GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קריאה: ה'נט וורקינג' שנחסם מאיתנו, נכון.
תניה מורקס: בדיוק וכשאנחנו לא שם, אנחנו לא מגיעות, אין לנו את אותם הזדמנויות - - -
נעמה לזימי: נקודה חשובה מאוד, אני עושה לך רגע פאוזה, כדי להגיד לך שאת צודקת, כי גם באוף רקורד קורים דברים, זה נכון.
תניה מורקס: אז זה קורה כמובן מחוץ גם למילואים וסביב שולחנות קבלת ההחלטות בכל המוקדים, אבל גם במילואים זה נסגר בצורה כל כך פשוטה בין חברים ואנחנו יודעים שככה הדברים נעשים פה במיוחד בארץ לטוב ולרע ואנחנו צריכות להיות שם, אז זה נקודה אחת והנקודה השנייה קשורה גם למוביליות כלכליות וזה ממש פשוט, אני יודעת להגיד שאני וחברותיי לפורום דבורה מזמינים אותנו כיועצות מקצועיות לדבר בכל מיני מקומות, כולל גם בצבא ולתת שירותי ייעוץ והרבה פעמים אנחנו באות ומתנדבות פרו-בונו ומגיעות מתי שיזמינו אותנו, חלקנו בגלל שאנחנו לא עדיין במערך המילואים, אנחנו לא מקבלות על זה תשלום, במידה ואנחנו נהיה מילואמניקיות אפשר לשלם לנו על הייעוץ המקצועי הזה, אז אנחנו מדברות על זה שגם על העבודה השקופה שנשים עושות, כולל גם באופן המקצועי - - -
טל הוכמן: גם בצבא.
תניה מורקס: גם בצבא, כולל גם ייעוצים מקצועיים, אפשר לפתור את זה באמת בצורה פשוטה וה'אול ג'ובס' הזה של המילואמניות זה ממש יוזמה מבורכת וניראה לי שגם בהקשר הזה, אפילו להתייעצויות והרצאות ממוקדות זה יכול להיות מצוין, כי לא חסרות נשים מקצועיות בכל - - -
נעמה לזימי: ואפילו כחיסכון כלכלי, כי כשהצבא מוציא ללימודים על בסיס צרכים אובייקטיבים, אז הוא משלם את זה, אבל בעצם יש לנו אנשים שיוצאים אל האזרחות, רוכשים מקצוע, רוכשים ידע ויכולים להחזיר אותו חזרה אל המערכת ויש כאן גם באמת השקעה שהיא WIN-WIN , אני אומרת את זה דווקא מתוך ברכה למה שאמרת, שזה כל כך נכון ועדכני, אפילו חבל שלא קרה לפני, אבל טוב שזה קורה.
תניה מורקס: חד משמעית, כולל גם באמת נשים מאוד בכירות שכבר יש להם תארים מתקדמים באקדמיה והן בכירות בכל המגזרים ובנושאים שהם מאוד רלוונטיים גם לצבא והצבא יכול להשתמש ברצון הטוב שיש לכולנו גם לתרום חזרה וגם לשלם להן תמורה בעד האגרה, מה שנקרא, תודה רבה.
משה טור פז: בעניין הזה שווה להזכיר את חברתנו השרה אורנה ברביבאי, האלופה הראשונה בצה"ל, היום היא עם קורונה, לכן היא לא יכלה להגיע, אבל אני בטוח שזו הוועדה שהיא הייתה מגיעה אליה, כי פשוט הנוכחות שלה אפרופו מה שאמרת סביב שולחן קבלת ההחלטות והמבט הזה שהוא גם נשי והוא גם קצונה בכירה והיא רואה את שני הדברים, בעיניי זה חסר לנו מאוד ואנחנו צריכים עוד הרבה כאלה.
נעמה לזימי: חד משמעית.
נעמה לזימי: תודה רבה, תניה, אני מזמינה את עורכת דין סיגל אבנון סוויצקי, יועצת מנכ"לית הרשות לקידום מעמד האישה.
סיגל אבנון סוויצקי: היי, בוקר טוב לכולם.
נעמה לזימי: בוקר טוב.
סיגל אבנון סוויצקי: אז באמת גם אנחנו מצטרפות לברכות ובאמת - - -
נעמה לזימי: אני כן רוצה לציין אתכן לחיוב באמת, אתן כבר התחלתן מערך תמריצים לנשים בשירות מילואים אז צריך גם תוכנית שאתן ככה, צריך לברך מברכות.
סיגל אבנון סוויצקי: אז תודה אנחנו מתחילות את הדרך, בעצם הדרך התחילה בזה שנבנתה תוכנית לתגמול מערך המילואים, תוכנית יפה שכמובן גם המילואמניקיות כלולות בתוכה כמו המילואימניקים, אבל לא היה בה שום היבט ייחודי ואנחנו יודעות שקיים היבט ייחודי, קיימים חסמים ייחודיים, הדברים האלה שאנחנו שמענו אותם פה באמת על קצה הקרחון והוטל עלינו כרשות וגם שמחנו לקחת על עצמנו את התפקיד הזה של באמת להמליץ ולבנות תוכנית ולהמליץ על תוכנית לתמרוץ מערך המילואים כמובן אנחנו לא עושות את זה לבד, טל ממשרד הביטחון ובתוך זה אנחנו יצאנו כבר ל"קול קורא" לסקר, ביום חמישי אנחנו כבר נוכל לדווח עליו, מי שהפעיל את הסקר הזה.
סיגל אבנון סוויצקי: סקר גם על חוויית השירות ועל פערים חסמים והצרכים שהמילואימיות התחילו פה עם הסקר שלהם ואנחנו מקוות לעשות סקר רחב, גם רחב וגם עדכני שנוכל באמת לבוא עם המלצות קונקרטיות מהשטח, הדברים שאנחנו כבר יודעות ושעלו כאן זה הסיפור של ההיריון שקיבלנו פה בשורות באמת משמחות על שינוי ברירת המחדל, אבל גם באמת הסיפור שמפקד רואה את המילואמניקית שמולו ותוהה לעצמו האם כדאי לו להשקיע בה, גם זה שהרבה מהנשים מלכתחילה מוצבות במילואים בתפקיד שלא קשור גם לשירות שהן עשו, בכל מיני תפקידים, אני אומרת גם מניסיוני האישי, הייתי קצינת חי"ר בשירות שלי ואחר כך במילואים בפיקוד העורף והייתי קצינת חי"ר והייתי אחראית על הכשרות מערך הנמר שרק נכנס לצה"ל, אבל במילואים שמו אותי כסוג של מזכירה בחמ"ל, כאילו מאוד לא קשור לתפקידים ותפקידים פיקודיים שבקושי מקדמים נשים אליהם, כי חבל להשקיע במי שנראית כאילו היא עומדת לצאת, בלי לשאול אותה מראש האם היא מתכננת לצאת, או לעזוב את השירות ההתנדבותי, או לא אז באמת אנחנו מבינות שיש פערים ושצריכה להיות תוכנית ייחודית.
סיגל אבנון סוויצקי: אנחנו ראינו גם בדברים של המילואימיות שמבקשות לא לתת תגמולים ייחודיים, לא הטבות ייחודיות, בעצם כל הסיפור התחיל מזה שביקשו מאיתנו להמליץ על הטבות ייחודיות, תמרוץ למילואמניקיות ואנחנו הבנו יותר ויותר שהתמרוץ פה זה לא הסיפור, יש חסמים ופערים משמעותיים, יכול להיות שגם חלק מהם יבואו לידי ביטוי בצורה של איזשהו תגמול, אבל זה לא הסיפור העיקרי, הן מבקשות לעשות את התפקיד לא רק בשביל לקבל את ההטבות, הן מבקשות להיות את התפקיד כדי להיות - - -
נעמה לזימי: ממש, להיפך השלב הבא שהן נכנסות, השאלה מתי זה אמור לצאת.
סיגל אבנון סוויצקי: אז אנחנו ביום חמישי אנחנו נדע מי הזוכה בסקר והסקר הזה ייצא, זה אמור להיות סקר מהיר ובעקבותיו בנייה של תוכנית, התוכנית הכללית של תמרוץ מילואים, מה שכבר תוקצב נכנס לתקציב של 22, מה שיהיה בתוכניות שאנחנו עכשיו בדיונים של תקציבים של 23 ואנחנו ננסה כמיטב יכולתנו להכניס את ההיבט החשוב הזה ושוב יש שיתוף פעולה, יש רצון טוב, אבל האמת שהיה חוסר מודעות, איילת מנכ"לית הרשות ככה מספרת לכל מי שרק רוצה לשמוע איך היא ישבה בישיבה שבה הציגו את התוכנית על מערך המילואים ובכל המצגת לא היה דיבור, לא שורה אחת שקשורה למילואמניקיות ולא תמונה אחת של אישה, רק תמונות של חיילי מילואים וזה עניין של להתחיל לדבר את זה, להתחיל להיות שם, להעלות את המודעות, הטמעת חשיבה מגדרית הזאת - - -
סיגל אבנון סוויצקי: לטובת באמת גם המערכת וגם הנשים.
יסמין פרידמן: אפשר?
נעמה לזימי: בוודאי, כן, חברת הכנסת פרידמן.
יסמין פרידמן: אני חייבת לצאת לוועדה נוספת וחשוב לי רק לומר, אז ראשית תודה רבה, למדתי המון דברים היום, אני חייבת לציין שאני השתחררתי, אני לא אגלה מתי, אבל זה היה ממש ממש מזמן.
משה טור פז: לא כל כך מזמן יסמין אנחנו יודעים.
יסמין פרידמן: 30 שנה, קינלי, ומילואים לא היו בכלל אופציה עד כמה שזכור לי, אני לא זוכרת בכלל אופציה כזאת, אני לא זוכרת אם בכלל מישהו דיבר איתנו על דבר כזה, אבל זכיתי ביועצת שיושבת פה מאחורי, אופיר שלי, שעושה המון המון מילואים.
נעמה לזימי: יישר כוח אופיר.
יסמין פרידמן: כן, כל הצוות שלי עושה המון מילואים, אבל אני שומעת את הטלפונים איך מתקשרים אליה ואיזה חלק משמעותי יש לה בתרגילים וכל הזמן היא מדברת במושגים שאין לי מושג כאילו זה נשמע לי כמו סינית.
נעמה לזימי: רק אם אפשר לפני תקציב לא להזמין למילואים, זה קרה לי בתקציב האחרון וזה היה לי לא קל.
יסמין פרידמן: אז אני באמת באמת שמחה על כל מה שקורה, חשוב לי לומר שאני אצטרף לכל יוזמה, חקיקה, תקנה, כל דבר שאתן צריכות, יש לכן עוד חיילת מצטיינת בצוות, יישר כוח, ותודה רבה על הדיון החשוב הזה.
נעמה לזימי: תודה לך יסמין, אנחנו נעבור לקודם אמיר ודמני, אתה תרצה להגיד כמה דברים קודם?
אמיר ודמני: אני מתנצל הייתי פשוט בוועדת הכלכלה ובאתי שזה הסתיים, אבל אני יודע שהוצגו הנתונים, אני רק רוצה להדגיש כמה נקודות ברשותכן, אחת זה בהמשך גם למה שאמרה עכשיו חברת הכנסת, אנחנו רואים שינוי מאוד משמעותי בסוגייה של שירות נשים, דרך אגב בכלל בצה"ל, זה הכול פה זה פונקציה של שינויים שקורים בצבא הסדיר, הצבא הסדיר היום בחמש שנים האחרונות יש 180 אחוז גדילה בהיקף הלוחמות, בצבא הסדיר היום יש יעוד הרבה יותר גבוה של נשים במערכים הטכנולוגים, במערכי הפעלה, מודיעין, תקשור ואני יכול להמשיך ולפרט, מן הסתם הדבר הזה משליך השלכה ישירה על המילואים.
אמיר ודמני: אני רוצה להגיד כמה נקודות, אחת יש עליה בשיעור הנשים במילואים, היראו את זה פה בנתונים, יש עלייה בשיעור הנשים שעושות שירות מילואים פעיל, ראינו עלייה לצורך העניין משבעה אחוז ל-11 אחוז בחמש שנים ושיעור הנשים שבכלל משתתפות במילואים מ-13 ל- 20 אחוז.
אמיר ודמני: אני חושב שאחת הנקודות המאוד חשובות זה הנושא של מיצוי בתוך שירות המילואים מסדיר למילואים, אם בעבר כמעט לא היה מודלי הזנה ללוחמות, זה נאמר פה גם בדברים קודם, מסדיר למילואים, היום זה חריג שאין, כלומר לצורך העניין כל לוחמת בפיקוד העורף בזרוע האוויר, בגבולות, בחת"ם, אני יכול להמשיך, יש לה מודל הזנה למילואים, במקומות שעדיין זה לא קיים וזה מיעוט אנחנו מטפלים בנושא הזה שזה יהיה ואני רוצה רק להתייחס לעוד נקודה אחת שעלתה פה בנושא המקצוע האזרחי אז זה חלק מהרעיון שאנחנו היום מתחברים לכל משרדי הממשלה, מקבלים את הנתונים ולצורך העניין יודעים להשתמש גם בהכשרות האזרחיות כהכשרות בצה"ל אז אם אני מסכם חשוב לי להגיד שאנחנו בצה"ל רואים בכלל בשילוב נשים, בשילוב לוחמות, בשילוב בכלל התפקידים, ערך מאוד משמעותי שהוא מביא גם לידי ביטוי את היכולת שלנו לעמוד בצרכים ההולכים וגדלים של הצבא בדגש על עולמות של הלחימה והטכנולוגיה ובלי שילוב של נשים לא היינו יכולים לעמוד בכלל בצרכים שלנו ואני לא מדבר פה על מיצוי של איכויות מאוד מאוד גבוהות שאנחנו לומדים למצות אותם בצורה יותר משמעותית ולכן אם אני מסכם את העניין, אני חושב שגם בסדיר וגם במילואים אתן תראו ככול שהשנים יעברו, גידול ועלייה בשילוב ובמיצוי במובן החיובי של נשים בצה"ל.
נעמה לזימי: אני מעבירה לטל הוכמן משדולת הנשים.
טל הוכמן: תודה רבה, תודה רבה על זכות הדיבור ותודה רבה על הדיון המאוד מאוד חשוב הזה ובאמת כפי שבדיוק עכשיו צוין הסיפור של נשים במערך המילואים הוא חלק מסיפור הרבה יותר גדול על המקום של נשים בצבא ובחברה וגם היום לצד ההתקדמות המסוימת ופתיחת יחידות ותפקידים בשירות הסדיר, יש עדיין את ההנחת ייסוד כפי שתניה ציינה קודם שמערך המילואים הוא מועדון סגור, זה מתבטא לא רק בצורה שבה הצבא תופס את הנשים כמשרתות מילואים, אלא בצורה שבה החברה תופסת והמעסיקים תופסים, מאוד מורכב לנסות להסביר למה את יוצאת לשירות מילואים, למה את מפסידה ימים ומה את עושה עם הילד בדיוק, כפי שקרן וטל ציינו לפניי ואנחנו נמצאות במצב שנשים עדיין ממשיכות לחצוב את הדרך ועדיין ממשיכות להתאמץ מאוד מאוד כדי לקבל זכות שווה שזה זכות מאוד מאוד בסיסית במדינת ישראל אז אני מאוד מאוד שמחה על הדיון הזה, מאוד מאוד שמחה על הסקר שזה אחד מהדברים שמבחינתנו הם התחלה לשיתוף פעולה והתחלה לעבודה להבין בעצם את הסיטואציות שאנחנו נמצאות בה, כמה משרתות מילואים, מהם החסמים העיקריים ומאוד שמחות שזה מגיע מהרשות לקידום מעמד האישה ולצד הצורך במהפכה בשילוב בנשים בשירות סדיר, באמת הגיע הזמן לחשב מסלול מחדש במערך המילואים, תודה רבה.
נעמה לזימי: תודה רבה טל, אני אעבור למוריה אילון שחר, מחלקת ביטחון התנועה הקיבוצית ומילואימניקית גאה.
מוריה אילון שחר: אז שלום, נעים מאוד, תודה רבה על הדיון הבאמת מאוד מרגש, גם ברמה האישית.
מוריה אילון שחר: אני אתחיל בסיפור קטן, בשנתיים של הקורונה אני תיכף אספר גם על התפקיד הצבאי שלי, עשיתי מעל 250 ימי מילואים וככה המילואים היו מאוד נוכחים בבית והאיש שלי שהוא גם עושה מילואים לפני חודש יצא לחודש של מלחמה שהיה והוא ככה לבש מדים והילדה שלנו בת שש וחצי הסתכלה עליו ואמרה לו "אבא למה אתה לובש בנים זה של בנות" אז אני מבחינתי זו ההצלחה הקטנה בבית, אבל מתוך המקום הזה אני באמת אגיד שאני סמג"ד של גדוד רפואה בפיקוד העורף במחוז דן ואני עובדת בתנועה הקיבוצית, אני ראש מחלקת ביטחון של התנועה הקיבוצית ואני מחזיקה את שני הכובעים האלו ביחד ואני רוצה קודם להגיד על זה שזה בחירה אקטיבית שבנות תהיינה נשות מילואים ותשרתנה בשירות מילואים פעיל, זאת אומרת בסוף אם אני בתור מפקדת מקבלת רשימות ומקפידה על זה שכל הקב"ניות שלי שהן מדהימות ויודעות לעשות עבודה נהדרת, הן קב"ניות נשים וכל הרופאות שלי בגדוד המילואים הן רופאות נשים, כי זה המקצוע שלהן והן יכולות לעשות את זה והן מגיעות לאימונים ולימי ריענון עם תינוק קטן והכול בסדר וכולנו חיים עם זה בשלווה ובהנאה, זו באמת החלטה, זו החלטה של המפקדים וזה התפקיד שלנו אנשי המילואים, אבל זה התפקיד גם שלכם אנשי הצבא בכלל להנכיח את זה, להגיד שזה אפשרי, זה אפשרי שנשים תעשנה את זה וזה אפשרי שהדברים האלה ייקרו ושנשים תיהנה.
מוריה אילון שחר: אני מבחינתי כל אישה שאני יודעת שהיא יולדת והיא אצלי בפלוגה, חוץ מזה שהיא מקבלת ככה חבילה ממקס ברנר ביום הלידה שלה, היא מקבלת גם ממני טלפון ואיך אנחנו ממשיכות מפה ואנחנו מתאימות את הסיפור וזה עובד אצלי בגדוד 40 אחוז נשות מילואים, מרגש ממש וכיף - - -
מוריה אילון שחר: ובאמת ככה מתוך ההבנה שלנו זה אירוע מאוד מרגש, אני יוצאת ממש בסוף החודש לקורס מג"דים ואני עתידה לקבל את הגדוד באוגוסט אז ככה זה הקו שלי ואני מקווה שאני - - -
נעמה לזימי: מרגש.
מוריה אילון שחר: כן.
משה טור פז: כל הכבוד.
מוריה אילון שחר: אני מקווה שאני אדביק את המחוז ובאמת פיקוד העורף הוא בעניי דוגמא מדהימה לשילוב של נשות מילואים.
מוריה אילון שחר: מעבר לזה אני אגיד שבתנועה הקיבוצית יש לנו 1,100 'שינשיניות' בשנה, אני החלטתי שאני יוצרת קשר עם כל הבנות שמסיימות שירות והן היו אצלנו 'שינשיניות' ואני שולחת להן הודעה ואני אומרת להן, "את יודעת איפה את משרתת מילואים?
מוריה אילון שחר: מה היה התפקיד שלך?
מוריה אילון שחר: בואי ננסה למצוא את זה", זאת אומרת כבר לייצר אצלן את התפיסה של הבנות האיכותיות שעשו שירות סופר משמעותי והן רוצות לתרום לחברה והן יודעות שזה חלק מהסיפור שלהן והן חלק מהאתוס וחלק מהערכים שאותם הם ספגו, באמת לפנות אליהן ולהציע להן תפקידים ולהגיד להן צריך אתכן בתוך המערך הזה וזה המקום שאנחנו בתור תנועה קיבוצית גם יודעות ורוצות להמשיך גם שמעתי פה על ככה באמת ארגונים שעושים את זה, להושיט יד ולשתף פעולה ולהביא את כל הבנות שעושות אצלנו שירות סופר משמעותי גם אל תוך שירות המילואים.
מוריה אילון שחר: תודה רבה.
נעמה לזימי: תודה רבה מוריה ונעבור לאריאל חיימון ואחר כך אליך מצו 8, נכון?
אריאל חיימון: נכון, אנחנו עמותה לקידום זכות משרתי המילואים, אז קודם כל אני שמח להיות הדובר הראשון שהוא לא איש סגל מה שנקרא צבא וזה, אז ממש כל הכבוד לכל אלה שדיברו לפניי, אני באמת לא הכרתי את כל הפעילות הזאתי, זה נראה מדהים מה שאתן עושות ובאמת בצבא יש המון תפקידים מגוונים שאפשר בהם לעשות התאמות, אבל אני רוצה לדבר על החלק השני של הצבא, יחידות השטח ששם האתגר הרבה הרבה יותר גדול, הפערים מצטמצמים משני הכיוונים, היום אנחנו ב-2022 וחוק המילואים הוא מתאים למצב שבו האישה בבית, הגבר מפרנס, נותנים כסף לגבר, אין בעיה, פטרנו את הסיפור, אבל בעצם חוסר המיצוי והרתיעה של מעסיק ופתרון לילדים זה בעיה גם של הגברים, אולי יש מקומות שזה יותר לנשים, פחות לנשים.
נעמה לזימי: ממש ככה, ממש ככה.
אריאל חיימון: מבחינתי זה לא פחות, עכשיו אשתי מרוויחה יותר ממני, ברוך השם, הצלחתי להתחתן עם בחורה יותר חכמה ויותר מוכשרת ממני ו - - -
משה טור פז: זה קורה לכולנו, זה בסדר.
נעמה לזימי: הצלחתי, אהבתי את ההצלחתי.
אריאל חיימון: זה ההצלחה שלי.
אריאל חיימון: בכל מקרה אני משרת בחודש מילואים, אני עושה תעסוקה מבצעית, היא אם חד הורית במשך חודש, צריך להבין את זה, היא אם חד הורית, אין התאמות, היא לא יכולה, אי אפשר להביא את הילד איתי לבסיס כשאני מבצע מעצר, אני סוגר שבתות, אני סוגר חגים, אין לה פתרון, באמת שאין לה פתרון, היא צריכה להודיע למעסיק שלה 'תקשיב אני בחצי משרה במשך חודש', היא במקרה עובדת עם לקוחות בינלאומיים, את חברת מרק בגרמניה זה לא מעניין, ממש ממש לא מעניין, זה עלול אפילו לפגוע בה, כי אני חלק מהכיבוש וכל מיני דברים כאלה, אבל בסופו של דבר זה באמת לא סביר ההתנהלות הזאתי שבאים ואומרים נתנו לכם את המשכורת, תגידו תודה, שלום, הוא שלנו עכשיו ובעצם אנחנו חייבים למצוא לזה פתרון, לבני זוג ולבנות זוג, גם נשים יוכלו להשתלב הרבה יותר במערך הלוחם ובמערך המבצעי שכמובן שיש תפקידים שיש להם ייתרון אדיר ויש גם תפקידים שהם שוות לחלוטין לגבר והיום הן נרתעות מלבצע, כי אישה לא יכולה להיות מ"מ למשך חודש ולהשאיר את הכול בבית, כמו שגם גבר לא יכול, פשוט אין לנו פתרונות בדברים האלה והפערים הצטמצמו משני הכיוונים, אחד כל העבודה המדהימה שהקודמות והן יותר טובות ממני בלהסביר את הדברים שהן עושות, עבודה מדהימה, אבל גם מהצד השני צריך לראות איך נותנים את הפתרונות לגברים כדי שהם יוכלו להישאר בבית, כדי שכשהם במילואים, הנשים יוכלו להישאר בבית.
אריאל חיימון: אחד הדברים שאנחנו מציעים זה על כל ימ"מ שמשרת מילואים מקבל, כשהוא עושה חמישה ימים ומעלה ויש ילדים בבית מתחת לגיל 12, לתת עשר אחוז ימ"מ גם לבן, או בת הזוג, כי בעצם הם יוצאים לפחות שעה שעתיים, הם מפסידים עבודה, אם במקום לעשות תשע שעות עבודה, הם עושים שש שעות עבודה באותה תקופה, אם אני בא למעסיק ואני אומר 'אשתי במילואים עכשיו חודש, דע לך, אני עכשיו ב-90 אחוז משרה', הנה, הימ"מ הצבא בא ומודיע לך, זה כאילו הוא זימן אותי, זה אותו דבר, פרט לחוק הוא לא יכול לעשות לי כלום, חוץ מזה שהוא גם מקבל פיצוי, היום יש איזה חוק שאיתן כאבל העביר, אני לא זוכר לפני כמה שנים, שהוא מחויב לשחרר אותי שעה קודם, כשהמעסיק סופג את זה, זה מתאים רק למעסיק שהוא באמת ראוי וצדיק וישר ונהדר - - -
נעמה לזימי: שרואה בזה ערך.
אריאל חיימון: והוא גם לא צריך את החוק הזה, כי הוא גם ככה נתן לבן זוג לצאת שעה קודם, אבל המעסיק שעכשיו לא יודע, בקיוסק, עכשיו המוכר, או המוכרת נעלם לו לשעה, אין לו מאיפה לשלם את זה, בעל הבית מגיע ועובד שמה, או אם אני במילואים והמנהל שלי עכשיו בפועל עושה את העבודה שלי אז אותו דבר קורה אצל אשתי, רק לה אין לגיטימיות, אין לה את ה- 30/10 אין לה את הטופס ימ"מ ואני חושב שעשר אחוז זה באמת ראוי ושוב לא על חד יומי, חד יומי אפשר לפתור את הבעיות, תפקידי המטה שמגיעים לאיזה דיון בקריה לארבע שעות, פוטרים את הבעיות, ברוב רוב שירות המילואים אפשר לפתור את הבעיות, אבל ביחידות השטח, שעושות תקופות ממושכות, חייבים חייבים לתת פה פתרון.
אריאל חיימון: עוד דבר שהוא כאילו תמורה עקיפה על הדבר הזה, זה צהרונים, מעונות, כל הדברים האלה יש העדפות להמון אוכלוסיות, צריך להבין שמי שנמצא במילואים ונעדר מהבית במשך חודש כל שנה, צריך עזרה בלמצוא פתרון לילדים שלו.
נעמה לזימי: צריך להבין שצריך חינוך חינם מגיל לידה במדינת ישראל ולא הטבות סקטוריאליות, לא לזה יותר ולזה פחות - - -
אריאל חיימון: אני בהחלט מסכים.
נעמה לזימי: ילדים לא נולדים בגיל שלוש ונראה לי שזה יפתור את כל הבעיות הנקודתיות.
אריאל חיימון: אז אני מדבר עכשיו רגע על רישום.
אריאל חיימון: כשרישום זה כל מיני הגרלות ודברים כאלה אז יש העדפות לכל מיני אוכלוסיות, אני חושב שראוי שמשרתי ומשרתות מילואים גם כן יקבלו את הזכויות האלה, כמובן שאם חד הורית צריכה את זה יותר ממשרת מילואים.
נעמה לזימי: אתה מבין מה קורה בסוף המדינה צריכה להחליט ויש לי ביקורת על המדינה מפה עד הודעה חדשה, אני אמא לשני ילדים קטנים, אני יודעת מה זה, הגיע הזמן שנבין שחינוך בגיל הכי קריטי שזה מלידה עד גיל חמש הוא המקום שצריך להשקיע בו הכי הרבה, מבחינה קוגניטיבית, מבחינת כל פרמטר זה הגיל שגובה את גורל הילד על פי כל מחקר, מה שאתה אומר פה רק מתווסף לצורך לאחריות הזו שתקל גם על מילואימניקים, משרתי הביטחון שלנו, הם מי שאנחנו צריכים להוקיר אותם וגם למנוע אפליות באי סדרים בכל מיני אוכלוסיות שזה מגיע לפעמים, או כתנאי פוליטי, או מצורך אחר, אבל בסופו של דבר כולנו מסכימים שהפתרון הוא פתרון אוניברסלי, שצריך להכיר בחינוך במובן העמוק שלו, אז אתה פשוט נכנס פה למקום שאני כנראה מסכימה איתך, אבל במובן הרחב יותר.
משה טור פז: נעמה, אני מסכים איתך.
נעמה לזימי: הנה איש חינוך.
משה טור פז: אני מסכים איתך שחינוך מתחיל מלידה ושאנחנו צריכים לממן אותו, אבל אני כן חושב, את יודעת ככה זה עובד בפוליטיקה שאתה צריך לקחת ביס קטן כל פעם, אני בעד הביס הגדול.
נעמה לזימי: אני מסכימה איתך מאוד, אתה רואה.
משה טור פז: כשאנחנו דואגים לאוכלוסיות והיות והיום אוכלוסיות משרתי המילואים כוללת אמנם לא בחלק היחסי, אבל כמעט כל אוכלוסייה בישראל, סיפרתי לא מזמן איך פלוגה חרדית עושה מילואים אצלי בגוש עציון מול הבית והיום יש לנו יותר ויותר ערבים שמשרתים בצה"ל וגם במילואים, אני באמת אומר בסוף זה לא דווקא המילואים בעיניי זה לא סקטור, מילואים זה מי שנושא בנטל, מי שנושא בנטל צריך לדאוג לו, לא כי מתעדפים אותו.
נעמה לזימי: המילואימניקים משקפים את החברה הכללית.
נעמה לזימי: ואת הצורך הזה, מה שאתה מעלה בעצם הוא שיקוף של צורך חברתי גדול.
משה טור פז: צורך גדול, אבל יכול להיות שצריך לקחת ביס קטן, לפני הביס הגדול.
נעמה לזימי: אתה יודע מה זה ביס קטן אצלי?
נעמה לזימי: תתחיל חינוך מגיל שנתיים, זה ביס קטן, לא להגיד לי להכניס עוד סקטור, כל הדבר הזה הוא יותר מערכות שטובים יותר, או טובים פחות ואז במקום לעשות 'שוט' על החברה החרדית נבטל לכם את הזה כדי שתבטלו את המימון של המעונות, אנחנו נגיד את יותר שוד ואין יותר גזל, יש פה חינוך לכולם, הגיע הזמן, גם בגלל אבות וגם בגלל אימהות.
אריאל חיימון: אז חשוב רק שלסיכום רק אם אפשר - - -
נעמה לזימי: גלשנו.
אריאל חיימון: כשאנחנו מדברים על משרתי ומשרתות המילואים אסור לשכוח את הבני זוג שנשארים בבית שרוב הנטל נופל עליהם והשאר נופל על המעסיק.
נעמה לזימי: אני מזמינה את איתי נבו-לנדסברג.
איתי נבו-לנדסברג: תודה, אני רוצה לשים את הדיון הזה בשני הקשרים קצת יותר רחבים, אחד זה המאבק של כל מערך המילואים שאנחנו בפורום מג"דים-מח"טים-טייסים במילואים שלימים הפך להיות עמותה למען משרתי המילואים, התחלנו בשנת 95 והמעגל השני זה המעגל החברתי שמדברים עליו כאן הרבה בכותרות ראשיות, אבל אני לא בטוח שהציבור הרחב ומקבלי ההחלטות מבינים על מה מדובר כאשר מדברים על שירות נשים במערך הביטחון ואני לא מדבר רק על המילואים, אני מדבר גם על צבא הקבע והסדיר ובבית הזה שאנחנו יושבים בו כרגע עדיין אין 50 אחוז נשים.
נעמה לזימי: לצערנו.
איתי נבו-לנדסברג: כן, אבל זה לא סתם שאין פה עדיין 50 אחוז נשים בגלל שהחברה הישראלית ופה אני מדבר קודם כל על המעגל הרחב יותר, החברה הישראלית עדיין סובלת מהדרה של נשים בהרבה מאוד חברות והדבר הזה משפיע על - - -
נעמה לזימי: אפילו על הדרה מלהיבחר.
איתי נבו-לנדסברג: הדבר הזה משפיע על כל מה שקורה אחרי זה מבחינת היכולת של נשים להגיע לשולחן מקבלי ההחלטות וגם לשולחן החקיקה, עכשיו אני מפנה את מי שמקשיב לדיון הזה לספר של פרופסור רחל אליאור, "סבתא לא ידעה קרוא וכתוב" והיא מגדירה את זה בצורה מאוד פשוטה, היא אומרת שהאנושות וויתרה על חצי מהמוח שלה לאורך אלפי שנים.
נעמה לזימי: ממש ככה.
איתי נבו-לנדסברג: מה זאת אומרת?
איתי נבו-לנדסברג: זאת אומרת שהדרת נשים לאורך אלפי שנים, גם בהיסטוריה היהודית, גם בהיסטוריה האנושית, גרמה לזה שנשים נסגרו בבית, שימשו בעיקר את הגברים, לא שותפו במערכות של הנהגה, לא במערכות המשפטיות, אפילו לא באוניברסיטאות, לא כתבו ספרים - - -
נעמה לזימי: ולא צוינו בהיסטוריה גם כשהן עשו דברים.
איתי נבו-לנדסברג: ולא הגעו לתפקידי הנהגה דרך הפיקוד הצבאי ודרך מערכות אחרות של הפיקוד, ההפסד הזה גורם לזה שהחברה הישראלית, אנחנו מדברים עכשיו במסגרת שלנו בחברה הישראלית, לא מבינה את הצורך שלה בשירות נשים, כאן כל הזמן מדברים כאילו זה עניין של המילואמניקיות שהן רוצות לשרת, זה לא העניין של המילואמניקיות אם הן רוצות לשרת, זה עניין של הצורך של החברה הישראלית, כי בסופו של דבר ליד שולחן מקבלי ההחלטות צריכים את שני חלקי המוח.
איתי נבו-לנדסברג: והעניין הזה צריך להיות באיזשהו מקום מובהר קודם כל אצל מקבלי ההחלטות וכל מה שאנחנו מדברים עליו בתוך המאבק הגדול הזה לחברה הישראלית, בסוף זה בכל מערכות החיים והשירות הצבאי הוא אחת הפלטפורמות כדי להגיע אל שולחן מקבלי ההחלטות שבו תהיה השפעה על כל החיים במדינת ישראל, על כל החקיקה, על קבלת החלטות וגם על הדברים שדיברו כאן סביב השולחן.
איתי נבו-לנדסברג: הדבר השני, המעגל השני שנדבר עליו זה על מאבק שלנו של אנשים המילואים, אנחנו התחלנו בשנת 95, פורום שנקרא מגדים מחטים טייסים במילואים, לא היו מג"דיות בצה"ל, צריך להבין את זה, היום יש מג"דיות, כולל ביחידות קרביות, לא רק בתפקידי מטה ותומכות לחימה, אנחנו קמנו להיאבק למען הנושאים שדיברו עליהם סביב השולחן בגלל שהייתה תחושה מתוך השאלונים שהפצנו למג"דים וטייסים, של בנים חורגים, זאת אומרת שאתה הולך לשירות צבאי, אתה בן חורג, כי לא מבינים את הבעיות האזרחיות שלך, שדיבר עליה כאן
איתי נבו-לנדסברג: לפני רגע בחור מצו 8 וכשאתה בא לאזרחות לא מבינים את הבעיות שלך כמשרת מילואים שאתה נדרש לאחריות גדולה ולהרבה מאוד ימים והשקעה שאזרחים אחרים שלא משרתים לא נדרשים אליה.
איתי נבו-לנדסברג: מתוך הדבר הזה יצרנו שורה של צוותים שטיפלו בבעיות של אפליה באוניברסיטאות, במקומות עבודה, לא משנה, אחרי שנתיים התרחש אסון המסוקים, באסון המסוקים נהרגו טייסי מילואים ונהרגו טייסי בקבע, ומסתבר שאלמנות של טייסי מילואים מקבלות חצי ממה שמקבלים טייסי הקבע, משם צמח הנושא של המאבק על הביטוח, המאבק על הביטוח נמשך ארבע וחצי שנים עד הקרב בג'נין, רק אז הבינו את המשמעות שאנשי מילואים נהרגים ולא מקבלים אותו דבר כמו אנשי קבע ואחרים, אחריו נמשך עוד ארבע שנים המאבק על חוק המילואים שמכיל הרבה מאוד אלמנטים אחרים של אוניברסיטאות, מקומות עבודה, כל מה שאנחנו מדברים כאן בתחום הזה, היום אנחנו יושבים כאן ומדברים כאילו בצורה טבעית על יום המילואים, אבל יום המילואים לא היה קיים בשנים ההם, יום המילואים צמח מתוך המאבקים האלה שלנו, של אנשי המילואים ועכשיו הצטרפו גם נשות המילואים, או משרתות המילואים לעניין הזה וצריך להבין את ההקשר הכולל של מאבק אנשי המילואים בתוך החברה הישראלית, בסוף בסוף זה לא מאבק רק על יכולת של יחידה מבצעית מבחינה פיזיולוגית, זה לא מאבק על העניין של השירות המשותף בין גברים לנשים, זה מאבק בסופו של דבר על היכולת של החברה הישראלית לקבל החלטות מכל החלקים שלה בצורה שוויונית ואני לא רואה שום סיבה שאנחנו נדון היום על איזה מכתב של רבנים לרמטכ"ל נגד שילוב של נשים ביחידות לוחמות.
איתי נבו-לנדסברג: יש כאן עדיין את אותו מה שדיברתי עליו במעגל הראשון, את אותה הדרה היסטורית, הלכתית, אם תרצי בעולם היהודי, נגד נשים שבסופו של דבר החברה הישראלית מפסידה ממנו, עכשיו לבית הזה יש אחריות על חוק המילואים ובחוק המילואים כתוב בצורה מפורשת שכל שנה הרמטכ"ל צריך להגיש את הכישורים הנדרשים של יחידות המילואים על פי המשימות שלהם במלחמה והדבר הזה צריך להיות מפוקח על ידי וועדת חוץ ביטחון וועדת שרים לנושא המילואים צריכה להתכנס, אני לא זוכר אם זה פעם, או פעמיים בשנה, אבל הוועדה הזאת לא מתכנסת.
משה טור פז: היא התכנסה לפני חודש פעם ראשונה אחרי ארבע שנים, נכון.
איתי נבו-לנדסברג: אז אנחנו במשך שנים ניסינו לעקוב, ניסינו לדחוף בעניין הזה, אבל חלק מהתפקידים של חוק המילואים ושל ההגדרות הלאה שכרגע ציינתי, גם של הכשירויות, כשירויות זה אומר גם הכשירויות של יחידות מעורבות, גם הכשירויות של שירות נשים, גם הכשירויות של שירות גברים בעניין הזה וועדת שרים שתפתור את הבעיות האלה מבחינת חקיקה ומבחינת כל מה שדובר כאן סביב השולחן, הדברים האלה צריכים להיות גם מהוועדה הזאת לדעתי, לדרוש את זה ולפקח על זה.
איתי נבו-לנדסברג: תודה רבה.
משה טור פז: גברתי יושבת הראש ברשותך, אני יוצא להתארגן לוועדות הבאות, אני רק אומר אני מחפש קצינה במילואים אז מי שרוצה דרג סרן רב סרן באוגדת עזה מוזמנת לפנות אליי, זה המקום נכון.
משה טור פז: תודה לכם, נפגש בדיונים הבאים.
נעמה לזימי: תודה רבה, משה וגם שהיית איתנו מרבית הדיון, יש לו היום יום עם הרבה וועדות, הוא ככה נשאר איתנו באמת למרבית הדיון.
נעמה לזימי: אני רוצה קודם כל תודה איתי.
נעמה לזימי: אני רוצה לתת לשרון בריק-דשן, מנכ"לית "קולך".
שרון בריק-דשן: תודה.