GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרון בריק-דשן: אז קודם כל כמובן אני מברכת את היום החשוב הזה ואני רוצה רגע לחזור לנושא של הוועדה, כלומר הנושא השוטף של הוועדה, אנחנו עוסקות בקידום נשים ולא מעט כשאנחנו מדברות על חסמים גם תעסוקתיים וגם כמובן ההשלכה שלהם על המשכורת, אנחנו מדברות על המועדון הסגור הזה של המילואים שהוא נט וורקינג מטורף מבחינת פוטנציאל לתעסוקתי ובכלל שיתופי פעולה ונשים שיחסית נעדרות מהמעגל הזה זה אחד החסמים שלהם אז כמובן שאני מברכת את המועדון הסגור הזה ואת האפליקציה והתוכנית החדשה הזאת היא נהדרת וכשאני מנסה לחשוב איך אנחנו משלבות בזה יותר ויותר את הנשים למרות הייצוג הנמוך שלהם במילואים.
שרון בריק-דשן: ואני רוצה לפתוח חלון נוסף והצוות הבכיר הזה שותף ומאוד משמעותי לאורך השנים בנושא הזה של עלייה משמעותית בכמות החיילות הדתיות שמשרתות בצה"ל ועוד פעם ההמשך של זה למילואים ואני חושבת שמכיוון שבמסגרת החוק הבוגרות החינוך הממלכתי דתי יכולות להיות פטורות משירות צבאי אז ברגע שהן בוחרות בשירות צבאי הן בעצם מבצעות את הצעד הראשון של ההתנדבות שלהם, בסדר, במירכאות כפולות, אני באמת חושבת שהשירות בצה"ל הוא זכות וחובה לכולם ולכולן, אבל ברגע שהן עושות את הצעד הזה, כלומר הפוטנציאל שלהם לראות אותן אחר כך כמתנדבות במילואים הוא מאוד גדול ולכן לכל השותפים פה אני חושבת שיש מקום לפתוח, להנגיש, לעודד את שירות המילואים אצל בגרות השירות הצבאי כחיילות דתיות ואני מקווה שדרך זה חוץ מהשירות המאוד משמעותי שכבודו כמובן מונח, אבל יש פה עוד פעם האפשרות שלנו כוועדה שעוסקת במעמד האישה, גם לצמצם את הפערים אז זאת נקודה נוספת שחשוב לי כמנכ"לית של ארגון שעוסק בפמיניזם דתי להכניס גם את זה ביום המבורך הזה.
נעמה לזימי: תודה לך, עכשיו קרה דבר נחמד, כולם דיברו, לא היו וויכוחים, היו הסכמות, היה נעים ונשאר זמן למי שרוצה להוסיף דברים לדבר אז בבקשה.
יונת דסקל-דגן: נעים מאוד, יונת דסקל-דגן, הצטרפתי לפורום הנשים, לפורום המילואמיות לפני מספר חודשים וממש נחמש שיש דלת כזו אז ממש תודה.
יונת דסקל-דגן: רציתי להגיד משהו לחבר הכנסת שהלך, אני - - -
נעמה לזימי: אני מתאימה לך לפלוגה.
יונת דסקל-דגן: לא, אני פרמדיקית בחטיבת הנח"ל, הייתי בשירות המילואים שלי ב"עמוד ענן" ו"צוק איתן", פרמדיקים בגצ"ר נחל -- אגב, המג"ד שלי בכלל לא שאל אם אני רוצה להיכנס, כאילו היה 'אובייס' לגמרי, הדבר היחיד ששאלו אותי זה אם יש לי דסקיות בנעלים אז אני אומרת את זה ממש לטובה, זה אפילו לא היה נתון לדיון.
יונת דסקל-דגן: אני רוצה ממש לחזק פה שני דברים שנאמרו ולדעתי שניהם בשורות מדהימות, אחד זה באמת קשור למקצוע, בשירות הסדיר שלי בגצ"ר אחד המ"פ פחות אהב לצאת איתי למעצרים בהיותי אישה, בגצ"ר נח"ל יש פרמדיק ופרמדיקית, אנחנו שניים ותמיד הייתי אומרת לו אתה לא רוצה אותי במעצר בגלל שאני הלוחמת הכי טובה, אלא כי אני הפרמדיקית הכי טובה, אז אני באמת חושבת שעניין המקצוע פה הוא מאוד מאוד חשוב, גם בעניין המילואים, כי באמת יש נשים, בכללי יש משרתי מילואים במקצועות מאוד מאוד חשובים שהם כנראה מאוד טובים בדברים שהם עושים גם באזרחות, אני אגב גם באזרחות שלי פרמדיקית, אבל באמת ובגלל זה כדאי באמת להכניס.
יונת דסקל-דגן: הדבר השני שבשבילי באמת בנושא האישי הכואב לי, הבשורה שהבאתם על היריון ולידה ומדים, אני רק יכולה להגיד על עצמי, השירות שלי אני עשור במילואים, עושה שטח, זאת אומרת יוצאת מתעסוקות מבצעיות של מעצרים והכול ואימונים ויוצאת לשבועיים פה בשטח וכאלה ואחרי שילדתי את בני הבכור, בשבוע הראשון שגם ככה מאמינה שיש פה נשים שעברו את זה, כל הראש חושב על דברים אחרים ואת לא מבינה איך החיים הולכים להיראות מעכשיו אז התקשרה אליי מש"קית מסוימת, לא בכלל מהיחידה שלי, לא מכירה אותי, אני לא מכירה אותה, "יונת , כן, את פטורה ממילואים, להתראות", זאת הייתה שיחת הטלפון, המפקד שלי בכלל לא הכיר את הסיפור הזה, אני מאוד נפגעתי, זה פגע בי מאוד, גם לא מחכה למילת תודה, אבל בסוף לא היה בשיחת הטלפון איזה תודה על העשור שהיית בשירות מילואים ובעיקר לא היה את השאלה, אולי אני רוצה, זה כאילו היה בעצם, באמת עצירה ואת בעלי אף אחד לא התקשר אליו שנולד הבן הבכור שלנו, זה הכול בסדר, רק אני הייתי הפטורה ממילואים, אז אני חושבת זה שפתחתם את זה כאופציה לשאלה, אני חושבת שזה מדהים, זה גם מאוד מאוד באמת הדבר הכי קשה לי שזה פשוט פגע בי והייתי צריכה להילחם לחזור ליחידה, אני והמפקד שלי ואם הגענו למצב, ככה אני ראיתי את זה מאז, שאישה צריכה לחשוב פעמיים אם לספר למפקד שלה, יותר נכון לצבא, אם היא בהיריון, או לא, זו בעיה גדולה ואני ממש מודה לכם, לכן, לא יודעת מי עמד מאוחרי זה, על הבשורה המדהימה הזאת.
נעמה לזימי: רוצות ככה כן?
נעמה לזימי: בטח.
נעמה לזימי: זה לא קורה בדרך כלל שתדעו, אין אקסטרה.
הילה היינהורן: הילה היינהורן ואני מפקדת במילואים, נשאיר את זה ככה ואני לא הבנתי האם עכשיו האמא הטרייה נדרשת לחתום על איזשהו מסמך כדי להמשיך את השירות?
הילה היינהורן: או שהיא בכלל לא נשאלת כלום, ממשיכה כרגיל, מחויבת למילואים ורק אם היא רוצה היא מבקשת לצאת?
אבישג סבג: אז קודם כל אמרתי את זה גם בהתחלה, אבל אני אחזור, בגדול אנחנו עכשיו בדיוק בתהליך כתיבת המדיניות והדיוק של הדברים, מה שהולך להיות זה שאשת מילואים ברגע שהיא תלד אנחנו נברך אותה על הלידה שלה וככלל היא תישאר בשירות מילואים, אלא אם כן היא תבחר שהיא רוצה לצאת, אנחנו כן נאפשר לה כמה אופציות, אופציה אחת אולי בשנה הראשונה-שנייה, רגע, להישאר במערך ושלא יפעילו אותה ושהיא לא תהיה מחויבת למול איזשהו הפעלה בצו מהיבט החוק והאופציה השנייה תהיה באפשרותה גם לבקש לצאת לפטור וזה משהו שאנחנו בדיוק מגבשים אותו.
הילה היינהורן: אוקי, אז כן אני חושבת שמאוד חשוב שלא תידרש אישה לחתום על מסמך שהיא רוצה להישאר בשום סיטואציה, זה משנה לחלוטין בעצם את המאזן, אנחנו לא באמת צריכים אותך, אלא אם כן את רוצה והנושא הזה באמת של התקופה הראשונה הוא קריטי, אני מפקדת של אימהות ואבות, שני הצדדים אגב צריכים את הזמן הזה וכשמגיעים אנשים צעירים מהסדיר לדבר עם אותם הורים טריים, זה לא עובר בצורה כמו שאנחנו, אני נראית צעירה, קצת פחות, אז זה לא עובר באותה צורה כמו שאנחנו הנשים הבוגרים יותר עם ניסיון החיים הארוך יותר, מדברים עם אותם אנשים שבעצם בונים משפחה אז אני חושבת שגם צריך לחשוב על איך עושים את זה, מי עושה את זה, לאו דווקא חיילת הקישור הזוטרה, אלא אם כן היא ממש יודעת ספציפית להתעסק בנושא הזה, זה רגיש, זה מאוד מאוד רגיש, זה תקופה רגישה במשפחה גם.
נעמה לזימי: אני רק רוצה להגיד שמשקית קישור עוברת הכשרה רצינית, גם אני עברתי, זה לא פעם היא מתפקדת כקצינת קישור לכל דבר ועניין, אני עם מש"ק הקישור שלי הייתי בסימביוטיקה לגמרי, הם היו פשוט מדהימות ואני תמיד אומרת שהן מפקדות לכל דבר, רק אומרת את זה, אבל הערה ממש נכונה וגם התשובה מאוד חידדה כאן את הנושא הזה, אז זה באמת חשוב, אלא אם כן עוד מישהי, מישהו רוצה?
נעמה לזימי: כן, בבקשה, שתיכן ואנחנו נסגור את הדיון.
רות שלו: שלום, אני רות מהרשות לקידום מעמד האישה, אני רק רוצה לסכם באיזשהו משפט את החשיבות של מה שאנחנו עושים פה שזה ממש לא מתחיל ונגמר בשירות המילואים, אנחנו מדברים על נשים שלא מציעות את עצמן, לא רק לא מכהנות במוקדי קבלות החלטות, אלא לא מציעות את עצמן אפילו, אנחנו מדברים פה על המון המון תחושת מסוגלות ומה שקורה במהלך המילואים וכל השינויים המבורכים שייקרו, ייצרו אדוות מאוד מאוד חשובות למעמד האישה ככלל, אז אנחנו ממש לא עוסקים כאן באיזשהו או משהו נקודתי ואם היא תשרת את המספרים האלה בשנה, או לא, שוב האדוות האלה הם באמת באמת חשובות למעמד האישה בכללי.
נעמה לזימי: תודה רבה ורק תציגי את עצמך גם.
שובל אשכנזי: שלום לכולם ולכולן, אני שובל, אני השתחררתי לפני עשרה חודשים, שירתתי כקצינת סימולטור בחיל האוויר ורגע לפני השחרור שלי, אני הבנתי שאין לי כל כך מה לעשות במילואים ועוד תוך כדי השירות, רגעים לפני השחרור התחלתי לחפש לעצמי תפקיד בחייל ובאמת מצאתי והתחלתי את ההכשרה לתפקיד שלי במילואים תוך כדי השירות וזה נקודה שאני רוצה לדבר עליה, האפליקציה שדיברנו היא נשמעת מדהימה, אבל אני חושבת שרגע לפני האפליקציה חשוב להתייחס לבנות שעומדות להשתחרר ולקיים איזשהו תהליך, או הסללה לתפקידים מסוימים, כי אני מיוזמתי האישית חיפשתי לעצמי תפקיד חלופי כדי להמשיך ולשרת.
נעמה לזימי: אני אפילו אתחבר למה שאת אומרת, כשאני הגעתי לבקו"ם להשתחרר, אחרי שהייתי קצינת קישור במשרד הביטחון, פגשתי בחברה שלי לקורס קצינים, אמרה לי "בואי אני אשחרר אותך מהר, אקצר לך ככה את התור", אמרתי לה, "לא, לא", רחלי קוראים לה, "אני רוצה איך אנחנו עושות מילואים, בואי תגידי לי מה אנחנו עושות", היא שכנעה אותי, קצת מוזרה, אמרתי "אני רוצה מילואים" ואז היא ממש איתרה איתי את התפקיד, כי בכל זאת אני מגיעה מעולם השלישות, היה נכון שאני אישאר בעולם הזה שיש לי בו איזשהו ידע, הצבא השקיע בידע הזה צריך להגיד מכוח השירות וזה כל כך נכון שגם באמת לאתר את ימי השמה האלה, אני אחר כך גם הגעתי לאיזה יום של פיקוד העורף, שם שיבצו אותי כשלישה גדודית ואז ככה זה באמת השתלב וזאת נקודה מאוד חשובה, כי לפעמים אפילו בגיל הזה זה פשוט נעלם לנו, קשה לחזור אחרי שמונה שנים של תואר, או תואר שני ולהגיד עכשיו אני יכולה להתגייס חזרה למילואים, באמת איך המערכת גם יודעת לשמר את הכוח הזה שכל כך חדור מוטיבציה, כמו שאני יצאתי מהשירות, הייתי חדורת מוטיבציה, בהתלבטות אם להישאר בקבע, או לצאת ולממש את כל הדבר הזה, נקודה חשובה.
שובל אשכנזי: כן ואני אוסיף ואומר שבסוף אני באה מחיל האוויר שאני מרגישה שהחייל הירוק לי לפעמים הוא ניראה לי ממש שונה ומוזר ועכשיו יוצא לי לעבוד אתו הרבה בתפקיד שלי במילואים, ביחשת"פ שזה היחידה לשיתוף פעולה ואני חושבת שבאמת אם היו באים, בחיל האוויר יש הרבה מילואימניקים, אבל הרוב מוקדש לצוותי האוויר ואצלנו בחייל אין הסדרה לתפקידים שהם תפקידי המטה שזה חשוב.
שובל אשכנזי: זה בסוגייה הזו, בסוגייה השנייה שאני רוצה לדבר עליה זה הפורום של המילואימיות שאני הגעתי אליה ממש במקרה בפייסבוק, בשוטטות, שהתחלתי להשתתף כמילואמניקית אז הגעתי לפורום, אני חושבת שזה ממש חשוב ואני שמחה לקחת בו חלק, אמנם אני חדשה וצעירה בו, אבל אני חושבת שהוא קריטי.
נעמה לזימי: טוב, תראו, אתם רק שנה, הגעתם להישג יפה בשנה, זה לא קורה בדרך כלל, מה זה ממש, תשמעו, אני לא יודעת איך להסביר לכם, אני באתי מהעולם החברתי אקטיביסטי, תהליכים שאנחנו מעבירים לפני שינויים, דברים שנעשים הרבה זמן, אז אם ככה הספקתם בשנה יש לכם רף ציפיות בהתאם.
שובל אשכנזי: זהו באמת זה ממש מרגש לשבת פה ותודה רבה לכל מי שפעלה והביאה אותנו הנה, זה הכול.
נעמה לזימי: תודה לכן גם על הקול שהבאתן.
נעמה לזימי: אני רוצה להגיד קודם כל שזה היה דיון מהנה, אני לא רגילה להגיד את זה, אני רגילה להגיד דיון חשוב, דיון מעשיר, היה גם דיון מהנה זה תענוג עבורי לראות את המערכת מתכתבת ככה עם החברה האזרחית ועם הקולות, לא מפתיע אותי שזה קורה דווקא במילואים, כי בעצם כל המערך המילואים הוא מערך של החברה האזרחית עם הצבא ולכן זה באמת צריך להיות גם ככה שגם במקומות של לשפר, או לקדם ולמנף זה עדיין נשאר בתוך התפיסה הזו של הערבות ההדדית הזו בין החברה לבין הצבא ואפילו דיון כזה שנעשה בגלל יום הוקרה מיוחד שמביא את הבשורה זה דבר באמת שלא מובן בעיניי אז אני ממש אומרת פה תודה לכל המעורבות והמעורבים בדבר זה חשוב ואני אגיד שכמה שחשבתי 'אה דיון על המילואים זה כל העולם שבאתי ממנו ואני בטח אדע הכול', למדתי גם והחכמתי מאוד והנקודות פה חשובות ונכונות ואני מקווה שגם בשנה הבאה יהיה יום כזה חשוב, כי חשוב לציין בכנסת וגם בו אנחנו נגיע לכאן ונלמד ונראה על עוד דברים שנעשו.
נעמה לזימי: אני חושבת שזה באמת, אני לא אומרת סתם, לא מובן מאליו, שעמותה שקמה בשנה מצליחה לייצר תהליכים שהם כבר נכתבים עכשיו בנהלים בצבא, זה באמת בעיניי דבר נהדר וחשוב ומפה אני גם רוצה להגיד תודה קודם כל לכל מערך משרתות ומשרתי המילואים, נשים וגברים, אנשים שעוזבים הכול ויוצאים למשימה שלהם, לא משנה מהי ואני זוכרת אצלי בגדוד, כל אחד היה בעולם אחר לחלוטין של עיסוק, מסוגיות בינלאומיות ועד לעסקים פרטיים והסיפור של לעזוב הכול ולהגיע במוטיבציה למילואים הוא משהו שבעיניי ראוי לשבח וככה צריך להסתכל על כל משרתי ומשרתות המילואים שעושות את המשימה הזו אז מפה גם להגיד תודה ולמען ההצלחות שבדרך תודה רבה לכולכם ואני גם זמינה פה לשרותכם, אם לא אמרתי אז אני רוצה לומר.
שובל אשכנזי: אפשר לומר משהו?
שובל אשכנזי: אז אני מבינה שיש פה דיונים עכשיו בנושא המילואים, בוועדות הכנסת, כמה חודשים רצוף - - -
נעמה לזימי: לא, אז היום.
שובל אשכנזי: לא, לא, יש המשך של וועדות, לדאוג לנציגות נשית, אם באמצעות פורום המילואימיות, או אם באמצעות אחרת, אני חושבת שדווקא הפורום הוא טוב, כי יש פה בעצם איזשהו קבלת מידע מהשטח לדאוג באופן יזום ומבוקר שתהיה נציגות בכל הוועדות.
נעמה לזימי: בהחלט.
שובל אשכנזי: בסדר?
נעמה לזימי: לגמרי, תודה על ההערה ותודה לכן, תודה, תודה אבישג גם על הבשורה, תודה מיכל.
עאידה תומא סלימאן: שלום לכולם, אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, היום ה- 14 ליוני 2022 ואנחנו היום לצערנו הרב בנושא מאוד כאוב, רצח שלוש נשים תוך שבוע.
עאידה תומא סלימאן: בשבוע שעבר לצערי הרב היינו מול שלוש בשורות איומות קודם כל ג'והרה חניפס, בת ה-28 נרצחה כאשר התפוצץ האוטו שלה לאחר ששמו מטען ואיבדה את חייה, גם סמר קלסנה, בת 50 מחיפה, נרצחה על ידי בן הזוג שלה במחזה מאוד קורע לב ולאחר כנראה היסטוריה של אלימות וגם אתמול שמענו גם כן את הבשורות האיומות על ספיר נחום, בת העיר שלי מעכו, בת 25 שנעלמה לתקופה של 12 יום והתברר בסוף שהיא נרצחה בצורה גם כן מאוד אכזרית ויש חשד שזה בן הזוג שלה ולצערי הרב אנחנו עם שלושת הנשים האלה הגענו למספר של עשר נרצחות מתחילת השנה ומתחילת השנה גם כן היו ניסיונות רצח לנשים, אחת מהן שאני זוכרת זה למיס אבו לבן והיה ניסיון לרצוח אותה והיא ניצלה ואני חייבת להגיד שגם יש נערה מהנגב, סברה אלרפאעיה שכבר מעל לכמעט שלוש שבועות שהיא יצאה מהבית ונעלמה ולצערנו בעניין של סברה לא ראינו כוחות משטרה שיוצאים לחפש את סברה ועדיין לא רואים, אני הייתי רוצה לראות כל פעם שמישהו יוצא ונעלם, אם זה בחור, או בחורה ובעיקר בחורות ונשים, לראות אותו מבצע שראינו כאשר ספיר נחום נעלמה, הייתי רוצה לראות את זה כי אולי אז אם מפעילים את כל הכוח המשטרתי שצריך ואת כל האמצעים הקיימים אולי באיזשהו מקרה גם נגיע אליהן לפני שהן נרצחות.
עאידה תומא סלימאן: (חוזרת על דבריה בשפה הערבית).
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להדגיש שאנחנו מקיימות את הדיון הזה כדי לראות איך אפשר למנוע את הרצח הבא, כל פעם שיש עוד רצח של אישה הדיונים מטרתם, אנחנו לא נחזיר את הנשים עם כל החיים המלאים שהיו להם עוד פעם לחיים, אבל לפחות אנחנו נוכל אולי למנוע עוד רצח ועוד רצח אולי נוכל להציל נשים ממעגל האלימות שהן נמצאות בו ואולי נוכל להתריע שוב ושוב למוסדות על מה שהם צריכים והיו צריכים לעשות.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד גם כן שזה מאוד אני לא יכולה לעבור בשקט על העובדה שגם באותו שבוע שר המשפטים הודיע שהוא דוחה את ההצבעה בממשלה על הצטרפות לאמנת איסטנבול, למה אני קושרת את זה בזה, כי אמנת איסטנבול עושה סטנדרטיזציה לכל מדינה איך להיאבק באלימות נגד נשים ואיך למנוע רציחות של נשים וכאשר המדינה דוחה את זה וכאשר הממשלה מחליטה לא להביא את זה על סדר יומה וכאשר יש שרות שמתנגדות ובגלל זה דוחים את החתימה זאת הצהרה ואם נרצה, או לא נרצה, שזה לא כל כך חשוב להיות על האג'נדה של הממשלה ולכן אני בשבוע קשה כזה, בחודש מדמם כזה אני פונה שוב לשר המשפטים ומבקשת ממנו כן להעלות את זה להצבעה ופונה לשרות ואומרת להן תלמדו את החומר יותר טוב, תלמדו, שרת הפנים תזכרי שהמדינה חתומה על אמנת הפליטים שהיא הרבה יותר קשה מסעיף 1 באמנת איסטנבול.
עאידה תומא סלימאן: ולשרת החינוך אני גם כן פונה ואומרת אל תעצרי תהליך כל כך חשוב ומציל חיים לנשים בגלל שאת לא רוצה שיתערבו בתוכניות הלימוד, את בעצמך הצהרת שאת רוצה לקדם תוכניות לימוד על שוויון מגדרי ועל אלימות נגד נשים, זה כבר רשום הצהרה ממך מקודם אז בעצם ההתנגדות למה שכתוב באמנת איסטנבול, הגיע הזמן שייקחו אחריות בממשלה, תסירו את ההסתייגויות ואני יודעת שיש בחירות באוויר וכל אחד רוצה לחזור 'לבייס' שלו ולמצוא חן 'בבייס' שלו, אבל תאמינו לי תמצאו חן בעיניי כל הציבור במדינת ישראל, אם תעשו צעד שהוא מציל חיים ובונה מאבק אמיתי באלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: שלושת המקרים האחרונים, או לפחות שניים מהם היה מהפרסומים שהתפרסמו, היה רקע של אלימות והיה רקע של פגיעה באישה, אנחנו נרצה לדעת קודם כל היום, גם במקרה של ג'והרה חניפס, עד כמה היו התראות כאלו, או אחרות מול המשטרה ועד כמה היה ידוע לשכות הרווחה, גם במקרה של סמר קלסנה שאני יודעת שהיו פניות ואני יודעת שבאיזשהו שלב היה גם צו הגנה שהוצא על ידה ויש הרבה תלונות גם כן על העיכוב בהגעת המשטרה והכוחות ההצלה למקום הרצח וגם במקרה של ספיר נחום, אני יודעת שיש עבר של אלימות וזה גם התפרסם, השאלה מה נעשה כדי להגן על הנשים האלה ואני חייבת לרשום בפנינו וזה יעבור הלאה ששלושת לשכות הרווחה שהעניין קשור אליהם החליטו לא להגיע לדיון היום, וועדה בכנסת מזמנת לשכות רווחה שקרו בתוכה מקרה רצח מזעזעים, עם עבר של אלימות ומחליטים לא להגיע לוועדה וההזמנה יצאה מפה וגם יצאה ממרכז השילטון המקומי ובכל זאת התעלמו מההזמנה ולא דיווחו אפילו שהם לא מגיעים ועל הסיבות שהם לא מגיעים, זה בדיוק היחס כנראה כאשר נשים רוצות לשים על סדר יומן של גם לשכות רווחה וגם משטרה את הנושא של סכנת חיים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שלשכות הרווחה יבינו שהם לא מעל החוק ושכנסת ישראל, בית המחוקקים גם עושים בקרה על העבודה שלהם וכאשר מזמינים אותם, מתייצבים בוועדה ועל זה יהיה גם אמירה של הוועדה מול מרכז השילטון המקומי, מול העיריות עצמן שבהם לשכות הרווחה לא הגיעו לדיון הזה וגם מול משרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת קודם כל ללרה צינמן מארגון משפחות נרצחים ונרצחות וכמובן אנחנו נגיע גם לנציגי גם המשטרה וגם משרד הרווחה כדי לשמוע מכם, אבל אולי לארגונים יש מה להוסיף לשאלות ולהבהרות שרוצים.
לרה צינמן: תודה רבה, אני לרה צינמן, יושבת ראש ארגון נרצחים ונרצחות וקודם כל אמא לגנית שנרצחה לפני 26 שנים.
לרה צינמן: אתמול באתי להזדהות עם אמא בדיעה שאבדה את ילדתה, ככה היא קוראת לילדה, ג'והרה בת 28, אין לתאר בכלל במילים את הכאב שלי אישי וההזדהות עם כאבן של המשפחות שנהרסו בבת אחת ואני רוצה להגיד שהמקרים לכאורה שונים, אבל יש ביניהם גם מאפיינים, במיוחד במקרה הרצח של ספיר ושל סמר, כמו שאת אמרת עאידה וכמובן שבדיעה הזכירה אותך אתמול כששוחחתי איתה ובלתי נתפס שאישה כל כך עוצמתית ושעוסקת בתחום מניעת אלימות נגד נשים במקצועה, גם ביתה נפלה קורבן.
לרה צינמן: אז במקרה רצח של ספיר ושל סמר אכן היו ברקע גברים עם רקע של אלימות ורקע של אובדנות במקרה של סמר ולא פעם אנחנו כאן ציטטנו, ממש ציטטנו מדוח שפורסם עוד ב-2016 ובו כתוב "קיימים חסמים ארגוניים המקשים ומונעים העברת מידע על הפוגעים והנפגעים בין הגורמים המטפלים הרלוונטיים, כגון הוראה חוקית לגבי רישום פלילי, חיסיון רפואי וחיסיון טיפולי וכפועל יוצא מכך במקרים רבים מידע שעשוי להיות רלוונטי לטיפול במשפחה המעורבת במעגל האלימות, כגון נטיות אובדניות, או כוונות לפגיעה מכוונת לא מגיעה לידי כלל הגורמים לטיפול ואכיפה" ולא מגיע גם למשפחה עצמה, המשפחה עצמה לא מודעת לסיכון הנורא שהיא נתונה.
לרה צינמן: עכשיו הילדים של סמר אומרים שהם לא חשבו שהבעל יכול לפגוע, אבל אם הוא ניסה להתאבד, אם הוא היה שקוע בחובות אז ברור שהיה לו רקע של סיכון מאוד מאוד גבוה ועדיין המדינה לא מקדמת את מה שנכתב כבר לפני כמעט עשור, זה עדיין נשאר על הנייר ולא מקודם ועולה בדם נשים יקרות, ילדים נשארים יתומים, נשארות אימהות אומללות לכל החיים, אז אנחנו פשוט זועקים, זועקים זעקה של האימהות ושל היתומים, אנא תתחילו באמת להפעיל וליישם תוכניות שנכתבו כמעט לפני עשור.
עאידה תומא סלימאן: תודה, את האמת לרה כשהלכתי לנחם את בדיעה ולאלה שלא מכירים, בדיעה היא יועצת לקידום מעמד האישה בעיריית שפרעם, אישה מאוד פעילה בנושא של אלימות, רק לפני כמה חודשים הצטלמה היא והבת שלה יזמה סרטון עם הבת שנרצחה, סרטון להעלאת מודעות נגד האלימות והפשיעה באוכלוסייה הערבית והיא ידידה וחברה יקרה, שותפה להרבה מהמאבקים בדיעה ואת האמת לא היה לי מה להגיד לה כשהלכתי לנחם ואני יודעת ששום דבר ברגע כזה לא מנחם, לאבד ילדה בצורה כזו, אבל אני כבר שבוע מסתובבת עם ההרגשה שזהו אין אף אחת מאיתנו שהיא יכולה להרגיש מוגנת ושזה לא יגיע אליה וזה עלול להגיע לכל אחת ואחת, או היא בעצמה, או חס וחלילה מישהי מהבנות וכאמא לשתי בנות אני חייבת להגיד שזה פחד מוות להרגיש חסרי אונים בצורה כזו ולכעוס על זה שחיים שלנו הפקר, ממש, חיים שלנו הפקר, ברגע שאין פיענוח של מקרה הרצח לרוב, ברגע שלא מכניסים את הרוצחים לכלא והם ממשיכים להסתובב חופשי, יש מסר מאוד ברור, שכל מי שרוצה יכול לעשות את זה ואתם יודעים מה, יש לו 70 אחוז אופציה שהוא לא ייתפס, זה המצב ברצח של נשים ערביות.
עאידה תומא סלימאן: ואני חייבת להגיד שכל הניסיון לשחק בעניין של רצח נשים ולקחת אותו למקומות של הסתה פרועה נגד אוכלוסייה שלמה ועמדות גזעניות והתלהמויות, אין לי מה להגיד, פשוט בושה, אני לא שומעת אותם קולות ואותם אנשים מתרעמים על רצח נשים ואלה אותם כוחות שמטרפדים את החתימה על אמנת איסטנבול, בדיוק אותם כוחות שמפעילים לחצים כדי לטרפד כל צעד שיכול להציל אישה כזו, או אחרת, אבל ברגע שהרצח הוא של אישה יהודייה על ידי בן זוג, בעיניי אם הוא באמת הרוצח שיהיה מקולל כל החיים שלו ויהיה מאחורי סורג ובריח אז עולים הקולות האלה ופתאום אכפת להם מחי נשים אז שלא ישלו אף אחד, אנחנו יודעים בדיוק מי נאבק למען החיים של הנשים האלה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת נעמה, תודה שהצטרפת את תירצי להתייחס עכשיו?
נעמה לזימי: לא, אני מעדיפה להקשיב.
עאידה תומא סלימאן: אוקי, אורנה מגר, יועצת למעמד האישה במודיעין, מרכז השילטון המקומי, בבקשה, גברתי.
אורנה מגר: שלום, גברתי היושבת ראש, אני נמצאת בוועדות שלך גם מהקדנציות הקודמות שלך כיושבת ראש מייסדת של איגוד היועצות למעמד האישה, עברנו כברת דרך עם הוועדות, אני מייצגת היום גם את מרכז השילטון המקומי וגם את העבודה שלנו ברמה הארצית.
אורנה מגר: אני גם חוזרת מביקור אצל בדיעה, בדיעה היא חברה יקרה, היא הייתה חברה בהנהלה שלי כיושבת ראש איגוד היועצות, היא ליוותה אותנו גם בהנהלה השנייה, היא הייתה איתנו בפורומים בינלאומיים שייצגנו את ישראל, בכל הסקטורים שלנו כנשים יועצות באיחוד האירופי, הצגנו את המאבקים המשותפים שלנו בכל הנושאים, לרבות הנושא של מאבק באלימות כנגד נשים ואכן זאת הייתה חוויה מזעזעת בביקור הזה, לשמוע אותה אומרת אולי בגלל שפעלתי יחד עם ביתי כנגד אלימות כנגד נשים אולי בגלל זה התנקמו בנו, היה לנו מאוד קשה לשמוע אותם, אבל אני רוצה לדבר גם בשם מרכז השילטון וגם בשם היועצות ברשותך.
אורנה מגר: אנחנו כבר שנים מבקשות, מתריעות, אני יכולה לומר גם מבקשים, כי יש לנו גם שותפים, על הנושא הזה כדי לקדם אותו בראייה מתכללת של כל הגורמים השותפים, לא מעניין אותנו מי האופוזיציה, או מי הקואליציה, או מה עמדותיהם של שרים כאלה ואחרים שמתחלפים, מה שמעניין אותנו זאת העבודה במסגרת הרשויות המקומיות, כי לרשויות יש את הכוח, את המפתח בעצם להשפיע על החיים שלנו ועל הביטחון שלנו כנשים ובכלל כקהילה בתוך הרשויות והיכולת שלנו היום גם כמרכז שילטון מקומי ניסינו להוביל קמפיינים בתאריכים שונים על רקע כל מיני, כל פעם שעולה רצח ולא משנה מאיפה הוא עולה, אנחנו מנסים בכוחות שלנו להוביל קמפיינים, אבל זה לא רק זה, זה מתחיל מעבודת בסיס, זה מתחיל מעבודת שטח מתכללת ואנחנו חייבות לראות איך אנחנו מקדמים עבודה בינמשרדית בשיתוף מרכז השילטון המקומי, בשיתוף הגורמים המקצועיים ברשויות המקומיות כדי להסתכל על הנושא הזה בכל ההיבטים ולהתחיל עם מערכת החינוך, אני עוד לא רואה איפה הוטמעו התוכניות של שרת החינוך במערכת החינוך, אני יודעת שאנחנו נלחמות על תקציבים, משרד השוויון החברתי - - -
עאידה תומא סלימאן: אני דייקתי אמרתי הצהרה.
אורנה מגר: הצהרה, אנחנו רוצות מעשים, אנחנו רוצות תקציבים, אנחנו לא רוצות שהרשות למעמד האישה תקצה לנו מספר אלפי שקלים פעם בשנה כדי לעשות איזושהי פעולת ראווה, מזה אנחנו לא עושות הרבה, נכון שאנחנו מעלות את המודעות, אבל זאת לא עבודת עומק.
אורנה מגר: אנחנו צריכים להתחיל עם גני הילדים ואנחנו צריכים להתחיל במשפחה, אני עומדת בראש איגוד מרכזי ההשכלה בישראל ומרכזי הורות ומשפחה שמה אנחנו עושות ועושים עבודת עומק עם ההורים, כי זה מתחיל בבית וזה מתחיל בין בני הזוג וזה מתחיל במשפחה וזה ממשיך במוסדות החינוך וזה ממשיך בקהילה וזה ממשיך בכל התחומים שלנו ברשויות המקומיות.
אורנה מגר: אני ממש מבקשת גברתי היושבת ראש לעשות מעשה של פעולה אקטיבית.
אורנה מגר: אני אתמול קראתי בעיתון שכמה ארגונים של נשים אקטיביסטיות מהמגזר הערבי חוברות ביחד כדי להתמודד בנושא של האלימות ומבקשות גיוס המונים, למה גיוס המונים?
אורנה מגר: למה שזו לא תהיה מחויבות של הממשלה, של המשרדים ושל הגורמים המקצועיים הרלוונטיים ולזה אנחנו מבקשות להוביל יחד עם הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: טוב, המחויבות של הממשלות אנחנו יודעים על המאבק שלנו כדי להקצות תקציב לתוכנית הלאומית למאבק באלימות נגד נשים שהממשלה בעצמה אישררה ובנתה ואחר כך היו צריכים להקצות לה תקציבים והיה צריך שכל הנשים במדינת ישראל יצאו לשביתה כללית כדי שנזרז את העניין של ההקצאות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה רק להגיד לכם שעד היום הזה גם הממשלה הזו לא הקצתה את התקציב שצריכה להקציב כל שנה לתוכנית הזו אז גם שתדעו את זה.
עאידה תומא סלימאן: עורכת דין סיגל אבנון, הרשות לקידום מעמד האישה.
סיגל אבנין סויצקי: שלום, אז באמת גם אנחנו משתתפות בצער המשפחות ובצערן של כולנו על מקרי הרצח האלה.
סיגל אבנין סויצקי: אני כן חשוב לי לציין, כי אנחנו באמת מנסות, אבל המשאבים הם מוגבלים ואני חשוב לי לציין שראש הרשות לקידום מעמד האישה איילת רזין בית אור פנתה אתמול לממשלה בבקשה לקיים דיון חירום לטובת הקצאת משאבים נוספים, בנושא של מאבק באלימות נגד נשים.
סיגל אבנין סויצקי: אנחנו כמובן תומכות ופועלות גם לקדם את הנושא של חתימה על אמנת איסטנבול למרות שאנחנו מכירות את החסמים, אין לנו אלא בכוחותינו המועטים להצטרף למאבק ולנסות לקרוא כן, גם אנחנו קוראות לתיאום בין הרשויות, זה חלק מהנושאים שביקשנו להעלות בסדר היום בדיון החירום בממשלה.
עאידה תומא סלימאן: אולי תבקשו גם שיעלה לדיון הנושא של אמנת איסטנבול?
סיגל אבנין סויצקי: כן, זה לא נכתב במכתב הרשמי, אבל זה בהחלט שם, אנחנו רוצות שהנושא הזה יקודם בין אם דרך אמנת איסטנבול ובין אם לאו, כי בדיון שאת קיימת פה בנושא של אמנת איסטנבול ישבו חברים רבים כולל מתנגדים לאמנה ואמרו, אבל אנחנו נחוקק ואנחנו נעשה פה את מה ש- לא צריכים את האמנה הבינלאומית, אנחנו יכולים לעשות פה אז מבחינתנו עד שנחתום על אמנת איסטנבול יש עוד גם מה לקדם פה גם ברמה שלנו.
עאידה תומא סלימאן: מאריא זהראן מנשים נגד אלימות ואחריה טל הוכמן ואני רוצה לעבור לנציגי המשרדים.
מאריא זהראן: שלום לכולם, אני רוצה לפתוח את זה גם להגיד שממש שבוע קשה ושנה קשה, אנחנו רואים שהשנה זה שש מתוך עשרה נרצחות הן נשים ערביות זה ממש אחוז גבוה ונתון שאני עכשיו מדברת וזה ממש כואב לי, ג'והרה שנרצחה אני מכירה אותה ומכירה את אמא שלה, היה שבוע לא קל, גם לראות את הסרטון לפני שהגעתי לפה הגיע אליי השלטון של סמר של הבת שלה וזה ממש ממש סרטון קשה מבחינתי.
מאריא זהראן: אני רוצה להגיד שהזלזול שאנחנו רואים בחיים של נשים ערביות שכל עוד אין העמדות לדין ואין תוכניות ואין פיענוח לכל הפשעים שקורים כלפי נשים ערביות זה נותן אור ירוק לפשע הבא.
מאריא זהראן: אני רואה נשים בגיל שלי נרצחות כל יום, הרצח של ג'והר ממש נתן לנו שוק כזה, שאנחנו כל אחת מאיתנו יכולה להיות הנרצחת הבאה אז אנחנו רוצות לשמוע מה התוכניות, התוכניות האמיתיות שאנחנו לא נראה עוד נרצחות ערביות השנה אני מקווה.
עאידה תומא סלימאן: מאריא כדי להזכיר שהארגון שאת מייצגת נשים.
מאריא זהראן: כן, אני מייצגת את נשים נגד אלימות.
עאידה תומא סלימאן: שהוא חלק מהגיוס המונים שדיברה עליו.
מאריא זהראן: נכון, גיוס המונים שדיברה עליו, נכון, אנחנו עושים את זה.
עאידה תומא סלימאן: טל הוכמן משדולת הנשים, בבקשה.