GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונית לב-ארי: לכן חשבתי שצריך לציין את זה.
יעל דיין: זה ממש לא בראש סדר העדיפות של המשטרה איך תהיה השפיטה.
יעל דיין: הם מצטערים, אבל שום קודקוד לא יעביר לשום קודקוד.
יעל דיין: הדבר היחיד שעובר, זה מה שנקרא לחץ מלמטה.
יעל דיין: מהבית הזה.
יעל דיין: לצערי, זה נעשה על ידי חקיקה ועל ידי הבאת לחץ בעיקר על בתי המשפט, שממש לא מעניין אותם קודקוד של אף אחד מלבד עצמם.
רונית לב-ארי: הייתי רוצה לציין, לגבי מה שנורית הזכירה, אני מאוד מקפידה מבחינת הרשות לא לחדור לדברים שהם מעניינם של המשרדים השונים.
רונית לב-ארי: זאת אומרת, זה לא פותר, אז צריך ללחוץ.
רונית לב-ארי: בעניין של הכשרת שוטרים יש בעיה של משאבים ולכן הרשות, במסגרת הסעיף של אלימות נגד נשים, החלטנו בכל זאת לתקצב כמה ימי עיון למשטרה, שזה בסדר גודל של 42,000 שקל השנה.
רונית לב-ארי: אני רואה בזה חשיבות גדולה.
רונית לב-ארי: זו תרומתנו הצנועה.
יעל דיין: כל דבר הוא חדירה לאיזה שהוא משרד.
יעל דיין: אם אתם עושים עבודה עם משרד החינוך זו חדירה?
יעל דיין: תראי את זה בדרך החיוב.
רונית לב-ארי: לא, העניין הוא שיש מנדט של משרדים ויש להם תקציב לזה.
רונית לב-ארי: אבל, פה אין תקציבים גם במשרד החינוך, בלי קשר לאלימות.
רונית לב-ארי: יושבת אתמול יועצת השר למעמד האישה, עשינו משהו משותף שעזר בכל זאת, כי כמה משאבים שהשרה הקצתה לשוויון בין המינים, מצאנו לנכון...
יעל דיין: זה לא נושא להתנצלות, זה נושא לברכות וחיזוק.
רונית לב-ארי: יש דברים שצריך ללחוץ, שהמשרדים עצמם יעשו, כי הרשות, עם התקציב שלה.
רונית לב-ארי: ..
רונית לב-ארי: אני לא צריכה להגיד את זה.
רונית לב-ארי: המשטרה במיוחד נמצאת במצוקה.
יעל דיין: התקציב לאלימות במשרד העבודה והרווחה ירד מ-50 מיליון שקל ל-25 מיליון ל-12.5 מיליון לאפס מוחלט, מבלי שלמישהו תהיה שליטה על זה.
יעל דיין: ברור, שאין כאן אוטונומיה של המשרדים.
יעל דיין: צריך ברגל גסה וביד קשה להתערב, או שהם יקיימו את המנדט שיש להם בתקציבים המובטחים.
יעל דיין: אם הם לא עושים כך, חייבים לנענע את כל העץ.
יעל דיין: בכל אופן, בעניין של הפרות הצווים שהזכרת, הערב עולה לקריאה שניה ושלישית חוק על הכפלת הענישה.
יעל דיין: בעניין הסיירים שהזכרת, כפרוייקט משותף, נשמח לשמוע על זה יותר בפעם אחרת.
יעל דיין: אם זה בשל לדיון, אני אשמח לקבוע תאריך.
נורית זיו: הסיירים האלה נוגעים בכל דבר.
נורית זיו: הסיירים הם הראשונים שמגיעים לזירת האירוע.
נורית זיו: היה חשוב מאוד, לתת להם דברים אלמנטריים.
נורית זיו: מה זה מעגל אלימות?
נורית זיו: מה חשה האישה?
נורית זיו: לתת את האספקט המשטרתי, לתת אספקט של מומחים.
נורית זיו: לחבר אותם.
יעל דיין: אלה שוטרים, שעושים את העבודה שלהם בשטח ואתם מכשירים אותם, שידעו במסגרת העבודה שלהם על מה מדובר.
רונית לב-ארי: עם מומחי האלמ"ב (אלימות במשפחה), חששתי שתהיה איזו שהיא הורדת אחריות מאחרים.
רונית לב-ארי: ברגע שיש מומחה בתחנה, זה עלול להוריד אחריות, כאילו זה לא עסק שלו.
רונית לב-ארי: ימי העיון האלה מחזקים את האחריות של כל התחנה בעיניי, ורואים את המפקדים על הבמה מדברים ומתייחסים לנושא ויש לזה חשיבות מאוד גדולה.
נורית זיו: חייבים לשים את הדברים על השולחן: המשטרה היא גוף היררכי ומסקנות הן מסקנות.
נורית זיו: יש גם חשש ואני שומעת את זה מהחוקרים.
נורית זיו: היום כל מפקד תחנה, בקטע של נושא האלמ"ב (אלימות במשפחה), הוא, מבחינתו, נושא ברומו של עולם בדיוני בוקר וכולי, כך שמבחינת המודעות זה נמצא בשטח.
יעל דיין: אפילו בפגרה אני אשמח לעשות דבר שעשינו מספר פעמים, אבל חשוב לעשות את זה עוד פעם: ביקור בתחנות.
יעל דיין: אני רוצה לדבר עם הצוות ברמות השונות.
יעל דיין: לקחת שתי תחנות במקום שנוח מבחינה טכנית לחברי ועדה ולדבר עם אותם אנשים על פי ההכשרות שהם עברו.
יעל דיין: לדבר עם השוטר בניידת, עם החוקר המיומן, לראות את הטפסים למסוכנות, עם מפקד התחנה עם היומנאי וכולי.
יעל דיין: ברשותך, זה דבר שאנחנו יכולים לעשות בפגרה.
נורית זיו: בשמחה, אין שום בעיה.
נורית זיו: אני רוצה לומר, שבגלל מיעוט חוקרי האלמ"ב (אלימות במשפחה) שהם 120 במספר, כולם ממקורות המשטרה, לא קיבלנו אפילו רבע תקן.
נורית זיו: אתם צריכים להבין, שהם לא מקיפים את כל ה-24 שעות ואם יום אחד ירווח, הם יקיפו.
נורית זיו: דווקא הרבה מאוד מקרים הם אירועי לילה וסוף שבוע ונתקלים בחוקר התורן, שהוא לא חוקר האלמ"ב (אלימות במשפחה).
נורית זיו: אלה המצוקות של המשטרה וזה מה שיש.
יעל דיין: גברת לב-ארי, את צריכה ללכת, אני אצור אתך קשר אחר הצהרים.
יעל דיין: חלק מהרפורמה במס, זה העניין של מיסוי על חסכונות.
יעל דיין: היו תנאים מסוימים לגבי מיסוי על חסכונות של גמלאים.
יעל דיין: ההצעה שנכללת ברפורמה זה שמיסוי על חסכונות גמלאיות, לא יתחיל מגיל 60 אלא ייקבע לגיל 65.
יעל דיין: זאת בעיה בשמים.
יעל דיין: אנחנו מוכרחים לטפל בזה, לפחות לא להחיל את זה רטרואקטיבית.
יעל דיין: מי שבגיל 60 פתחה חיסכון, קיבלה הודעה שהיא נחשבת לגמלאית וזוכה להטבות בבנק.
יעל דיין: היא השתמשה בהטבות האלה בגיל 60, היום היא בת 63 כמוני.
יעל דיין: השתמשתי בהטבות האלה.
יעל דיין: הם אומרים: גברתי, כל מה שחשבת שאת חוסכת מחויב עכשיו במס, כי אנחנו משנים.
יעל דיין: זה שינוי מאוד משמעותי לא רק לגבי חסכונות.
יעל דיין: השלב הבא יגיד פרישת נשים לא גמישה ואנחנו נחשב לכם מ-65.
מיכל כפרי: זה מה שדן מרידור ניסה לעשות כשהוא היה שר אוצר.
יעל דיין: אז מאחר וכאן נשארנו רק נשים וכולנו עוסקות בדברים האלה, אני אדבר אתך אחר הצהרים.
יעל דיין: אני מגישה הסתייגות.
יעל דיין: אני בודקת מתי זה עולה.
יעל דיין: זה סוג של דבר שמאוד חשובה ההתערבות הממלכתית של כל מי שאפשר.
יעל דיין: אני מבקשת מנציגות משרד העבודה והרווחה לומר את דברן.
יעל דיין: אל תרגישו לא בנוח.
יעל דיין: אין כאן בית דין ואנחנו מנסים לבדוק את עצמנו, את כולנו ולראות איפה אפשר להוסיף משהו שאולי חסר.
איילה מאיר: אני מרכזת את תחום האלימות במשפחה במשרד העבודה והרווחה בשירות לרווחת הפרט והמשפחה.
איילה מאיר: במסגרת העבודה שלנו, אנחנו מפעילים 50 מרכזים לטיפול במניעת אלימות במשפחה ברחבי הארץ.
איילה מאיר: משרד העבודה והרווחה עוסק בנושא של הערכת מסוכנות.
איילה מאיר: לאחרונה, תוקן הכלי להערכת מסוכנות יחד עם אוניברסיטת חיפה, עם דוקטור אורלי נסקניג, שכיום יש לנו כלי בן 21 שאלות, לעומת הכלי הקודם שהיה בן שמונים ומשהו שאלות.
איילה מאיר: זה היה לא מציאותי להפעיל אותו.
איילה מאיר: היום יש לנו כלי בן 21 שאלות, שממש בימים אלה אנחנו עובדים על ההפצה שלו ועל הכשרת העובדים הסוציאליים במחלקות לשירותים חברתיים וגם במרכזים, כדי שישתמשו בזה.
איילה מאיר: כל עובד סוציאלי שמקבל ועושה אינטייק או שיחה ראשונית עם אישה נפגעת אלימות או עם גבר לחילופין, יהיה מחויב בתהליך האינטייק, להעביר את הכלי הזה להערכת מסוכנות.
איילה מאיר: דבר נוסף, יש לנו ועדות מחוזיות, בשיתוף משרד הבריאות.
איילה מאיר: ועדות מקצועיות שעושות הערכת מסוכנות ארוכה.
איילה מאיר: בכל ישיבה של ועדה כזאת יושב פסיכיאטר מטעם משרד הבריאות ומפקח.
איילה מאיר: עובד סוציאלי מטעם משרד העבודה והרווחה פוגש משפחה לכמה שעות, עושה ראיון.
איילה מאיר: ..
יעל דיין: מאחר והזכרת פסיכיאטר, אותו פסיכיאטר יכול להיות למטפל במישהו, שבאופן פרטי הערכת המסוכנות שלו זה רוצח, אבל זה לא ייצא ממנו בגלל החיסיון עד אחרי.
איילה מאיר: הוועדות האלה הן "פסיביות" במובן הזה, שהן נתונות להפניות של גורמי הרווחה.
איילה מאיר: זאת אומרת, זה כלי להערכת מסוכנות נוסף לשירותי הרווחה, לגורמי הטיפול בקהילה, שנתקעים עם מקרים מאוד מורכבים, מאוד מסובכים, פקידי סעד וסדרי דין, שדרך אגב עושים גם הערכות מסוכנות במסגרת כתיבת התזכיר שלהם.
איילה מאיר: זו ועדה שנותנת עוד מענה וגם ממליצה על תכנית טיפולית לגבר, לאישה ולילדים.
איילה מאיר: היא כרגע לא סטטוטורית, היא עובדת במסגרת הוועדה הבין-משרדית ובשנתיים האחרונות נאספו על שולחננו כ-60 מקרים, שהובאו בפני הוועדות המחוזיות.
איילה מאיר: אנחנו בהחלט עוסקים בתחום הזה.
איילה מאיר: לעניינינו, בנושא של עבודה עם המשטרה, נורית כבר הזכירה את הפרוייקטים ב-12 תחנות במרכזים לטיפול באלימות במשפחה של עובדים סוציאליים בחצי משרה.
איילה מאיר: זה פרוייקט סבוך ולא פשוט.
איילה מאיר: הרבה מאוד משאבים וזמן אנחנו משקיעים כדי למצוא את הדרך ולחבר שני ראשים, שתי דיסציפלינות מאוד שונות, גם במסגרת הכניסה.
איילה מאיר: למשטרה יש תפקיד מאוד מוגדר.
איילה מאיר: למרכזים לטיפול באלימות ולמחלקות לשירותים חברתיים יש תפקיד מוגדר אחר וצריך למצוא את החיבורים הכי טובים.
איילה מאיר: זה פרוייקט שאני, באופן אישי, מלווה אותו בשנה וחצי האחרונות.
איילה מאיר: אני יכולה לומר, שלמרות המורכבות שלו זה פרוייקט, שאם אנחנו משווים אותו לעומת מקומות אחרים שאין את הפרוייקט הזה, אין את העובד סוציאלי הקבוע הזה בנושא של עבודה עם המשטרה, רואים אפקטיביות יחסית.
איילה מאיר: רואים ערך מוסף ייחודי לפרוייקט הזה וכן רואים שיש יותר גברים ויותר נשים שמגויסות לטיפול בעקבות ההתערבות בזמן אמת לייחודיות של הפרוייקט.
יעל דיין: זו היתה הסיבה שהתייחסנו אל הקביעה בהתחלה בוועדה הבין-משרדית וכן הלאה והדרישה שלנו היתה בהתחלה, כמודל.
נורית זיו: אבל לא קיבלנו.
איילה מאיר: גם אנחנו לא קיבלנו.
יעל דיין: זה מתווסף לרשימה של עוד כמה דברים שלא קיבלנו.
יעל דיין: הדרישה היתה ממשרד העבודה והרווחה, בתור התחלה, להכפיל את זה ולהאריך את המשמרות.
יעל דיין: חצי משרה, זה כאילו שיש לך לא 11 או 12 איש אלא 6 איש.
יעל דיין: אז אנחנו מדברים כל הזמן על 11 תחנות.
יעל דיין: אם זה חצי משרה, אז זה גם לא זמין שם.
איילה מאיר: ודאי.
איילה מאיר: נורית הזכירה את זה נדמה לי, שהרבה מאוד תלונות מתקבלות דווקא בסופי שבוע, בשעות הלילה והערב, שדווקא אז, גורמי הטיפול בקהילה לא עובדים בשעות האלה.
נורית זיו: זה ייתן תנופה בלתי רגילה לקשר ולהעברת האינפורמציה.
נורית זיו: עם כל הקשיים בפרוייקטים, יש תחנות שזה הולך יותר טוב ויש פחות טוב.
נורית זיו: כעיקרון, לנושא הזה יש חשיבות עליונה ברמה של העברת אינפורמציה ושל עבודה מסודרת מול הגורמים ויש לזה חשיבות עליונה.
נורית זיו: כשנעבור את כל קשיי הקליטה, ברמת העיקרון זאת השיטה.
איילה מאיר: בנוסף ל-12 התחנות הללו והמרכזים האלה, יש נוהל ברמה הארצית של דיווח, של הפניות מתחנות משטרה למרכזים לטיפול באלימות.
איילה מאיר: כל המחלקות לשירותים חברתיים.
יעל דיין: היא שואלת על מקרה הפוך.
נורית זיו: אנחנו מדווחים.
נורית זיו: הבעיה היא שחלק לא מגיעות.
איילה מאיר: אני רוצה להגיד משהו על משוב, שהוא באמת דיון מקצועי-אתי-מוסרי ואפשר להגדיר אותו בהרבה צורות.
איילה מאיר: אנחנו הסכמנו וזה בתהליך של הפנמה ואולי הוא לא מספיק מהיר, שמשוב בצורת: פניית
איילה מאיר: כם התקבלה, הנ"ל מטופל וכולי וכולי בלי פרטים נוספים, אנחנו חושבים וממליצים לקיים את זה, יש מקומות שלא מקיימים את זה ויש מקומות שמקיימים את זה יותר ואפילו יותר מזה.
איילה מאיר: יש הרבה מאוד מקומות שעושים ברמה המקומית דיונים עם משפחות, בשילוב שירותי הרווחה והמשטרה.
נורית זיו: זה בהרבה מקומות.
איילה מאיר: זה עניין פרסונלי וזה עניין של קשר.
איילה מאיר: אנחנו יודעים, שיש קשרים אישיים שכן מקדמים דברים.
מיכל כפרי: גם התארגנויות קהילתיות.
נורית זיו: אני רוצה בהקשר זה לומר עוד דבר: זו לא אצבע מאשימה.
נורית זיו: אני מבינה את החשש של אותן עובדות סוציאליות.
נורית זיו: לא פעם, עובדות סוציאליות שעדות לאלימות ולאיומים שחוות הדעת שלהן יכולות להכריע בבית המשפט את החלטת בית המשפט, האם האדם ייעצר עד תום ההליכים או לא, כי זה הגורם הניטרלי, המקצועי ואנחנו מתחננים לקבל עדות מאותה עובדת והמנהלת שלה אומרת: "על גופתי", בגלל הסיכון והחשש.
אורית עירון: ברגע שאתה שומע איומים ישירים, אתה חייב לפי החוק.
אורית עירון: ..
נורית זיו: אבל אנחנו נתקלים במצב הפוך.
נורית זיו: מצלצלים אלינו ושואלים מה לעשות.
נורית זיו: אני מתקשרת למנהלת ואני אומרת לה: את מחויבת והיא אומרת:
נורית זיו: אני לא יכולה ללחוץ מהשולחן שלי על אנשים.
נורית זיו: הן לא מוכנות להגיש תלונה, לתת הודאה במשטרה על מה שהן שמעו.
נורית זיו: העובדות חוששות.
יעל דיין: הרי לא נצא מזה.
יעל דיין: ההתנגדות לעניין של חובת דיווח, אפילו עם שיפורים ונתונים והכל, ההתנגדות היתה פשוט חד-משמעית ובלתי ניתנת למעקף.
יעל דיין: עכשיו, אנחנו אוכלים את הפירות של ההתנגדות הזו.
יעל דיין: איך שלא נשים את זה, חלק מהרציחות וחלק ממקרי האלימות החמורים, אנחנו רואים שאילו היה דיווח, הרי מדובר על המקרים שהאישה לא רוצה להתלונן בעצמה ואין לנו שום כלי, כי סירבתם לכלי שיאפשר באיזו שהיא צורה להעביר תלונה או לגרום לתלונה, גם כאשר היא לא נגרמת.
איילה מאיר: אני רוצה לומר דבר שקשור לשחרור אסירים.
איילה מאיר: יש חוק שחרור על תנאי, שתחולתו מינואר השנה והמשרד כן מעורב.
איילה מאיר: יש לנו ועדות מחוזיות בשיתוף עם שירות בתי הסוהר, גם לנושא של גילוי עריות וגם לאסירים השפוטים על אלימות במשפחתם.
איילה מאיר: הוועדה היא סטטוטורית, במסגרת החוק.
איילה מאיר: בפני הוועדות האלה, כל אסיר שמגיע לריצוי שני שליש ממאסרו, חייב לעלות לדיון בפני הצוות המקצועי של הוועדה, כדי להחליט האם להמליץ לשחרר אותו וכולי.
איילה מאיר: ההמלצות הן תמיד על בסיס אינפורמציה מהקהילה, מהכלא, שירות מבחן למבוגרים, חוק נוער אם יש ילדים.
איילה מאיר: זאת אומרת, האינפורמציה שמגיעה בפני הוועדה מאוד רחבה.
איילה מאיר: לא רק אינפורמציה כתובה, אלא גם מוזמנים נוספים.
יעל דיין: האישה עצמה יכולה להשתתף?
איילה מאיר: הצוות המקצועי הזה מגיש את המלצותיו לוועדת השחרורים של שירות בתי הסוהר.
איילה מאיר: ועדת השחרורים, על פי ההמלצות ובדרך כלל 99% מהמקרים מקבלים את ההמלצות של הצוות המקצועי הזה, וככלל, אם האסיר לא עבר תהליך טיפולי, תהליך של שינוי ושומעים על מצבם של האישה ושל הקורבן ושל בני המשפחה בתוך הקהילה, בדרך כלל ההמלצות הן במקרה שהאסיר לא עבר תהליך ובמקרה שהמשפחה עדין מרגישה מאוד מאוימת, ההמלצות הן לא לשחרר שחרור מוקדם.
איילה מאיר: מאוד חשוב שנדע שיש פונקציה כזאת.
יעל דיין: בחוק נפגעי עבירות, אין לאישה זכות להופיע לפני שחרור מוקדם?
נילי קהלני: כן.
נילי קהלני: תהיה לה הזכות.
נילי קהלני: זה עוד לא נכנס לתוקף.
נורית זיו: בעניין השחרורים, יושבת פה דפנה בוסתן, שלא פעם משתפת אתנו פעולה.
נורית זיו: הוא ריצה את מלוא העונש, לא נתנו לו שליש וברור לנו שכשהוא ייצא החוצה, יש מסוכנות מאוד גבוהה.
נורית זיו: ואז, אנחנו פונים ודפנה בוסתן עוזרת לנשים להוציא צו מניעה.
נורית זיו: מה אנחנו צריכים כמשטרה?
נורית זיו: אנחנו צריכים את תחנת המשטרה, את מפקד התחנה, את החוקר שאליו תגיע אם תגיע האישה.
נורית זיו: מכינים את התביעות, כדי לחכות למידע.
נורית זיו: כבר היו לנו הצלחות בנושא הזה.
יעל דיין: הרבה פעמים יש איומים מהכלא.
יעל דיין: אנחנו רואים נשים שפשוט חושבות שחייהן יסתיימו ביום שהבעל ישתחרר.
נורית זיו: זאת שיטה נהדרת, אבל, נתקלנו גם במקרים שמתוך אותה ועדה של הערכת הסיכון שנעשתה, רצו להעביר לנו מקרים בודדים.
מיכל חנוך-אחדות: אני רציתי לדבר דווקא באופן חיובי, על המערכת המאוד משומנת וטובה של הישובים השונים.
מיכל חנוך-אחדות: למשל, בקשר למקלטים עם הקהילות השונות, גם במקלטים וגם בקהילות שאנחנו עובדים איתן לגבי טיפול בנשים.
מיכל חנוך-אחדות: יש יופי של שיתוף פעולה עם המשטרה, עם הרווחה, עם המקלט, לא רק לגבי ישובים שיש בהם מקלטים.
מיכל חנוך-אחדות: אני יכולה לתת דוגמאות של ישובים, שיש בהם יופי של שיתוף פעולה וזה לטובה.
מיכל חנוך-אחדות: אני מוכרחה להגיד, שכשאמרתי שאני הולכת לישיבה בה ייקח חלק השר לביטחון הפנים, אמרו לי אנשים שעובדים במקלטים יום יום, שהמשטרה עברה תהליך ואין לנו כמעט תלונות.
מיכל חנוך-אחדות: עד כדי אבסורד שאני חייבת לספר, שעורכי דין של תביעה רדפו אחרי לגבי איזה מקרה של אישה אומללה שאמרה: אני רוצה להיות בשקט, אני מרחמת עליו, אני רוצה לבטל תלונה.
מיכל חנוך-אחדות: אמר לי העורך דין: מיכל, אני לא יכול לשבת בבית משפט כשהאיש הזה יוצא עם שמפניה מבית המשפט, כי הוא יצא זכאי.
מיכל חנוך-אחדות: האישה לא היתה מוכנה לשנות את דעתה בשום אופן והיא גרה בנפרד.
מיכל חנוך-אחדות: היא רוצה שקט.
איילה מאיר: כמו שיש הרבה כשלים, יש הרבה מאוד הצלחות.
דפנה בוסתן: אני לא מכירה הרבה מערכות ציבוריות שעשו כזאת כברת דרך כמו שהגדילה לעשות נורית זיו והמדור שלה.
דפנה בוסתן: אני מקווה, שתפני את השר לפרוטוקול.
דפנה בוסתן: אני חושבת, שהרבה מהאנשים שיושבים כאן, באמת בראייה של שונים, המשטרה עשתה כברת דרך מאוד ארוכה ואני בטוחה נורית, שלך יש תפקיד מאוד מכריע בעניין הזה.
נורית זיו: נורא כאב לי הראש הבוקר, אבל הוא עבר.
יעל דיין: כשאמרתי שברמה הנמוכה ביותר עוד יש צרימות, זה רק בגלל שהכל בסדר.
יעל דיין: לא היינו שמים לב לזה, לאותן תלונות שמגיעות ואני מופתעת ואומרת שזה לא יכול להיות והכל השתנה.
יעל דיין: זאת אומרת, זה בולט על רקע של שינוי עצום לטובה.
יעל דיין: ואז, כשיש באיזה שהוא מקום תלונה, אני אומרת שזה פשוט לא יכול להיות.
יעל דיין: אנחנו לא שומעים כמעט תלונות כאלה יותר.
דפנה בוסתן: עוד מילה אחת חיובית: אני אומרת זאת, מתוך הנחה שהשר יקרא את הדברים: הנוכחות בימי העיון של המפקדים, יוצאת מהכלל.
דפנה בוסתן: אנחנו יודעים איזה עומס יש היום על המשטרה והמפקד יושב יום שלם באיזה שהוא יום עיון.
דפנה בוסתן: אני מכירה את הימים האלה והם באמת ארוכים.
דפנה בוסתן: יש בזה מסר כל כך חזק, עד לאחרון השוטרים.
יעל דיין: אני הייתי גם בירושלים וגם בתל-אביב וגם בראשון לציון, זה כמו לפגוש כוכבים בשבילי.
יעל דיין: לפגוש מפקד משטרה גבוה, שנותן מזמנו וזה לא רק נתינת הזמן.
יעל דיין: זה העניין שהם הרגישו שצריך לעשות.
יעל דיין: אז הם לא מקצועיים כמו אנשי מקצוע שעשו תואר שני, אבל, הם למדו את העניין.
יעל דיין: אם קודם איזה קצין משטרה בדרגת ניצב ומעלה, פקד ומעלה היה יכול לפרק לך את הכלי ולהראות לך איך משמנים נשק בשתי דקות ואיך עושים מעקב סמוי וכל מיני דברים כאלה, היום הנושא שהם יודעים וגם משוויצים בו, זה הנושא של אלמ"ב (אלימות במשפחה).
יעל דיין: ידיעת החוקים והשימוש במינוח שהיה פעם מינוח מקצועי.
יעל דיין: היום, כל אחד מדבר על אבחון מסוכנות, כאילו שזה נולד אצל בן-יהודה במילון.
יעל דיין: זה ביטוי חדש, שנכנס לשימוש לא מזמן.
יעל דיין: פעם הוא היה רק אצל מקצוענים.
יעל דיין: אבל, הדברים האלה עדין לא מוציאים אותנו אל הרווחה, במובן של תיאום מערכות.
יעל דיין: יש כאן עדין משהו שאנחנו צריכים להסדיר.
נורית זיו: זה עניין בעייתי.
מיכל חנוך-אחדות: משפט אחרון, מבלי להמעיט בכלום מעבודתה הנפלאה של נורית, צריך לזכור את מלכה סופר, כי אני מהזקנים פה, מהתקופה ששום דבר לא היה מובן מאליו ואנחנו יודעים כמה זה קשה להתחיל.
מיכל חנוך-אחדות: אז מבלי להמעיט בכלום, מצאתי צורך לציין את זה, שלזכותה יאמר הדבר.
יעל דיין: גברת שחר, בבקשה.
נעמי שחר: אני מנהלת מקלט בהרצליה.
נעמי שחר: נתקלתי ביותר ממקרה אחד שאישה הגיעה למקלט ובמקביל הוצא צו הרחקה לבעל, על ידי המשטרה.
נעמי שחר: נוצר מצב, שהאישה עם הילדים במקלט ולו אסור להיכנס הביתה.
יעל דיין: זה לא דברים סותרים.
נורית זיו: כשהיא מגיעה להגיש תלונה, הדבר הראשון שעושים, מוצא צו הרחקה.
נורית זיו: אם היא יוצאת למקלט או לא...
יעל דיין: היא יכולה לצאת אחרי יום וראינו דברים כאלה.
יעל דיין: היא יוצאת מהמקלט מתי שהיא רוצה.
יעל דיין: הצו צריך להיות הרתעה לגבר, בין אם היא שם או לא.
נעמי שחר: אבל אחר כך יש לנו בעיה.
נעמי שחר: אנחנו מנסים לאתר איפה הבעל ואנחנו לא יודעים איפה הוא.
נעמי שחר: אנחנו לא יודעים אם הוא מקיים את הצו.
נעמי שחר: האישה לא בבית ואנחנו לא יודעים מה קורה מבחינת העזיבה שלה.
נעמי שחר: יש פה בעיה.
נורית זיו: אבל פה בדיוק הקשר עם התחנה.
נורית זיו: אם יש לכם בעיות עם נשים מסוימות ואתם לא יודעים ואתם לפני שחרור, זה בדיוק המקרה.
נורית זיו: קציני המטה המחוזיים יתנו סיוע בעניין הזה.
נורית זיו: אני אכיר להם לאט לאט את כל הגורמים הארציים והמקומיים ואני חושבת שזה מאוד יסייע לעניין של הקשרים השונים.
יעל דיין: נציגי משרד האוצר, אנחנו לא נכנסנו פה לפרטים "אוצריים", אבל, יותר בעניין של מדיניות וסדרי עדיפויות.
יעל דיין: אנחנו יושבים כאן כמו ילדים טובים מספר גדול של פעמים בשנה ומדברים על תקציבים שנדרשים על ידי המשרדים ואז אומרים לנו: תלכו אתם לשר האוצר ותשיגו בשביל השר לביטחון הפנים.
יעל דיין: העניין הזה עקום.
עמית שפייזמן: זה כמובן חלק מהמשחק התקציבי.
עמית שפייזמן: משרד האוצר נותן תקציב למשרד לביטחון פנים ובתקופה האחרונה בעיקר, כשמקצצים בתקציבי כל המשרדים, דווקא המשרד לביטחון פנים קיבל תוספת אדירה של מיליארד שקל בשנתיים האחרונות.
עמית שפייזמן: כך, שמשרד האוצר וראש הממשלה שמים דגש על הפעילויות של המשרד לביטחון פנים בכל האספקטים והשיקול של המשרד לביטחון פנים והמשטרה בהקצאת התקציבים, הוא שיקול שבחלקו הוא פנימי ומשרד האוצר לא מתערב בכל הקצבה והקצבה.
עמית שפייזמן: אם תבוא הממשלה או יבוא המשרד לביטחון פנים ויחליט שזה נושא בעדיפות גבוהה, אז עליו לקדם אותו ולהקצות את המשאבים הרצויים.
עמית שפייזמן: יש את הכסף, השאלה למה הוא הולך?
עמית שפייזמן: אנחנו לא נגיד קחו את זה ושימו את זה כאן.
עמית שפייזמן: מי שאומר את זה הוא ראש הממשלה או השר והמשטרה עצמה.
יעל דיין: בתחום של אלימות, אנחנו נתקלנו בהליך שראש הממשלה נתן תקציב נוסף, אישר תקציב נוסף בנושא אלימות למשרד העבודה והרווחה.
יעל דיין: התקציב הזה קוצץ ובסופו של דבר חלק ממנו כן אושר.
יעל דיין: אושר התקציב הנוכחי ואחר כך, כשבאו הקיצוצים, הראשון להיות מקוצץ היה התקציב הנוסף לנושא אלימות.
יעל דיין: אז אתה אומר שאין שליטה ומצד שני, באיזה שהוא מקום, זה מאבד שליטה.
יעל דיין: אבל, כשיש אישור תקציב נוסף, ספציפי, מסומן, צבוע, למאבק באלימות כלפי נשים, מיועד למשרד העבודה והרווחה, מועבר אליהם וזה ההיפך מהמשטרה.
יעל דיין: ברגע שזה שם, זה הופך להיות בפול הגדול ואז הם עושים קיצוץ בתוספת שהיתה מסומנת וצבועה.
יעל דיין: זה דבר בלתי נסבל מבחינת מדיניות.
עמית שפייזמן: לעתים זה אכן כך.
עמית שפייזמן: יש סכום כסף או תקציב שמוקצה למטרה מסוימת, אבל זה לא מחייב שזה יהיה המקסימום.
עמית שפייזמן: זה יכול להיות המינימום.
עמית שפייזמן: על המשטרה עצמה מוטל להקצות משאבים נוספים.
עמית שפייזמן: משרד האוצר הקצה הרבה כסף ותקנים.
עמית שפייזמן: יש תוספת תקנים מאוד גדולה ועוד לא נגמר הגיוס.
עמית שפייזמן: יש גיוס נרחב מאוד.
עמית שפייזמן: אפשר להקצות במסגרת הגיוסים האלה מספר תקנים, גם לנושא החשוב הזה.
עמית שפייזמן: זה לא מחויב שכל התקנים ילכו לנושא אחר שהוא אבטחה וביטחון.
נילי קהלני: אבל לשם זה מיועד.
עמית שפייזמן: לא רק.
נילי קהלני: לשם זה מיועד על ידיכם.
מיכל כפרי: אולי תיתן לנו את הפילוח, אם דיברת על המשרד.
מיכל כפרי: מתי כן, מה באחוזים אתם קובעים ומה לא.
מיכל כפרי: אני אגיד לך שתהיה הפתעה מאוד גדולה.
מיכל כפרי: אני באה ממשרד החינוך ואני יודעת, שזה מונחה מאוד.
עמית שפייזמן: יש מקרים שכן ויש מקרים שלא.
עמית שפייזמן: כל משרד בפני עצמו.
עמית שפייזמן: לכל משרד יש הדגשים שלו והרווחים שלו.
יעל דיין: במילים אחרות, מה שאנחנו שואלים זה האם הקצבה של תוספת או לחילופין קיצוץ, האם יש הנחיה לגבי פירוט, בזה לא תקצצו או התוספת הזו לא לנושא הזה, אחרת מי צריך את התוספת אם יד אחת מוסיפה תוספת מסומנת והיד השניה עושה קיצוץ ולוקחת את התוספת החוצה?
יעל דיין: כאשר מודיעים לנו שזה בעדיפות עליונה, ראש הממשלה רואה בזה ושר האוצר רואה בזה.
יעל דיין: .. בלה, בלה,בלה.
יעל דיין: בסופו של דבר, זו באמת דלת מסתובבת.
נורית זיו: לידיעה, רק למחלקת החקירות יש היום 5,6 חוקים שאנחנו אמורים לקיים אותם ואנחנו לא יודעים מאיפה.
נורית זיו: אין תקצוב מיוחד.
נורית זיו: היתה הסתייגות של השר.
נורית זיו: הוא אמר שהוא צריך כך וכך והיום אנחנו עומדים בפני שוקת שבורה ואומרים לנו: תקיימו את החוקים האלה.
עמית שפייזמן: המצב הזה מובן לנו.
עמית שפייזמן: אני לא צריך להסביר את המצב התקציבי בכל המדינה.
עמית שפייזמן: כל המשרדים סובלים מקיצוץ חמור ובשנה באה זה יהיה עוד יותר גרוע.
יעל דיין: למה שהוא ישתפר?
יעל דיין: גם אין כוונה נראית לעין שהוא ישתפר.
עמית שפייזמן: במסגרת הזו של הקיצוצים, המשרד לביטחון פנים קיבל תוספת גדולה מתוך התוספת הזאת, שכאמור מדובר על כמיליון שקל...
נילי קהלני: אבל היא מכווננת למשהו.
עמית שפייזמן: אבל ניתן למצוא בכל התוספת הזאת, את המעט כסף שייועד למטרות הטובות האלה.
עמית שפייזמן: מי שאחראי על החלוקה של הכסף היא המשטרה.
יעל דיין: השאלה, אם אתם מאשרים תוספת או קיצוץ לצורך זה, על סמך פירוט של הקיצוץ או פירוט של התוספת?
עמית שפייזמן: כל קיצוץ בתוספת, נעשה תוך כדי פירוט ואישור פרטני.
עמית שפייזמן: תוספת כרגע לא ניתן לתת.
עמית שפייזמן: קיצוץ אם נעשה, אני מניח שנעשה בלית-ברירה.
יעל דיין: השאלה אם תוספות שניתנו, ניתנו תוך בחינה של הפירוט.
יעל דיין: הרי יש מדיניות ממשלה, שגם האוצר וגם ביטחון פנים שותפים לה והיא קובעת את סדרי העדיפויות.
יעל דיין: אחר כך זה מתפצל לכל משרד בתוך אותו משרד, כאשר עבודה ורווחה לא בונים גדר והם לא נדרשים לעבוד עם תגבור כוחות מנושקים בקו התפר.
יעל דיין: השאלה אם באיזה שהוא מקום לא נשמט משהו על דעת השר, מבלי שזו היתה כוונת האוצר?
עמית שפייזמן: אינני יודע.
עמית שפייזמן: המשרד לביטחון הפנים צריך לשקול את סדר העדיפויות הפנימי שלו.
עמית שפייזמן: החליט השר לביטחון הפנים שמדובר בנושא חשוב, כך הוא אמר, יורה הוא להעלות את הנושא לראש סדר העדיפויות ולפתח אותו.
נורית זיו: אני מציעה שעל זה יענה איש תקציב של המשרד.
נורית זיו: אני לא איש תקציבים, אבל אני חושבת שאם היה פה מענה, אולי התמונה היתה משתנה.
נורית זיו: אני לא במעמד הנכון לענות על זה.
יעל דיין: הפניות שלנו לגבי תקציבים היו תמיד בנושא עבודה ורווחה.
יעל דיין: שם היו ההבטחות הגדולות.
יעל דיין: היתה הבטחה שהקיצוצים לא יפגעו ואי אפשר להגיד על כל דבר שזה בגלל המצב הביטחוני.
יעל דיין: אפשר בקיצוץ רוחבי להגיד: אנחנו מקצצים לכולם.
יעל דיין: אי אפשר לבוא ולהגיד, מעבר ל-4%, אנחנו גם מקצצים בנושאים מסוימים במשרד העבודה והרווחה.
יעל דיין: אבל, בנושא של המשטרה, אנחנו הפנינו כפי שאנחנו מפנים בכל שנה, לשר לביטחון הפנים בדרכו לשר האוצר, רשימה של עדיפויות כפי שנראית לנו בתור סיכום פעולה.
יעל דיין: בעניין הזה, תמיד נכלל העניין של תקנים והיו פעמים וזה הכל מתועד בפרוטוקולים, קמו אנשי משטרה ואמרו: את יודעת מה, זה לא בעיה של תקציב, את זה ניקח עלינו.
יעל דיין: זה היה גם בעניין של עובדים סוציאליים.
נורית זיו: אני מאוד אשמח על הביקור בתחנות, כדי שתשמעו מה חסר היום בתחנה.
יעל דיין: זה כמו שאומרים לי: תראי, אפילו אין לנו מהדקים לשדכן.
יעל דיין: שזו תהיה הבעיה האחרונה שיש לנו.
יעל דיין: שימו רוק ותהדקו, תשתמשו בגומיות.
יעל דיין: מחסור יהיה תמיד.
יעל דיין: אנחנו מדברים על גודל הנגע וגודל המאמץ כדי להיאבק בו.
יעל דיין: אני לא מדברת על מהדקים מול דפים A4.
יעל דיין: יכול להיות, שאין את זה ואין את זה.
יעל דיין: הכלים שיש לנו הם כלים שעולים כסף, או שהם עולים תקנים או שהם עולים כסף במובן של הטיפול עצמו.
יעל דיין: בגלל שאין סיכות למהדק לא יפסיקו חקירה או אם אין מחשב היומנאי ידע איך לעבוד.
נורית זיו: אבל, אם אין רכב והוא צריך לצאת למעצרים?
יעל דיין: אז ממה נפשכם?
יעל דיין: צריך לבטל אולי משרדים אחרים, שהם מיותרים לגמרי ולתגבר את אותם משרדים שאנחנו רוצים לראות תוצאות מהם.
יעל דיין: אני יכולה להביא אתכם לאבסורדים שהם לא עניינכם, כי תגידו שזה פוליטי.
יעל דיין: הרי ברור, שמדינה במצב הכלכלי של היום לא יכולה לתקצב 28 שרים ו-12 סגני שרים.
יעל דיין: על מה אנחנו מדברים?
יעל דיין: הכסף הוא אותו כסף, לא משנה אם הוא בדולרים או בשקלים.
יעל דיין: אם סדרי העדיפויות הם כאלה וזו המנהיגות שלנו, כולל השר לביטחון הפנים וודאי ראש הממשלה, אם אתה אומר שכרגע יש לנו נושא-על והוא דוחק מפניו את כל הנושאים האחרים, זה מקובל על כולם.
יעל דיין: אין אי הסכמה.
יעל דיין: אני לא אגיד, אל תילחמו בטרור תילחמו בטרור של בעלים מכים.
יעל דיין: בין הקיצוניות של צורך בתגבור הלוחמה בטרור והפסקת כל הדברים האחרים או פגיעה בנושא של מאבק באלימות כלפי נשים, יש עוד כמה סעיפים שניתן לקצץ בהם בצורה דרסטית ואני אומרת את זה מהבניין הזה, בידיעה שזה עניין של צרכים ותפיסות פוליטיות.
יעל דיין: אבל, כשזה נוגע לקליינטים שלנו, לאישה המוכה ולמשפחה של הנרצחת ולארגון שצריך לתת להם הגנה, זה לא מספיק להגיד להם: תשמעו, יש קיצוצים בגלל ביטחון.