GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין: זה אפרופו העניין של נשים חד-הוריות.
יעל דיין: חשוב שגם נשים שאינן ממפלגות האופוזיציה תדברנה על הדברים האלה.
יעל דיין: הלחץ בעניין התקציב צריך להיות מופנה אליהן כנשים.
יעל דיין: הייתי חושבת שלפחות לגבי הקיצוצים לחד-הוריות תהיה אחדות נשית בבית הזה של אופוזיציה וקואליציה ולובי.
יעל דיין: היינו מצפים שהנשים בקואליציה תצבענה בנושאים האלה לפי השיוך המגדרי ולא לפי השיוך המפלגתי.
יעל דיין: רשות הדיבור לחבר הכנסת עוזי אבן.
עוזי אבן: אני חבר כנסת חדש, רק בן יומיים.
עוזי אבן: באתי בעיקר לשמוע, לא להשמיע, וללמוד.
עוזי אבן: אני רוצה להראות לכם נקודת אור אחת לעתיד הרחוק.
עוזי אבן: היום באוניברסיטאות בישראל בין הסטודנטים לתואר ראשון, לתואר שני ועכשיו גם לתואר שלישי מספר הנשים עולה על מספר הגברים.
עוזי אבן: לא בסגל, זה נכון, אבל אם אתם מסתכלים לטווח הרחוק, אני מבין שחינוך יהיה פתרון ארוך טווח, כי רוב האלימות באה מבפנים, מתוכנו, היא לא באה מבחוץ.
עוזי אבן: יהיה לא נכון להאשים את המבנה הארגוני כי הבעיה אצלנו מוטבעת הרבה יותר עמוק.
עוזי אבן: אני מעולם לא השתמשתי באלימות בבית, לא כלפי בן זוגי ולא כלפי הילד, אף פעם, אבל אני זוכר איך אבא שלי היה מכה את אימא שלי וזה השאיר אצלי פצע נורא.
עוזי אבן: הדבר הזה עובר מדור לדור, הפצע נשאר אצל הילדים.
עוזי אבן: אני מאמין שכאשר רמת החינוך של הנשים תעלה, הן לא יאפשרו לזה לקרות בבית.
עוזי אבן: אם אתם צריכים עזרה כלשהי, אני אשמח ללמוד.
עוזי אבן: אני מבטיח להיות נוכח בכל המלחמות שלכם כי אין הבדל בין אלימות כלפי מיעוט אחד לבין אלימות כלפי מיעוט שני.
עוזי אבן: זה מיעוט, על אף שזה לא מיעוט מספרי.
עוזי אבן: זה מיעוט שכוחו קטן בחברה.
עוזי אבן: תודה רבה.
יעל דיין: אבקש מגברת הילה קרנר-סולימן, שעומדת בראש מרכזי סיוע, לומר את דברה.
הילה קרנר-סולימן: בהצגת המוזמנים היום דיברו על נציגי מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית, וחברת הכנסת דיין אמרה שצריך לומר "נפגעים".
הילה קרנר-סולימן: אני רוצה לציין שאכן לפני חודשיים שונה השם ל"איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית".
הילה קרנר-סולימן: יש פה הכרה בכך שאלימות מינית כלפי נשים מקורה בדיכוי חברתי בכלל, באלימות חברתית בכלל, ביחסי חזק וחלש.
הילה קרנר-סולימן: אנחנו גם יודעות שאלימות מינית לא נוצרת בוואקום.
הילה קרנר-סולימן: לאבטלה ולעוני יש השפעה.
הילה קרנר-סולימן: החוקרת מרגרט מיד כבר חקרה את הסוגייה ומצאה שככל שיש אלימות כלפי חוץ ומאבקים בין שבטים כך יש יותר אי-שוויון בחברה בין גברים לבין נשים.
הילה קרנר-סולימן: תיקון מצב האלימות כלפי נשים יבוא רק על-ידי תיקון והבראה של חברה שוויונית, נטולת אלימות בכל הרבדים, שוויונית כלפי ערבים, כלפי נשים, כלפי עניים.
הילה קרנר-סולימן: ברוב מרכזי הסיוע אין עלייה בדיווח בעקבות המצב הבטחוני.
הילה קרנר-סולימן: נשים מעידות על כך שאין להן פניוּת רגשית בתוך הכאוס לדווח על מה שקורה להן.
הילה קרנר-סולימן: מאידך גיסא, אין לנו ספק שהתופעה הזאת הולכת וגוברת ויוצרת, כמו עוני ואבטלה, עוד מצב של stress שמגביר אלימות כלפי נשים.
הילה קרנר-סולימן: 60% מהדיווחים שמגיעים אלינו הם 5, 6, 10 ואף יותר שנים לאחר הפגיעה, אז אנחנו מניחות שבעוד 5-10 שנים אנחנו נלמד על ה-impact החמור שיש למצב שאנחנו נמצאות בו.
הילה קרנר-סולימן: הנתון היחיד שרציתי להביא - והוא פוליטי במובן החברתי ולא פוליטי במובן של ימין שמאל - הוא שבמרכז סיוע נצרת שנתן מענה לנשים ערביות מכל אזור הצפון יש עלייה מאוד גדולה במספר הפניות, עלייה של 300% משנת 2000 עד שנת 2001.
הילה קרנר-סולימן: מאידך גיסא, אחוז הפנייה למשטרה של נשים שנפגעו קטן בחצי.
הילה קרנר-סולימן: מאז אוקטובר 2000 הנשים הערביות איבדו את אמונן בממסד הישראלי בכלל ובמשטרה הישראלית בפרט שייתנו להן מענה לתקיפה שהן עברו.
הילה קרנר-סולימן: נראה לי שראוי לציין את העובדה הזאת.
הילה קרנר-סולימן: נתונים אחרים שאני רוצה להציג, אנצל את הבמה אבל לא נדון בהם כאן בהרחבה, שיש עלייה של 400% בדיווח על מקרי הטרדה מינית.
הילה קרנר-סולימן: אין לנו ספק שזה לא מעיד על עלייה בתקיפות אלא על עלייה במוכנות לדיווח.
הילה קרנר-סולימן: נתון אחר, שאנחנו חוששות שנובע דווקא מעלייה במספר המקרים כתוצאה מהאקלים החברתי, כתוצאה מחינוך לקוי של נערים צעירים - וזה נתון שמגיע אלינו לא דרך קו החירום אלא דרך ה-outreach האקטיבי שאנחנו עושות לבני נוער בסדנאות ובפעילות החינוכית שלנו - הוא על אלימות מינית בין מתבגרים.
הילה קרנר-סולימן: אני מניחה שאנחנו נייחד לזה במה נפרדת.
הילה קרנר-סולימן: המספרים עצומים.
הילה קרנר-סולימן: כל כניסה שלנו לבית-ספר, כל כניסה שלנו לכיתה פותחת תיבות פנדורה של קשר שתיקה חברתי וקבוצתי של נפגעים ונפגעות בקרב קבוצת המתבגרים.
הילה קרנר-סולימן: אני מודה לכם.
רונית לב-ארי: קודם כל, אני רוצה לברך את חבר הכנסת החדש עוזי אבן ואני רוצה להביע הערכה על גילוי הלב שלו.
רונית לב-ארי: אני חושבת שזה היה מרגש.
רונית לב-ארי: אני לא יודעת איך להביע את זה במילים אבל אני חושבת שזה חשוב.
רונית לב-ארי: אתמול לפני 7 שנים נרצח יצחק רבין ז"ל.
רונית לב-ארי: אני חושבת שמן הראוי לדבר על זה משום שאני רואה את זה כחלק מן האלימות בחברה הישראלית, כשיא של אלימות.
רונית לב-ארי: מאז הרצח ועד היום בכל הרצאה שאני נושאת בנושא אלימות אני מוצאת לנכון להזכיר את הרצח הנורא הזה.
רונית לב-ארי: אני רוצה להסתכל פנימה על הדברים שיש לנו שליטה עליהם, על אף שאני לא בטוחה שלנו כנשים יש את כל השליטה, כמובן צריך מאוד להשתדל.
רונית לב-ארי: הרשות לקידום מעמד האישה החליטה השנה לשים על המפה בפוקוס יותר חזק את הנושא של הטרדה מינית ומעשים מגונים, כאשר הטרדה מינית = אלימות.
רונית לב-ארי: השנה עשינו מהלך של אכיפה, גם בנושא של מניעת הטרדה מינית בעבודה, העמקה ובעיקר הדגשה על הסקטור הפרטי, שלפי סקר שערכנו שם האכיפה הרבה יותר חלשה.
רונית לב-ארי: יחד עם לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים נטמיע את התקנון ואת ההנחיה למנות אחראית לנושא הזה.
רונית לב-ארי: ערכנו סקר בנושא הטרדה מינית ומעשים מגונים באוטובוסים.
רונית לב-ארי: צריך לומר שבמדינת ישראל מצד אחד חוששים שאוטובוסים יתפוצצו, אבל מצד שני יש כאלה שחוששים מהתפוצצויות במעשים מגונים.
רונית לב-ארי: בסקר מצאנו שכ-20% מהנשים דיווחו שהן חוששות ממה שקורה באוטובוס, לא במובן של התפוצצויות אלא במובן של מעשים מגונים.
רונית לב-ארי: חברת הכנסת יעל דיין, יושבת-ראש הועדה, כינסה בנושא הזה את ראשי התחבורה הציבורית.
רונית לב-ארי: אתמול הם ביקרו ברשות לקידום מעמד האישה וראשי דן, אגד והרכבות הביעו רצון להטמיע ולערוך מסע הסברה, גם לנשים שנוסעות באוטובוס וגם לגברים, שלפעמים גם הם מוטרדים.
רונית לב-ארי: דרך אגב, רוב המטרידים הם גברים, נשים וגברים מוטרדים על-ידי גברים.
רונית לב-ארי: יש בהחלט נכונות לסייע בנושא הזה.
רונית לב-ארי: פגשתי את גברת רלה מזלי ממש בתחילת הקדנציה שלי.
רונית לב-ארי: אם נדבר על מרחב - כשמדובר על מרחב של נשים אפשר לדבר על משרדים קטנים בלי חלונות, אפשר ללכת לדברים הכי קטנים שקשורים לטריטוריות של נשים.
רונית לב-ארי: בהחלט צריך לדבר על טריטוריות מוגנות ובטוחות, קודם במשפחה, שזה מובן מאליו לגבי, בדרך לעבודה, בתחבורה הציבורית ובמקום העבודה.
רונית לב-ארי: אנחנו צריכים לעשות הכל כדי שלפחות הטריטוריות האלה, למרות שלפעמים הן קטנות ומוגבלות, תהיינה בטוחות.
רונית לב-ארי: הרשות לקידום מעמד האישה משתדלת גם בנושא הזה וגם בנושאים אחרים.
רונית לב-ארי: אני רוצה לברך את כל העושים במלאכה, תודה.
30059: לא היתה לנו כוונה להשתלב בפאנל אבל מטבע הדברים מתחייבת התייחסות לכל מיני דברים שנאמרו כאן.
30059: הצבא מוביל את הנושא של מלחמה באלימות כלפי נשים, תקיפה מינית והטרדה מינית מהרמטכ"ל, דרך יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, דרך המפקדות והמפקדים, עד לרמת החייל הבודד, מתוקף הפקודות ומתוקף העשייה היום-יומית.
30059: הצבא הוא חלק מהחברה.
30059: אם החברה היא אלימה ומגיעים חיילים וחיילות שנפגעו, נפגעי תקיפה מינית ואלימות במשפחה, הם מטופלים על-ידי הצבא.
30059: אבל לא כל המקרים שעולים וצצים במהלך השירות הצבאי הם מקרים שאירעו תוך כדי השירות הצבאי.
30059: חשוב לשים את הדברים על השולחן.
30059: יושבת כאן העובדת הסוציאלית שמרכזת את הנושא הזה בצבא.
30059: רוב המקרים הקשים שמגיעים לצבא - גילוי עריות, אלימות כלפי חיילים וחיילות, אלימות קשה בבית, תקיפות מיניות: זה יכול להיות גם בשבת כשיוצאים מהפאב, וזה יכול להיות ברחוב, בדרך אל או בדרך מ.
30059: כמובן שיש גם הטרדות מיניות בצבא שמטופלות היטב.
30059: אני לא יודע אם ארגונים אחרים עושים את העבודה ברמה כפי שעושים בצבא, ובמשך השנים האחרונות ביתר שאת.
30059: הכוונה היא אפילו לרמה של טיפול בהטרדה מינית מילולית וטיפול פיקודי משפטי בכל הגזרות ובכל המקומות.
30059: כל רמה מטופלת, את זה אני אומרת באחריות מלאה.
30059: אני רוצה להגיד שאני קצינה מאוד ותיקה בצבא.
30059: אני נכנסת לכל בסיסי צה"ל, כשהאישור הכניסה לבסיס הוא לא מגדרי אלא הוא ניתן למי שמורשה להיכנס לבסיס.
30059: שירתי בדרום ושירתי בצפון, והיום אני אפילו משרתת בקרייה ואני רואה הרבה מאוד נשים בקרייה.
30059: הש"ג מעולם לא שאל אותי אם אני גבר או אישה, וגם אף אישה אחרת או גבר אחר לא נשאל.
30059: הקריטריון הוא האם האדם מורשה כניסה לבסיס, זה השיקול היחיד.
30059: לגבי שטחי האש: אני שירתי גם כמפקדת מחלקה וגם כמפקדת פלוגה, הייתי הרבה מאוד בשטחי אש, נתתי פקודות אש במטווחים.
30059: אני רואה היום, יותר מאשר בתקופה כשאני הייתי מ"מית ומ"פית, הרבה מאוד חיילות בשטחי אש כקצינות חי"ר, קצינות בשריון, מדריכות טנקים, מדריכות קליעה ולוחמות.
30059: יש עוד הרבה מה לעשות בעניין הזה, ואנחנו עושים כל הזמן, אבל יש הרבה יותר הזדמנויות והרבה יותר נשים גם בשטחי אש וגם בבסיסים בתפקידים משמעותיים.
30059: אנחנו משתדלים לפתוח כמה שיותר מקומות בפני נשים ולהציב את הנשים האלה בגישה מאוד אסרטיבית, לא מתוך גישה של קורבן ולא מתוך תחושה של חולשה אלא מתוך הבנה עמוקה שזה לטובת העניין ולטובת המטרה שאנחנו רוצים לממש.
קריאה: עצם הביטול של חיל הנשים הוא בדיוק הטשטוש הזה, שהוא מעולה.
יעל דיין: לא רק שאנחנו לא דנים בזה היום אלא מיצינו עד תום באין-ספור ישיבות וסיורים את כל הנושא הצה"לי - ביטול חיל הנשים, הגדרות מחדש, עידוד לוחמות, פתיחת תפקידים, קידום לדרגות יותר ויותר גבוהות.
יעל דיין: זה לא על סדר יומנו כעת.
יעל דיין: הוועדה עוסקת בזה בנפרד בצורה מאוד אינטנסיבית.
יעל דיין: אני מודה לסגן אלוף ענת ברקו.
יעל דיין: אנחנו כמובן מודעים לעובדה שהטיפול הצבאי עצמו הוא מצוין, אבל הרי לא זאת השאלה.
יעל דיין: אנחנו רואים גם בצבא, בלי הבדלי הגדרה, שמספר התלונות הוא תמיד קטן יותר באופן משמעותי ממספר האירועים, כולל תלונות למשטרה מצד אזרחיות.
יעל דיין: כלומר, הפער שאנחנו מנסים למלא הוא לא לגבי דרך הטיפול אלא לגבי העובדה ש-X נשים רואות באלימות נגדן משהו נסבל, ומספר הנשים הזה מתווסף למספר נשים אחרות שרואות בזה דבר איום ונורא אך לא עושות את הצעד אל היד המושטת - היד המושטת על-ידי הצבא, על-ידי המשטרה, על-ידי המשרדים, על-ידי אגפי הרווחה, על-ידי הרשויות המקומיות, על-ידי הרשות לקידום מעמד האישה ועל-ידי כולכן, היועצות והממונות וכן הלאה.
יעל דיין: לא מאשימים כאן שכל אחת מכן לא ממלאה את תפקידה.
יעל דיין: אתן עושות את זה טוב מאוד.
יעל דיין: סימן השאלה הוא לגבי השאלה מדוע נשים שקורה להם דבר איום ונורא, חלק מהן חושבות שזה לא כל-כך איום ונורא, וחלק אחר לא מעיז לעשות את הצעד בין המקרה האיום והנורא ובין אותו מקום שכולכן זמינות בו כדי שזה יטופל.
יעל דיין: הקשר שאנחנו עושים היום, בין המצב הבטחוני הכללי לבין היחס לנשים, הוא בשאלה האם זה גורם להדחקה רבה יותר של האלימות כלפי נשים, או להרגשה שזה לא הזמן, או האם האלימות מבחינה אובייקטיבית גדלה כאשר נמצאים במצב מלחמתי.
יעל דיין: לפי זה אנחנו נבדוק אחר-כך האם הטיפול מתאים למציאות.
יעל דיין: כפי שאמרתי בהתחלה, זה הכל השערות ולכן אנחנו מתכנסים היום, לבחון דיעות שונות.
עדה פליאל-טרוסמן: אני ממונה על טיפול בנשים במשרד העבודה והרווחה.
עדה פליאל-טרוסמן: אני מבקשת להתייחס לדברים המאוד לא נכונים שאמרה גברת מנאל שלאבי מקו החירום חיפה, שדרך אגב, משרד העבודה והרווחה תומך בו.
עדה פליאל-טרוסמן: השירות לטיפול בנשים ובנערות מממן ומפקח על המקלטים לנשים מוכות, מממן מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית וטיפול בנשים בקהילה ובנערות במצוקה.
עדה פליאל-טרוסמן: הטיפול במגזר הערבי בשירות תופס מקום מאוד נכבד.
עדה פליאל-טרוסמן: בשנים האחרונות כ-30% מהתקציב של השירות הוא לטובת הטיפול בנשים ובנערות במגזר הערבי, וזה מעבר לפרופורציה של שיעורן באוכלוסייה.
עדה פליאל-טרוסמן: מבין 11 מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית, אנחנו תומכים ב-2 מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית ערביות, גם במרכז בנצרת שהוזכר כאן.
יעל דיין: אבל זה על-פי חוק ובתקציב מדינה.
יעל דיין: תציגי את הדברים ותתייחסי לנושא אבל אין פה ויכוח בינך ובין גברת מנאל שלאבי.
יעל דיין: אני יודעת את הנתונים.
עדה פליאל-טרוסמן: היא אמרה שאנחנו לא מטפלים.
מנאל שלאבי: זה לא נכון.
יעל דיין: הרי כולנו יודעים מה עושה משרד העבודה והרווחה.
יעל דיין: גברת מנאל שלאבי דיברה בעיקר על דבר שכדאי שכולנו נשים אליו לב וזה ההתייחסות לנשים שנרצחות "על רקע חילול כבוד המשפחה" (במרכאות) שלא נחשבות ולא מטופלות באותה מסגרת שמטפלת באלימות במשפחה.
יעל דיין: את זה כולנו יודעים.
עדה פליאל-טרוסמן: שמעתי ממנה שאין מספיק מקלטים לנשים מוכות ערביות, מה שהוא לא נכון.
עדה פליאל-טרוסמן: יש לנו עכשיו מקלט אחד ואנחנו עומדים לפתוח מקלט שני.
עדה פליאל-טרוסמן: בכל המקלטים לנשים מוכות בארץ אנחנו מקבלים נשים ערביות.
עדה פליאל-טרוסמן: יש לנו 30% נשים ערביות במקלטים.
קריאה: לא שמענו שהיא תקפה את משרד העבודה והרווחה אלא היא טענה רק שאין מספיק.
יעל דיין: הוועדה, שהיא ועדת כנסת, מציגה כעת את הנתונים, והנתונים הם נתוני אמת וכוללים את כל הפעילות העניפה וכל התקציבים של כל הגורמים, ובראשם משרד העבודה והרווחה שמטפל בנושא.
יעל דיין: זה שיש לנו ביקורת, בעיקר בנושא תקציבים - הרי גם לשר יש ביקורת, וגם את לא מרוצה ויש לך ביקורת.
יעל דיין: הנושא היום הוא האם ההרעה במצב הבטחוני מגבירה את האלימות במשפחה ואת האלימות כלפי נשים במדינת ישראל.
יעל דיין: זה נושא מאוד ספציפי.
יעל דיין: כל דבר שעלה מסביב לו, שעובדתית הוא נכון או לא נכון - הוא עדיין מסביב.
עדה פליאל-טרוסמן: התייחסתי לדברים הלא נכונים שהוצגו כאן.
יעל דיין: אני חושבת שאין ספק באיכות הטיפול של משרד העבודה והרווחה במגזר הערבי, למעט הנושא שעלה כאן, שאנחנו דנים בו לעתים קרובות, של התייחסות שונה לשאלה מה זה אלימות במשפחה.
יעל דיין: כאשר משרד העבודה והרווחה או משרדים אחרים מפרסמים את מספר הנשים הנרצחות - המספרים שאנחנו מפרסמים כוללים רצח נשים על-ידי בני זוג כאילו על רקע חילול כבוד המשפחה ואילו במספרים הרשמיים הרציחות האלה לא נכללות.
יעל דיין: רשות הדיבור לחבר הוועדה, חבר הכנסת עסאם מח'ול.
עסאם מח'ול: אני לא אתייחס לוויכוח שהיה כאן, למרות שיש לי מה להגיד בעניין הזה.
עסאם מח'ול: הלוואי והזיקה של האוכלוסייה הערבית לטיפול של משרד העבודה והרווחה יהיה בהתאם לשיעור האוכלוסייה הערבית בכלל האוכלוסייה בישראל.
עסאם מח'ול: הלוואי ומספר העניים הערבים בישראל יהיה 20% מהאוכלוסייה ולא 40%.
עסאם מח'ול: המודד הוא מה שיעור המטופלים מבין הנזקקים לטיפול.
עסאם מח'ול: אני לא רוצה כרגע להיכנס לוויכוח הזה.
עסאם מח'ול: אני חושב שהשאלה המרכזית שעומדת בכנס הזה היא שאלה מאוד חשובה, שחשוב למקד בה את תשומת הלב: מה הקשר בין האלימות כלפי חוץ לבין האלימות בתוך המשפחה.
עסאם מח'ול: הוזכר כאן יום השנה לרצח יצחק רבין ז"ל.
עסאם מח'ול: אם אנחנו כבר עוסקים בכך, אני רוצה להגיד שלפני 7 שנים עמד יצחק רבין על הבמה בכיכר מלכי ישראל וטבע אמירה מאוד חשובה, שאלימות בלתי ניתנת לחלוקה.
עסאם מח'ול: זאת היא האמירה הבסיסית שאני מציע שהכנס הזה יאמץ.
עסאם מח'ול: אלימות יכולה להשתקף בכל מיני צורות.
עסאם מח'ול: היא יכולה להשתקף בצורה של הרכבת ממשלה אלימה, ממשלה שבדימוי שלה היא ממשלה אלימה, ממשלה שיש בה גנרלים.
קריאה: זה לא המקום לאמירות מעין אלה.
קריאה: בלי פוליטיקה.
עסאם מח'ול: בכל זאת, יש קשר הדוק - ואני חזרתי ואמרתי את זה מספר פעמים בוועדה לקידום מעמד האישה - בין מיליטריזם לבין מאצ'ואיזם.
עסאם מח'ול: אני לא נכנס למקרה של איש צבא זה או אחר שהואשם באשמה שכל המדינה דיברה עליה, ולא חשוב לי אם הוא עשה או לא עשה את מה שמייחסים לו, אם הוא אשם או לא אשם, אבל מעניין אותי הטיעון שעומד בפני בית המשפט, שעברו הצבאי עומד לזכותו ואמור להשפיע גם על מידת ואופן הענישה שלו.
עסאם מח'ול: אני חושב שאלה אמירות שהן בלב ליבה של שאלת האלימות בתוך החברה, של האלימות בתוך המשפחה.
עסאם מח'ול: אני חושב שאי אפשר לנתק בין הדברים האלה.
עסאם מח'ול: כאשר יש קונטקסט אלים אז גם במשפחה היד תהיה יותר קלה על ההדק להגיע לאלימות.
עסאם מח'ול: לפני יומיים קראתי בעיתון "מעריב" מאמר מעניין על חיילים מהיחידות המובחרות ביותר, סיירת מטכ"ל ודובדבן ומה שלא תרצו, שחזרו מן האינתיפדה ואיך זה השפיע עליהם, מה זה עשה להם, איך הם מטופלים היום ולאן הם הידרדרו.
עסאם מח'ול: באותו עיתון אפשר היה לקרוא גם על משחק רולטת חניקה של נערים בבתי הספר ומחוץ לבתי ספר.
עסאם מח'ול: אני חושב שמבלי שנשים לב האלימות בג'נין והאלימות בשכם, התרת הרסן ברמאללה תשתקף, והיא חייבת להשתקף בחברה הישראלית.
עסאם מח'ול: אין לנו דרך לברוח ממנה, גם בתוך המשפחה וגם באלימות במשפחה.
עסאם מח'ול: אני חושב שזאת האמירה המרכזית שכנס כזה יכול לטבוע ולהחדיר לתודעה של הציבור.
עסאם מח'ול: בסופו של דבר אם האלימות לא ניתנת לחלוקה, גם היציאה מהאלימות לא ניתנת לחלוקה והיא צריכה להיות כוללנית ולהקיף את כל היבטי החיים שלנו.
עסאם מח'ול: תודה רבה.
יעל דיין: רשות הדיבור לרבנית ד"ר איילה גליקסברג.
יעל דיין: אני רוצה להודות לה על ספר שקיבלתי ממנה שנקרא "פותחים חלון", אסופה של מאמרים שלה.
יעל דיין: כתוב בהקדשה "באחוות נשים".
יעל דיין: אני מאשרת את האחווה הזאת.
איילה גליקסברג: בדרך כלל בכנסת אומרים: קהל נכבד וכנסת ריקה.
איילה גליקסברג: בערך כך אני מרגישה כאן.
איילה גליקסברג: תודה על ברכותייך.
איילה גליקסברג: זה הפן האחר שלי.
איילה גליקסברג: כרבנית אני אשת הרב הראשי של גבעתיים.
איילה גליקסברג: במקצועי אני דוקטור לפילוסופיה.
איילה גליקסברג: אני רוצה לומר לחבר הכנסת המלומד מח'ול שאני אימא של חייל, קצין בקבע, שהוא אחד האנשים העדינים ביותר, הרבה יותר עדין מרבים שאינם משרתים בצבא.
איילה גליקסברג: אז לתשומת לבך.
איילה גליקסברג: מדברים כאן היום על מלחמה, על צבא ועל אלימות.
איילה גליקסברג: הוצגו כאן דברים נפלאים שנעשים.
איילה גליקסברג: כמובן שבמרבית הדברים אני לא משתלבת משום שחסר לי הפן של האיזון.
איילה גליקסברג: כאשת מחקר אני יודעת שתמיד צריך לשמוע שני צדדים.
איילה גליקסברג: שמעתי את ההתנצלות של היושבת-ראש, על שצד אחד של המאזניים לא היה פה, ולכן אני מרגישה קצת מקרטעת.
איילה גליקסברג: אני רוצה להתייחס בקצרה לשני דברים.
איילה גליקסברג: ראשית - וכאן בא הצד הפילוסופי שלי - יש טרנד פסאודו-רומנטי, אידיאליזציה של חריגוֹת, ואני אביא דוגמה.
איילה גליקסברג: פורסם השבוע בעיתון שלזוג נולדו תאומות.
איילה גליקסברג: נכתב שגבר בן 75 יצא לארץ שכנה ופגש בצעירה כבת 30 ומאז הם חיים ביחד בגליל.
איילה גליקסברג: כלומר זה מין אהבה כזאת, הם נסחפו.
איילה גליקסברג: האם הוא לא הביא אותה לארץ בכוח?
איילה גליקסברג: האם הוא לא מחזיק אותה בכוח?
איילה גליקסברג: מין אידיאליזציה, גבר בן 75 עם בת 30 ונולדו להם תאומות.
איילה גליקסברג: למה אני מעלה את זה?
איילה גליקסברג: כי לפני המכות והאלימות, גם השתלטות של גבר בן 75 על צעירה בת 30 - עלינו להיות מודעים לזה ולחשוב למה זה יוליך.
איילה גליקסברג: אמנם יכול להיות שהם יחיו באהבה עד גיל 120.
יעל דיין: לא עולה בדעתך כמובן שיתכן שהיא השתלטה עליו.
איילה גליקסברג: אולי יש לו ירושה גדולה, אינני יודעת, יכול להיות.
איילה גליקסברג: את העיקרון אנחנו הבנו.
איילה גליקסברג: נקודה אחרת, ידידתי הטובה גברת חנה קהת, שלא נמצאת כאן כרגע, דיברה על חברה סגורה שמכחישה.
איילה גליקסברג: הייתי מאוד נמנעת מהטלת מודלים סטריאוטיפים על חברות שלמות.
איילה גליקסברג: לכל חברה יש את המבנה הפנימי שלה, עם המגבלות, עם המגרעות וגם עם היופי והשמחה והאהבה, ויש להם סגנונות שונים.
איילה גליקסברג: משפט אחד זעזע אותי, כשהיא אמרה: פושעים מסתתרים מאחורי זקן.
איילה גליקסברג: סליחה, יש פושעים עם זקן ויש פושעים בלי זקן, אבל זה לא שהם מסתתרים מאחורי הזקן.
איילה גליקסברג: הזקן לא מספיק ארוך כדי להסתיר את הפשיעה.
איילה גליקסברג: כפי שאמרתי, בפן השני שלי אני אשת רב שהוא גם חבר מועצת הרבנות הראשית.
איילה גליקסברג: נרצחה בגבעתיים אישה שהכרתי אתה.
איילה גליקסברג: אף פעם אנחנו לא יודעים מהן הסיבות שהביאו לרצח, אנחנו יודעים רק את התוצאות.
איילה גליקסברג: לאחר הרצח יצא כרוז מהרבנים הראשיים בגבעתיים - יושבת-ראש הוועדה ראתה אותו - ובו נכתב: "אנו פונים לכל אישה המרגישה מאוימת או נתונה בסכנה שלא להסס ולא להתמהמה אלא לפנות לרשויות החוק ולבקש עזרה והגנה.
איילה גליקסברג: אפשר לפנות גם לרבני העיר".
איילה גליקסברג: זה לא מליצה, באמת פונים.
איילה גליקסברג: גם בחברות הסגורות וגם בפתוחות - פונים.
איילה גליקסברג: הפתרון הוא לא בשליפה.
איילה גליקסברג: אני יכולה לגלות לכם סוד גלוי, שמקרים רבים נעצרו או נחסמו בשקט ולא הגיעו לידיעת הציבור כי הנשים ניצלו.
איילה גליקסברג: הקריאה שצריכה לצאת בכל מקום היא להגברת המודעות.
איילה גליקסברג: אם נדמה לך שמישהי מאוימת, ספרי הלאה עד שזה יגיע למקום הנכון.
נעמה שפטר: אני יועצת לקידום מעמד האישה במטה בנימין.
נעמה שפטר: אני גם יושבת-ראש עמותת נשות יש"ע.
נעמה שפטר: אני רוצה לתת לכם הצצה לעולם של נשים ביש"ע כיום, אפרופו האינתיפדה השנייה בשנתיים האחרונות, אפרופו אלימות.
נעמה שפטר: האלימות שם היא לא רק ברגע שאת יוצאת מהבית ואולי יורים עליך בכביש אלא היא נכנסת גם הביתה למיטה של ילדה בת 5 בשבת בבוקר.
נעמה שפטר: השאלה היא איך נשים מתמודדות, איך החברה מתמודדת ומה קורה מבחינת האלימות במשפחה במצבים כאלה.
נעמה שפטר: אני רוצה להעיד באופן אישי, כמי שנשים רבות פונות אליה, שרמת האלימות גדלה וגוברת מאוד.
נעמה שפטר: אנחנו מקבלות פניות רבות מאוד מנשים בנושא של אלימות במשפחה, הן כלפי נשים והן כלפי ילדים, מנשים שלפני כן אולי לא השתייכו לחתך הזה.
נעמה שפטר: הלחץ זה, החשש הקיומי והפיזי מצד אחד על הבית, על המשפחה, על הילדים נותן אותותיו.
נעמה שפטר: הנסיעה בדרכים מאוד מסוכנת, כולנו שותפות לטראומת הפיגועים ונוסף לזה הלחץ איך להעביר לילדים את התחושה ש"ביתי הוא מבצרי" כשהוא לא תמיד "מבצרי".
נעמה שפטר: נקודה אחרת היא הבידוד.
נעמה שפטר: יותר ויותר נשים בישובים, דווקא הישובים היותר מרוחקים, נמנעות מלצאת מהבית או מהישוב עם רדת החשכה.
נעמה שפטר: לצאת לבית קפה או לסרט בעיר הקרובה הופך להיות מבצע צבאי והרבה פעמים מוותרים עליו מראש.
נעמה שפטר: שלא לדבר על כך שהרבה מאוד זוגות מחליטים לא לנסוע יחד כי, תסלחו לי אבל בהחלט אנחנו שומעות את זה הרבה מאוד, אם כבר מישהו יירצח לפחות שיישאר הורה אחד לילדים ושלא יפגעו שני בני הזוג, מה שקרה באמת באחרונה.
נעמה שפטר: כל האלמנטים האלה מצטברים - הסגירות, לחץ מאוד גדול מכל בני המשפחה, חשש גדול מאוד ואלימות סביבתית חיצונית.
נעמה שפטר: אנחנו הקמנו קו חם לנשים במצוקה ביש"ע ואנחנו רואים באמת ריבוי גדול מאוד של פניות.
נעמה שפטר: אנחנו יכולות באופן מאוד חד לשים את הגבול ולומר שבשנתיים האחרונות יש עלייה מאוד גדולה במספר הפניות.
נעמה שפטר: אגב, אין עלייה באותו סדר גודל, או אולי בכלל לא, בטיפול בפניות האלה במוסדות הרווחה בישובים השונים.
נעמה שפטר: תודה רבה.
רות רזניק: אני עוסקת בתחום האלימות נגד נשים כבר 25 שנים.
רות רזניק: ראשית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת החדש עוזי אבן, שהייתי חברה במפלגתו עד לפני מספר שנים.
רות רזניק: באותה הזדמנות אני רוצה להזמין אותו לבקר במקלטים לנשים מוכות כדי ללמוד את הנושא הממסדי וללמוד איך הוא יכול להשתלב ולעזור.
רות רזניק: לא התכוונתי לדבר בכלל אבל נאמרו כאן דברים שאני רוצה להעמיד אותם על דיוקם.
רות רזניק: קיימת אלימות כלפי נשים גם בארצות שלוות כמו נורבגיה, שוודיה, שוויץ, הולנד, קנדה וכדומה.
רות רזניק: לאחרונה קיבלתי מחקר של ממשלת הולנד המדבר על כך שכמעט בכל משפחה שנייה יש דיווחים על אלימות, ורבע מהנשים מדווחות על כך שאלימות מתרחשת במהלך השנה האחרונה במשפחתן מדי יום או מדי שבוע.
רות רזניק: זאת אומרת, זה לא רק בישראל וזה לא רק במצב של טראומה ומלחמה.
רות רזניק: אין ספק, וזה מוכח גם מארצות-הברית, כאשר חיילים חזרו מוויטנאם וקוריאה המצב בחיי הנישואים שלהם הלך והידרדר, כולל רציחות.
רות רזניק: דבר שני שקורה, אנחנו יודעות מעדויות של נשי חיילים ואימהות לחיילים שבאו בחזרה מטראומה שאין ספק שמה שאנחנו עושים במהלך האינתיפדה - לא רק מה שמתבצע בנו - יוצר טראומה מאוד קשה, וכולנו נסבול את התוצאות.
רות אלרז: אני מייצגת מרכז ייעוץ לאישה וכן את בת שלום.
רות אלרז: יש קצת סתירה ביניהם, ולא כל אחת במרכז תסכים עם מה שאני אומרת כנציגת בת שלום.
רות אלרז: אני עוסקת בכל הפניות שמגיעות למרכז.
רות אלרז: אנחנו דורשים תשלום מינימום אך בזמן האחרון יותר ויותר נשים לא יכולות לשלם את תשלום המינימום, שהוא באמת נמוך.
רות אלרז: זאת אומרת, המצב הכלכלי הגרוע, בפרט בירושלים, מונע מנשים רבות לקבל את התמיכה הדרושה להן.
רות אלרז: כנציגת בת שלום אני רוצה להגיד - הדברים בעצם כבר נאמרו לפני - שבזמן מלחמת המפרץ כשכולם היו סגורים בבתים היתה עלייה משמעותית באלימות בתוך המשפחה.
רות אלרז: אני חושבת לעצמי איך זה בג'נין ובכל הערים והכפרים הפלשתינאים, כשהם סגורים לפעמים שבועות רבים ולא יכולים לצאת מן הבית.
רות אלרז: מה קורה שם?
רות אלרז: אנחנו לא אשמים, בוודאי שלא, אבל בכל זאת.
רות אלרז: אנחנו שולחים ילדים בני 18 ואנחנו מצפים שהם יחזרו ויישארו בני אדם.
רות אלרז: אי אפשר להיות אלים במקום אחד ופתאום להיות בן אדם במקום אחר, זה הכל.
חנה שפירא: אני יושבת-ראש ועד העמותה של קו חירום.
חנה שפירא: אני רוצה לחזק את מה שאמרה הדוברת לפני ולהזכיר לכולנו שנשפט גבר מקיבוץ מעגן שרצח את חברתו מקיבוץ שער הגולן.
חנה שפירא: התברר שהבחור בשעת שירותו הצבאי בעזה ירה בנערה ערבייה.
חנה שפירא: החבר'ה שלו מהיחידה חיפו עליו והדבר לא הובא אף פעם לשום ערכאות משפטיות.
חנה שפירא: הנה דוגמה לקלות הבלתי נסבלת של הרצח.
אתי גונן: אני סגנית וממלאת מקום ראש מועצה מקומית מיתר, יועצת לראש הרשות, אבל לפני כן אני גם מורה בישראל.
אתי גונן: אהבתי מאוד לשמוע את הדברים שאמר חבר הכנסת עוזי אבן.
אתי גונן: הוא דיבר על השקפת העולם שלנו.
אתי גונן: אני חושבת שאחד הדברים שמאוד קשה לשנות זה השקפת עולם.
אתי גונן: אם המדיניות של הממשלה שלנו תשתנה, אני בטוחה שגם השקפת העולם שלנו תושפע מכך.
אתי גונן: אני שייכת לסקטור מערכת החינוך.
אתי גונן: אני בעלת תואר שני, בוגרת אוניברסיטת בן-גוריון, אבל אין שוויון ביני לבין בן זוגי ברמת השכר שלנו.
אתי גונן: אני חושבת שמערכת החינוך היתה צריכה לעודד את המורים להרחיב את השכלתם וגם לתת להם שכר שוויוני.
אתי גונן: קראתי את הסקר האחרון של מכון אדווה שהצביע על כך שנשים משתכרות חצי מגבר בעבור אותו תפקיד.
אתי גונן: לדעתי זה הדבר הראשון שצריך לתקן.
אתי גונן: המצב הסוציו-אקונומי באמת משפיע על אי-שוויוניות.
אתי גונן: לא פלא שקיבלנו נתונים על ש-23% מהנשים מוכנות להבין אלימות כלפי נשים.
אתי גונן: אם ניצור הרגשה שהאישה כן שווה, והיא שווה לבן זוגה ושווה בכלל בחברה, אני חושבת שההתנהגות שלנו גם תהיה שונה.
יעל דיין: למעשה מה שאת אומרת זה מה שכולנו אמרנו בניסוחים שונים.
יעל דיין: אם מגיע לי 23% פחות שכר על עבודה שווה אצל אותו מעסיק אז יכול להיות שגם מגיעות לי שתי סטירות.
יעל דיין: העניין הזה של הרגשה, של לא מגיע לי או כן מגיע לי, של "אולי התנהגתי לא בסדר, כי אם הייתי מתנהגת בסדר הייתי מתוגמלת כמו הגבר, אולי זה משהו שהזמנתי עלי, אולי למשהו אני גרמתי, אולי שידרתי" - אנחנו שומעים את זה מנשים שהיו קורבנות של דברים קשים ביותר.
יעל דיין: בכל זאת יש בהן החשש הזה, שהחברה שמה עליהן, שאולי בכל זאת חלק מהאשמה נופל עליהן.