שיש תקלה במערכת במקום כלשהו, ויש לבדוק אותה.
חנה רוזנברג: אנחנו חייבים לעשות טיפול בגבר האלים.
חנה רוזנברג: אם הוא רק יורחק ולא תהיה כל התערבות, לא יהיה שינוי במצב.
חנה רוזנברג: לפעמים אפילו הסכנה רק תגבר אז.
חנה רוזנברג: בישראל אין חובת דיווח בניגוד למדינות מפותחות הרבה פחות מאיתנו, ו בתי המשפט צריכים לחייב את הגבר ללכת למרכזים, ולחייב אותו להיות מטופל.
חנה רוזנברג: כך גם בתי המשפט הפלילים, שצריכים לעשות לא רק דיווח אלא דיווח תוך כדי טיפול.
חנה רוזנברג: מעבר לזה, חייבים ליצר תו תקן, כי טיפול יכול להתפרש כפגישה אחת או כשמונה שנים של טיפול פסיכותראפי, ויש להגדיר את הטיפול.
חנה רוזנברג: בקליפורניה, למשל, תו התקן הוא 52 מפגשים, שלכל אורכם השופט נפגש עם הגבר, ועוקב אחריו.
פנינה לשם: אני רוצה לפנות אל המערכת המשפטית, כי המכשיר של ועדה לבדיקת מסוכנות קיים והוא בשימוש, אך לא תמיד השופט משתמש בממצאים שהתקבלו.
פנינה לשם: מתוך נסיון אישי, השופט לא קבע המשך מעצר עד תום ההליכים לאדם מסוכן או הרחקה משמעותית עד כדי כך שקצינת המבחן היתה צריכה לערער, ואז התקבל הערעור.
פנינה לשם: בכלל, המערכת המשפטית צריכה להיות יותר מחוברת למה שנעשה בשטח, גם לגבי הרחקה, ולאכוף את כל הקיים.
נורית זיו: אני רוצה להתיחס לשני עניינים; ראשית, הכלי להערכת מסוכנות הוא לדעתי צריך להיות בכל גוף וגוף, כי הצרכים אצל המשטרה הם הרבה פעמים מיידיים, וקיימים צרכים ארוכי טווח בקרב הגופים האחרים.
נורית זיו: פרקליטת המדינה התכוונה לכך שאנחנו שולחים את הפרטים של אותו אדם, ואז ניתן לשלוח אותו לטיפול או לא לעשות כן.
נורית זיו: ניתן לתחזק את נושא העובדים הסוציאליים מול המשטרה, כשלמעשה המוטו הוא מעקב.
נורית זיו: המשטרה אינה גוף שעוקב אחרי הזוג וביתו, ולכן יש צורך בזוג שיעקוב אחרי הזוג תוך כדי התהליכים המשפטיים, המעצר והשחרור ממעצר.
נורית זיו: הגוף הזה מטבעו יעריך את המסוכנות לאורך כל הדרך.
נורית זיו: אנחנו הרי יודעים שנשים יודעות שלא תמיד יש מיצוי דין, ולכן הן לא מתלוננות, ועלינו ליצור מצב של תגבור העובדים הסוציאליים מול המשטרה, על מנת שיעקוב אחר המשפחה לאורך כל הדרך.
נורית זיו: לא מספיקה העובדה שאנחנו מעבירים את הפרטים, שכן אם ההתגייסות תהיה גבוהה יותר לטובת האישה, המצב יראה אחרת.
מלכה גניחובסקי: זה לא קשור לוועדה להערכת מסוכנות.
יעל דיין: זה עניין ספציפי, ולא ניכנס לזה עכשיו.
יעל דיין: הייתי רוצה, שהאבחונים של נשים בהערכת מסוכנות של שלטונות הרווחה יובאו לתלונה משטרתית, לפחות במקרים שבהן האישה מסכימה.
יעל דיין: כלומר, כשהיא תגיש את התלונה למשטרה, כבר תהיה הערכה שלכם לגבי המסוכנות שבה היא נמצאת.
יעל דיין: כאשר היא תישאר רק בטיפול של הרווחה, ואין לנו דרך להביא אותה להגיש תלונה, אני רוצה להבטיח, כמו שעדה אומרת, שמדרגת מסוכנות מרמה מסוימת והלאה, משרד הרווחה ירגיש צורך לא לשמור את העניין בחובו.
יעל דיין: כך, גם אם היא לא מתלוננת, העניין יועבר הלאה.
יעל דיין: ישנה גם אופציה, שלפיה האישה לא מוכנה להגיש תלונה, ואז הרווחה מכוונת אותה להגיש צו הרחקה.
יעל דיין: כאשר היא קיבלה את צו ההרחקה היא כבר בבחינת ידועה בציבור למישהו, ואז אין לה חסיון.
יעל דיין: האם אז יכול מרכז הרווחה להעביר את המידע למשטרה?
נורית זיו: דווקא המקרים היותר מסוכנים הם מאוד מסוכנים, והמעברים שבין המשטרה לרווחה יכולים רק לסכן אותה.
נורית זיו: לכן חובת הידוע היא, לדעתי, עניין שיש להטמיע.
נורית זיו: אנחנו עובדים על זה, והשר לבטחון פנים לקח על עצמו להוביל את זה יחד עם צמרת המשטרה.
יעל דיין: אין לנו בעיה עם מי שהגישה תלונה אלא עם אלו שלא מגישות.
יעל דיין: העובדה היא שאנחנו מדברים על 200,000 נשים, כשמתוכן רק 20,000 מגיעות להגיש תלונה, ומספר דומה מגיעות לרווחה.
יעל דיין: זה משאיר אותנו עם השאלה האם אפשר למנוע אי-הגשת תלונה מסיבה כלשהי.
יעל דיין: אני שואלת מה יכולה הרווחה לעשות כדי להציע לה הגנה.
עדה פליאל טרוסמן: בסיכומו של דבר מקבלת ההחלטה היא האישה, ולנו אין דבר לעשות מעבר לזה.
יוסי בק: יש אצלנו 1,400 אנשים שהוכיחו שהם מסוכנים, איתרנו אותם, וכעת הם תחת פיקוחנו.
יוסי בק: קיימת מחלקה טיפולית, ועלינו לפתוח בדחיפות מחלקות נוספות.
יוסי בק: קיים המודל, אך לצערנו לא מעמידים לרשותנו את המשאבים.
יוסי בק: גברים רבים עוברים דרכנו, אך אנחנו לא מצליחים למצות איתם את הטיפול, ונראה לי, שכאן מדינת ישראל מוכיחה מהו סדר העדיפויות שלה.
יוסי בק: להבדיל, ניתן לראות את ההבדל העצום בגברים לאחר תום הטיפול אצלנו.
יעל דיין: אני אבקש לדעת מהו התקצוב שאתם מבקשים בנוגע לשכפול המודל שאתה מדבר עליו, למרכזים במרכז ובדרום.
יעל דיין: אגב, כדאי שידעו, שלא כל הציר הוא כשיר לטיפול.
יוסי בק: לגבי החקיקה, כרגע התהליך נמצא במקום שבו הקיים עלול לקרוס, ואני מדבר על החוק שנחקק בתחילת השנה.
יוסי בק: לא ניתן אפילו חצי תקן – לא לנו ולא למשרד העבודה והרווחה.
יוסי בק: אנחנו הולכים לקראת מימוש של החוק, וזה מוביל לכך שעובדים שלנו ושל משרד העבודה והרווחה יסעו בדרכים וישבו עם משפחות, כך שלא יוותר להם זמן לטפל באנשים שאמורים לדווח להם.
יוסי בק: אני לא מגזים, וזהו למעשה המצב הקיים.
יוסי בק: חובה לעשות את זה בשילוב מתן המשאבים, ואם לא יהיה שינוי, בעוד חצי שנה נאלץ לסגור מחלקות, כי אנשים יאלצו להגיע לוועדות, בצו של שופט.
יוסי בק: חבל שאנחנו הולכים ברגרסיה.
יעל דיין: לא עובר חוק בלי אישור עלות.
יעל דיין: בכל אופן, גם בעניין הכפלת המחלקה או שילושה בחרמון, גם שם אשמח לקבל נתונים מספריים.
אילנה בן שחר: אנחנו משתדלים להשקיע בקהילה: בטיפות החלב, ברופאים ובקהילה הערבית, שמהווה אך טיפה בים, אך מראה ניצנים.
אילנה בן שחר: לאחר הרצח שהיה במעיליה הקמנו בשיתוף שרותי הרווחה והבריאות ועדה נפתית בראשות לשכת הבריאות המחוזית, כדי ללמוד ממה שקרה, וכדי לנסות להטמיע ולעבוד עם הרופאים הראשוניים בשטח, על מנת ללמדם איך לפנות לאותה אישה.
אילנה בן שחר: בקהילה אנחנו צריכים לפתח את התחום כמה שיותר בקרב טיפות החלב, בגיל הרך, ובקרב שאר הציבור.
מינה פנטון: הייתי רוצה למקד שלוש נקודות; אנחנו רואים, שלא הנתונים של 21 נשים שנרצחו ולא 28 ב- 2001 הם שיוצרים לנו מוטיבציה להמשיך ולהאבק עוד יותר.
מינה פנטון: נראה לי, שהנתון שעלינו לעבוד עליו הוא מליון נפש במעגל האלימות; 200,000 נשים מוכות.
מינה פנטון: אסתר הרצוג במאמר ביום שבת מציינת, שהמספר עלה ל- 300,000.
מינה פנטון: נניח שמדובר רק ב- 200,000 נשים מוכות, שמולן יש 200,000 גברים מכים.
מינה פנטון: בנוסף להם, הממוצע הוא שלושה ילדים, כך שיש 600,000 ילדים שחווים את החוויה הקשה הזאת, ואנחנו יודעים שמי שחווה את החוויה הזאת חוזר עליה, לדאבוננו, בהיותם בוגרים.
מינה פנטון: כלומר, מליון נפש במדינת ישראל נמצאים במעגל אלימות.
מינה פנטון: לטעמי, החוסן הלאומי הוא בחוסן התא המשפחתי.
מינה פנטון: אנחנו עוסקים בכיבוי שרפות, כלומר האש קיימת, ויש לכבותה.
מינה פנטון: עלינו לעבוד על מניעה.
מינה פנטון: נושא הערכת המסוכנות שייך לכיבוי שרפות, אך כשיוצרים את מסלול המניעה, וכאן אני באה בטענות למשרד החינוך, משום שבזמנו בנינו מערך של 50 מועדוני "לאשה" בירושלים, כשההורים הם מונעי האלימות, אך משרד החינוך, במצב הקריטי שבו אנחנו נמצאים כרגע, סגרו תקנים.
מינה פנטון: זה לא יתכן.
מינה פנטון: חשוב מאוד גם נושא איתור המסוכנות, כי אם נאתר אותה דרך משרד החינוך, הרי שהגענו למליאה.
מינה פנטון: ההצעה היתה של רבני צוהר, ואני רוצה להביא לידיעת כל מי שאינו יודע, שקיים גוף נהדר של טוענות רבניות, שחלק מהמומחיות שלהן היא כבר בנושא שאנחנו דנים בו, ואנחנו צריכים לתעל אותן היום לאותם מסלולים שאליהם אנחנו זקוקים.
יעל דיין: הן חלק מהוועדה, ומשתתפות במאמצינו.
מינה פנטון: יצרו את ועדת השרים לקידום מעמד האישה, ובגין כל המאורעות שאנחנו חווים, אולי כדאי להקים מועצה לשלום האישה.
מינה פנטון: אני רוצה שנעבור מדיון מקיף באישה להתמקדות בקו מסוים שיעסוק במניעה אצל הגבר.
מינה פנטון: בכנסת במליאה כל ההצעות מועברות אליך, יעל, ורציתי שתדרשי שבעוד חודשיים יתקים דיון נוסף ומיוחד במליאה, שבו יבדקו הנושאים הנושאים והתקדמותם.
יעל דיין: בנובמבר נקבע יום המאבק באלימות נגד נשים, ואז המליאה והחקיקה נכנסת לעניין בצורה מרוכזת.
יעל דיין: מעבר לזה, בערך בכל ישיבה שנייה, הוועדה נותנת מקום למאבק באלימות.
יעל דיין: אני רוצה להעיר, שאנחנו חיים בשנת 2002, וחלק גדול ממערכות היחסים השונות הן תא, שהרבה פעמים אינו קיים.
יעל דיין: במקרם רבים לא מדובר על תא, ובהרבה מקרים מדובר על הפרוק שלו.
יעל דיין: כלומר, המשימה היא אינה חיזוק התא המשפחתי אלא בחיזוק האישה במסגרת מסוימת שהיא נתונה בה.
יעל דיין: אין גם להקל ראש בעניין המצב הכלכלי הנוכחי; אנחנו רואים פגיעה בנשים בתקציב הקרוב, והרי לא ניתן להפריד: נשים הן עניות יותר, נמצאות פעמים רבות יותר מתחת לקו העוני, ויש יותר מובטלות וחד-הוריות מאין פעם.
יעל דיין: כשנעסוק בתקציב נראה איך העוני מתחבר לעוני, למצוקה הכלכלית ולאלימות.
מלכה גניחובקסי: לגבי המקרים שבהם האישה לא מעוניינת להגיש תלונה, וכולנו חרדים בשל הסיכון; אנחנו מקיימים דיון עם כל הגורמים השותפים, שהיה להם קשר עם המקרה הזה.
מלכה גניחובקסי: יש מצבים, שהדיון מסתיים בידיעה שאף אחד לא יכול לעשות דבר, אך במקרים אחרים יש אפשרות לעזור בדרכים שונות.
מלכה גניחובקסי: בכל אופן, ככל שיש שותפות בין כל הראשים שמטפלים בעניין, כך נוכל לתת עזרה רבה יותר.
מלכה גניחובקסי: ההצעה להקים ועדה להערכת מסוכנות היא עניין רחב יותר ממה שקורה היום בשטח.
מלכה גניחובקסי: כל גורם חושב שהוא הולך להמציא משהו, ומרוב הוועדות ליד הגורמים השונים, אך אחד לא יהיה ליד האישה.
מלכה גניחובקסי: קיימת היום ועדה להערכת מסוכנות, ואם מישהו חושב שיש להרחיב אותה, הוא צריך לומר.
מלכה גניחובקסי: בואו לא נקים שרותים נוספים, כי מרוב שרותים אנו שוכחים את העובדה שמדובר בסופו של דבר באדם שמגיע לכל השרותים הללו.
יעל דיין: הבעיה היא אינה כשהאדם נמצא בתהליך, אלא עוסקת באישה שלא הגישה תלונה, כשיש לך הערכת מסוכנות גבוהה לגביה.
יעל דיין: האם יש כלים שאפשר לתת לך, כדי למנוע את רמת הסכנה שלה?
מלכה גניחובקסי: לפעמים מצליחים לשכנע את האישה, ולעיתים לא.
מלכה גניחובקסי: יש מצבים שבהם אנחנו מערבים גורמים נוספים, אך יש מצבים שבהם קצרה ידינו.
מלכה גניחובקסי: הנשים שפוחדות להגיש תלונה אינן מגישות משום שהן יודעות מהם התהליכים הקיימים.
עדה פליאל טרוסמן: אישה שלא מסוגלת להגיש תלונה ונמצאת בסיכון כזה, היא חסרת ישע.
עדה פליאל טרוסמן: השאלה היא, האם אפשר לעגן בחקיקה, שהעובד עצמו יוכל להגיש את התלונה במשטרה כשהוא ניצב בפני אישה חסרת ישע, ולעשות את זה בצורה מסודרת.
יעל דיין: כבר היינו שם, ולא הסכמתם.
יעל דיין: אני מבקשת לסכם.
יעל דיין: בחודש הבא נבדוק איך עובד עניין חובת הידוע, כי אם הוא עובד, ויהיה ידוע על מסוכנות גבוהה, נראה לי שנמצא הפתרון.
יעל דיין: אנחנו רוצים לתת כלי ללשכות הרווחה על מנת שיוכלו לעשות משהו דומה אילו כן היתה מתלוננת.
יעל דיין: אני רוצה להגיע למצב שתוכלו להגיע ליזום פעולות שונות כמו זימון הבעל לפגישה או הפנייה של האישה.
יעל דיין: לא רציתם שנעגן את זה בחוק, ולכן הנושא ירד מחובת דיווח לחובת ידוע, אך צריך למצוא פתרון למצב שבו יש ידיעה על רמת מסוכנות גבוהה.
יעל דיין: תודה רבה לכולכם, הישיבה הסתיימה.
יעל דיין: -------------------
רן כהן: זו היא ישיבה משותפת של הוועדה לענייני ביקורת המדינה והוועדה למעמד האישה, בראשותה של חברת הכנסת יעל דיין, ובשיתוף עם ועדת המשנה לוועדת החוץ והביטחון בראשותה של חברת הכנסת נעמי חזן.
רן כהן: אני מקדם בברכה את מנכ"ל משרד מבקר המדינה וכל הצוות.
רן כהן: אני מאחל לכנסת כולה מושב מוצלח, וגם לוועדות בהם אנחנו שותפים.
רן כהן: אנחנו מתחילים, ולא במקרה, בנושא הזה של דו"ח מבקר המדינה בנושא של שירות הנשים בצה"ל.
רן כהן: אני מודה על האמת שיחד עם חברות הכנסת יעל דיין ונעמי חזן היה לי חשוב מאד להדגיש את החשיבות שאנחנו מייחסים לנושא הזה ולפתוח אתו את מושב החורף של הכנסת.
רן כהן: חיים לשם, שערך את הדו"ח מטעם מבקר המדינה, יציג את הדברים.
רן כהן: אני מחזיק בידיי – ולזכותו של האלוף במילואים מנדי אור ייאמר הדבר – את הדו"ח המקורי של מבקר המדינה, עוד לפני שהטלנו עליו חיסיון.
רן כהן: למיטב זכרוני, ותקנו אותי אם אני טועה, לא הטלנו חיסיון על שום דבר מהותי, אלא רק על נתונים ומספרים, שיכולים להיות לרועץ מבחינה ביטחונית, במידה והם יתגלו לגורמים עוינים.
רן כהן: השארנו את האומדנים והאחוזים, כדי שהמושגים יהיו ברורים.
רן כהן: אין פה מצב של הסתרת תופעות.
רן כהן: לכן הדיון הוא דיון לעומק, בנושא הזה.
חיים לשם: בעקבות הנחיית הרמטכ"ל מאוקטובר 1998, בוצעה באכ"א, במהלך 1999, עבודת מטה להרחבת התפקידים שממלאות נשים בצה"ל.
חיים לשם: עבודת המטה עסקה בשלושה מרכיבים עיקריים: אלף, שינוי שיטת המיון של מיועדות לשירות ביטחון על ידי ביצוע מיון מוקדם טרם גיוסן, בדומה למיון שנעשה למיועדים לשירות ביטחון.
חיים לשם: בית, הרחבת שיבוץ הנשים למקצועות צבאיים אשר היו סגורים בפניהן מסיבות שונות, או מקצועות ששילוב הנשים בהם היה מועט.
חיים לשם: גימל, שינוי מתכונת הטירונות לחלק מהנשים, והצמדתה למסגרת הקורסים המסמיכים אותן למקצוע הצבאי.
חיים לשם: הביקורת נעשתה תוך כדי הפעילות שהחל בה צה"ל ליישום עבודת המטה, והיא בחנה את מימוש שלושת המרכיבים של עבודת המטה שהוזכרו לעיל.
חיים לשם: להלן עיקרי הממצאים: בשנים 2000 ו- 2001 שולבו כ- 2,300 נשים במקצועות צבאיים שלא שולבו בהן קודם לכן, ביניהם מקצועות במערך הטכני ובמערך הלחימה.
חיים לשם: ב- 2001 כ- 28% מהנשים בשירות חובה היו משובצות במערך המינהלה, כ- 70% מהן במקצוע פקידה.
חיים לשם: הערנו שנוכח הרחבת שילובן של נשים במקצועות חדשים וכיוון שמספר הנשים שהיו משובצות כפקידות גבוה באופן משמעותי ממספר הנשים שהיו משובצות בכל מקצוע אחר, ראוי לבחון את הצרכים הממשיים במקצוע פקידה.
חיים לשם: פתיחת רוב המקצועות החדשים ושילוב נשים בהן התחילו ללא שתהליך זה לווה בניתוח המאפיינים של כל אחד מהמקצועות החדשים.
חיים לשם: מקצועות חדשים שנפתחו לנשים הוגדרו כמקצועות בניסוי ועדיין מוגדרים ככאלה במועד סיום הביקורת, ינואר 2002.
חיים לשם: לא נקבעו גם מדדים שלפיהם תיבחן הצלחת השילוב.
חיים לשם: סיכומי בדיקות של אכ"א ושל אט"ל, מאוגוסט ומאוקטובר 2001, הצביעו כי שילוב נשים במקצועות במערך הטכני ובמערך התחזוקה נתקל בקשיים.
חיים לשם: צוין בבדיקות אלה, בין השאר, כי חלק מהמקצועות במערך הטכני כרוכים בעבודה פיזית קשה, והנשים אינן עומדות בכך לאורך זמן.
חיים לשם: למיונים לתפקידי לחימה התייצבו רק מהמועמדות לשירות ביטחון שדירגו את רצונן להיות לוחמות בעדיפות ראשונה, רק 46% מאילו שדירגו את רצונן זה בעדיפות שניה, ורק 29% מאלו שדירגו זאת בעדיפות שלישית.
חיים לשם: הערנו שראוי לבחון את הסיבות לכך.
חיים לשם: בשלב המיון לגיס לא נערך לנשים ראיון "ציון דירוג ראשוני כללי (צד"כ), הנערך רק לגברים ובוחן היבטים אישיותיים והתנהגותיים.
חיים לשם: בנושא היעדר ראיון צד"כ לנשים הערנו גם בדו"ח אחר שלנו בנושא: סדרי המיון והשיבוץ לתפקידים של מיועדים לשירות ביטחון, והמלצנו לאכ"א לבחון את השימוש בראיון זה גם לנשים, ובשלב ראשון לנשים המיועדות לתפקידי לחימה.
חיים לשם: למרות המלצותיהם של גורמי רפואה בצה"ל, שילובן של נשים בתפקידי לחימה נעשה בלי שנערך מחקר בנוגע להיבטים פיזיולוגיים-רפואיים הקשורים לשירותן של נשים בתפקידי לחימה.
חיים לשם: קיימים פערים בתחום זה, שמילויים חיוני לשילובן של נשים בתפקידים אלה.
חיים לשם: במסגרת עבודת המטה להרחבת שיבוצן של נשים למקצועות חדשים, שונתה מתכונת הטירונות לחלק מהנשים, והיא הוצמדה לקורסים המסמיכים נשים למקצועות צבאיים (להלן – "טירונות בסמכות").
חיים לשם: נמצא, כי ברוב בסיסי ההדרכה לא בוצע מודל ההפעלה של "הטירונות בסמכות" ובכך נפגע הרציונל שעמד בבסיס שינוי זה – לאפשר הסתגלות טובה יורת של הנשים לשירות הצבאי.
חיים לשם: רובן המכריע של הנשים אינן מוסמכות בסיום הטירונות אף לרמת הרובאות הנמוכה ביותר בצה"ל.
חיים לשם: כתוצאה מכך לא כל הנשים יכולות לבצע תורנויות שמירה, כיוון שהתנאי לכך הוא רמת רובאות 02 לפחות, כמו כן מוגבלת האפשרות לשבצן במערך המילואים במערכים שלהם נדרשת רמת רובאות.
חיים לשם: המעקב של מינהל הגיוס אחר הטיפול של משטרת ישראל בתלונות שהגיש נגד מיועדות לשירות ביטחון, שהחקירה בעניינן העלתה שהגישו הצהרה כוזבת בבקשתן לקבל פטור מצה"ל מטעמים של הכרה דתית, היה לקוי, ולא היה בידיו מידע על תוצאות טיפולה של המשטרה בתלונות.
יעל דיין: אני רוצה לומר שהוועדה לקידום מעמד האישה, בראשותי, הקדישה מספר גדול מאד של ישיבות לנושאים שמופיעים בדו"ח, בצורה פרטנית, ורוב היושבים כאן היו שותפים.
יעל דיין: היו גם סיורים במקומות שונים, במתקני מג"ב, מתקן אדם ומקומות אחרים בצפון, כדי להיפגש עם הלוחמות עצמן.
יעל דיין: כל חברות הכנסת ברכו על חקיקה, שינוי וקידום.
יעל דיין: נתנו צל"שים אין ספור לרמטכ"ל הקודם, שבאמת הקדיש לעניין, מתפיסת עולמו למען קידום הנושא.
יעל דיין: עם זאת אנחנו רואים היום שיש היום פער.
יעל דיין: ברור שכוונות המחוקק ואפילו כוונות צה"ל, במובן של פתיחת שערים וקידום, לא מומשו.
יעל דיין: אנחנו נמצאים כבר מספר שנים בתוך המעשה, ואנחנו רואים שלא רק שהדברים לא קרו, אלא שהמערכת שצה"ל היה צריך ליצור, כדי לעקוב אחרי היישום, ולעשות תיקון עיוותים אם צריך – לא פעלה כראוי.
יעל דיין: אנחנו מדברים היום על דו"ח מבקר המדינה לא משום שאנחנו רוצים לתקוף מישהו, אלא משום שהכוונה שלנו היא להגיע ליישום של הדברים שאליהם התכוונו.
יעל דיין: הביקורת כאן צריכה להיות ביקורת בונה, ומאד חשוב מה יענו המשיבים לגבי השלבים השונים שהמבקר מציע.
יעל דיין: יש כאן שני דברים עקרוניים שהועלו.
יעל דיין: הראשון הוא עניין מקצוע הפקידה.
יעל דיין: זו מעין חטוטרת או אבן ריחיים שחיילות גוררות אתן, ואני רואה שעוד לא יצאנו מזה.
יעל דיין: אין לי שום רצון להשמיץ את הביטוי "פקידה", אבל ברגע שזה לא מוגדר, ומדובר בפקידה במדים – זה הופך להיות תפקיד שהוא מעין כלבויניק.
יעל דיין: אנחנו לא יכולים לקבל את זה.
יעל דיין: אני לא אומרת שהצבא לא יכול להשתמש ברוב כוח האדם הנשי לתפקיד פקידות, אבל בואו נוריד את הסטיגמה הזו של פקידה מעל לחיילות.
יעל דיין: זה תפקיד שצריך להיות דבר שהוא מועיל, תורם, ייחודי, ובעיקר – מוגדר.
יעל דיין: אם אין הגדרה, זה הופך להיות מין שם עצם כללי.
יעל דיין: אנחנו היינו רוצים לדעת באמת מה הכוונה, ושזה יוגדר.
יעל דיין: האם יש רמות שונות?
יעל דיין: האם יש מסלול לפקידות?
יעל דיין: האם יש התקדמות או גיוון?
יעל דיין: צריך שלא יוחזר המצב שהיה פעם, שבו כל החיילות, באופן אוטומטי, הן פקידות.
יעל דיין: דבר אחרון הוא יותר ספציפי לדו"ח, וחווינו אותו.
יעל דיין: יש לנו כאן מכשולים בקידום, שבנויים מראש.
יעל דיין: אחד מהם הוא העניין של הסרגלים, והשני – סוג הטירונות.
יעל דיין: אי אפשר לפתות נשים להתנדב למקצועות לחימה ולקחת על עצמן הרבה חובות, מבלי שנכשיר אותן לזה, כאשר כבר בשלב הראשון אנחנו תוקעים להן את הטריז בצורת מחסום שהן לא תוכלנה לעבור אותו.
יעל דיין: ראינו את זה בהכשרה של חיילות במג"ב.
יעל דיין: הן עושות דברים נהדרים, אך הן מנועות קידום משום שחסרה להן הגדרה של רובאי.
יעל דיין: אני רוצה לשאול האם זה עניין טכני?
יעל דיין: האם נשים לא מסוגלות להיות רובאיות בדרגת המינימום.
יעל דיין: זה נראה לי תמוה, אם כן.
יעל דיין: או אולי המגבלה הזו מוצבת מראש כדי להוות איזשהו מכשול שיגיד שעד נקודה מסוימת מתקדמים, אך לא מעבר לזה, כי נקבע מחסום בצורה ביורוקרטית.
יעל דיין: אני רוצה להודות גם למבקר וגם לאנשים שעוסקים בזה בצה"ל, משום שלרגע אנחנו לא מבקרים כאן את הכוונות שלהם, את הנכונות שלהם, והמאמץ שהצבא ומג"ב משקיעים, כי זה ראוי לציון.
יעל דיין: יחד אנחנו יכולים לברך על הדו"ח משום שהוא מאיר את הדברים שאנו נצא מכאן עם הנחישות או הרצון לתקן.
רן כהן: בנושא הרובאות יש כאן גם את העניין הזה של סגירת המסלול מיד, עם זה שהיא לא כשירה כשהיא לא רובאית, אך יש כאן גם סיכון ביטחוני לעצמה וסביבתה.
נעמי חזן: אני מאחלת לכולם מושב פורה וקצר.
נעמי חזן: כפי שידוע לכולכם, יזמתי כבר ב- 1993 את חוק שירות ביטחון שיפתח את כל התפקידים בצה"ל בפני נשים.
נעמי חזן: זה היה מאבק של 8 שנים שהצליח.
נעמי חזן: זה היה החוק הראשון של המילניום.
נעמי חזן: אני חושבת שזה חוק נורמטיבי, אולי מהחשובים בהיסטוריה של מדינת ישראל, כי הוא מקבע לא רק את עקרון השוויון אלא גם את החובה להשיג או לעשות כל מאמץ להשיג שוויון תוצאתי.
נעמי חזן: בחודשים האחרונים בוועדת המשנה לכוח האדם בצה"ל בוועדת חוץ וביטחון דנו ארוכות במה שנקרא – שילוב ראוי בכל מה שקשור לנשים בצה"ל.
נעמי חזן: זהו שם קצת אומלל, לדעתי.
נעמי חזן: אני מברכת על דו"ח המבקר והעבודה הרבה שהושקעה בו.
נעמי חזן: אני חוששת שהוא מאשר חשד שהיה לנו כבר זמן רב, ובהחלט בשנתיים האחרונות מאז חקיקת התיקון לחוק, שעדיין צה"ל מתייחס לנשים כאל חיילים סוג ב', ואל החוק כאל מטרד.
נעמי חזן: אני אומרת את זה בצורה ברורה.
נעמי חזן: לא היתה היערכות נכונה ומתוכננת למיצוי רוח החוק ולשון החוק בצה"ל, עד עצם היום הזה.
נעמי חזן: הדו"ח של המבקר בא רק להדגיש שהדבר הזה לא נעשה.
נעמי חזן: אם תרשו לי, אני אתמקד רק בשלוש נקודות מרכזיות.
נעמי חזן: הדבר הראשון הוא כל מה שקשור למיונים ולזימונים.
נעמי חזן: ברגע שמלש"בית מתנדבת לגיבוש או לתפקיד כמו טייס, חובלים או אפילו חי"ר קל – ברגע הזה נסגרות כל האופציות האחרות שלה, להבדיל מגברים מלש"בים.
נעמי חזן: במילים אחרות: אם היא נופלת מגיבוש טייס, היא הולכת לטירונות כלל צה"לית.
נעמי חזן: אין לה זימונים אחרים.
נעמי חזן: אנחנו מדברים על הטובות ביותר שמתנדבות, ואחר כך נחסמות כל הדרכים בפניהן.
נעמי חזן: הדבר הזה איננו קביל.
נעמי חזן: הוא לא יכול להיות.
נעמי חזן: אם לא מטפלים בבעיה של האיתור, המיון והזימון ההמשכי למתנדבות, המצב יישאר בכי רע, ובמספרים שננקבו על ידי המבקר.
נעמי חזן: לכן, שאלתי הראשונה היא: מה נעשה כדי לדאוג שיהיו זימונים לאלה שנופלים מהגיבושים של היחידות ההתנדבותיות.
נעמי חזן: יעל רום מסתכלת עלי.
נעמי חזן: גם היא וגם אני מתריעות על הבעיה הזו כבר 6 או 7 שנים.
נעמי חזן: עצם העובדה שהאוזן איננה קשבת, גורמת בהמשך לנפילה טוטלית של שיבוץ אמיתי, שוויוני, ואיכותי של נשים בצבא.
נעמי חזן: דבר שני – שילוב נשים בתפקידי לחימה איננו ניסוי.
נעמי חזן: כך צה"ל עומד בחובת החוק.
נעמי חזן: ועל כן, חייבים לעשות את המבחנים הפיזיולוגיים, אין לי ספק.
נעמי חזן: חייבים להתאים לנשים סרגל מאמצים אחר, כל זה נכון.
נעמי חזן: אבל התייחסות לעניין כאל ניסוי היא בטלה ומבוטלת.
נעמי חזן: זה היה נכון לגבי בג"ץ אליס מילר, וזה לא נכון אחרי חקיקת החוק.
נעמי חזן: הגיע הזמן להפסיק להתייחס לדבר הזה כאל איזה ניסוי.
נעמי חזן: זו נורמה, ואל נורמה מתייחסים בצורה אחרת מאשר ההתייחסות כאן.
נעמי חזן: דבר אחרון – אני באמת רוצה לשבח, כי יש כוונות טובות באכ"א.
נעמי חזן: ישבתי בשנה האחרונה עשרות שעות בנושא הזה בפורומים שונים, אך עדיין – לא ראיתי, ואני שואלת אם זה קיים: תוכנית רב שנתית שמאפשרת מילוי והגשמה של החוק, הרחבה כללית, פתיחת כל התפקידים לנשים והתאמה דיפרנציאלית של הדרישות כלפי נשים לעומת גברים.
נעמי חזן: שאלתי היא האם יש אסטרטגיה צה"לית בעניין הזה.
נעמי חזן: הדבר הזה טרם נראה.
נעמי חזן: המבקר רק מאשש את דבריי.
רן כהן: שתי הערות.
רן כהן: צריך לומר, כדי להדגיש את הדברים: עדיין, הנושא של גיוס נשים לצה"ל הוא בבחינת ניסוי.
רן כהן: הוא נשאר בבחינת ניסוי, וזה חלק מהביקורת החמורה של מבקר המדינה.
רן כהן: הדבר השני – מאחר ואנחנו לא נוקטים במספרים, אני רוצה שתדעו: המדובר הוא בעשרות אלפי נשים שמשרתות בצה"ל בשירות חובה.
רן כהן: לא אומר את המספר המדויק.
רן כהן: גורלן, שנדון כאן, הוא הגורל שהצבא פותח בפניהן.
אבי זמיר: סוגיית מיצוי כוח האדם בצה"ל, גם בסיוג וגם בשילוב של כל המגדרים, לא רק נשים, הוא מהנושאים המרכזיים, מבחינתנו.
אבי זמיר: אנחנו בוחנים באופן רציף את צרכי כוח האדם של צה"ל, גם בהיבט של מקצועות וגם מההיבט של בניין הכוח.
אבי זמיר: אנחנו רואים את מקורות כוח האדם לאורך השנים.
אבי זמיר: אנחנו מתאימים, בהתאם לכך, את יעדי המיצוי.
אבי זמיר: אין לי כל ספק שאנחנו נמצאים באחת מהנקודות המשמעותיות ביותר מבחינתנו, מבחינת מיצוי כוח האדם.
אבי זמיר: אנחנו נמצאים בעידן שבו יש ירידה מאד משמעותית בהיקף גיוס הגברים, ומאידך – יש תוספת מאד משמעותית בהיקף הנשים.
אבי זמיר: חלק מהנושא נובע מהארכת שירות הנשים.
אבי זמיר: לכן, זו נקודת זמן מאד משמעותית שבה אנחנו בוחנים את המכלול הכולל של מיצוי כוח האדם – גברים ונשים, אל מול היכולת שלנו לשלב אותם מול היעדים שלנו.
אבי זמיר: אין לי כל ספק שבסוגיה של הנשים אנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך.
אבי זמיר: זה תהליך שהחל כבר לפני מספר שנים עם אמירות מאד ברורות והנחיות ברורות של הרמטכ"ל.
אבי זמיר: אנחנו פעלנו, ולגבי השאלה שנשאלה כאן – כן, יש החלטה אסטרטגית מאד ברורה של צה"ל להביא לשילוב נשים ללא הגדרה של גברים ונשים, בהתאם לצרכי כוח האדם של צה"ל, בהתאם לרצון הפרט ובהתאם ליכולות של כל מתגייס לצה"ל.
אבי זמיר: כאשר אנחנו אומרים שלא נעשה כלום, חשוב שנכיר גם את הנתונים.
אבי זמיר: בעיקרון, כל מה שמוצע כאן – אנחנו מקבלים, ואנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך.
אבי זמיר: חברת הכנסת יעל דיין דיברה על סוגיית הפקידה.
אבי זמיר: בתחילת שנות ה- 90, 40 אחוז מהמערך בצה"ל היו במערך המינהלת, מערך של פקידות.
אבי זמיר: ב- 2003, בתכנון, זה יהיה רק 20 אחוז.
אבי זמיר: זאת אומרת – ירידה תוך עשר שנים.
אבי זמיר: זה לא קרה בצורה תוצאתית.
אבי זמיר: זה קרה באופן מכוון.
אבי זמיר: רק ב- 2001, לדוגמה, היינו בסדר גודל של 25 אחוז.
אבי זמיר: זה קורה באופן מכוון.
אבי זמיר: אנחנו מצמצמים את היקף תפקידי הפקידות ומציעים תפקידים אחרים.
אבי זמיר: כאשר אנחנו מסתכלים על התהליך הכולל אנחנו צריכים להסתכל גם על שירות החובה, גם על שירות הקבע, וגם על שירות המילואים.
אבי זמיר: אנחנו מסתכלים על זה באופן רציף, כי בסך הכל, בניין הכוח בצה"ל – גברים ונשים, הוא חלק מבונה הכוח למערך המילואים.
אבי זמיר: אם אנחנו מסתכלים על התהליך הכולל הזה, ההחלטה האסטרטגית להביא להארכת שירות החובה ל- 24 חודשי שירות הוא לא רק כדי לקבל עוד מספר חודשי שירות.
אבי זמיר: זו החלטה שמביאה לנו את היכולת לשלב אותם בקורסים ארוכים, ולהביא לשילוב טוב יותר של הנשים בכלל המקצועות.