GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל סיני: והנקודה השלישית, שזה גם חלק שהיה מאוד משמעותי, ויושבות פה נציגות הארגונים שהיו גם מאד משמעותיות בתהליך הזה, של הגברת המימד האזרחי בבעלות המשרד, זאת אומרת שאנחנו לא בסוף התהליך, אלא ממש ממש בשלבים הכי ראשוניים, נכניס את ארגוני החברה האזרחית לחשיבה, להמלצות, לביקורת, נהיה פתוחים להקשיב ולשמוע, כי בסוף יש להם המון ידע מקצועי.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שזה אחד הדברים שבדרך כלל כאשר אני מדברת על המשטרה, ובמיוחד מול האוכלוסייה הערבית, אני אומרת שהמימד האזרחי בעבודת משטרת ישראל כמעט נעלם, כאשר זה היה מול החברה הערבית, ואני מקווה שהכוונה במימד האזרחי היא מעבר לעניין של רק לשתף את החברה האזרחית, אבל כל התפיסה של מהו תפקיד המשטרה צריך לקבל פן או מימד יותר אזרחי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת למה התכוונתם, ואני רוצה באמת ככה, אולי תסבירי, האם זה באמת הגברת המימד האזרחי בתפיסת העולם של המשטרה, או רק עניין של הכנסת ארגוני החברה האזרחית לשיח.
יעל סיני: אז אני חושבת שאפשר יהיה לראות בתהליך שמדובר בשני הדברים.
יעל סיני: אני חושבת שבתהליך הזה היה לנו מאד חשוב להכניס את ארגוני החברה האזרחית כדי לשמוע, אבל אני חושבת שבכל הפתרונות, ואני אומרת את זה כמי שעד לפני שנה לא הכירה את עבודת המשטרה ואת עבודת המשרד לביטחון הפנים, אני חושבת שיש כל מיני כלים שפותחו בשנים האחרונות, שהם, את אמרת, הכנסת הגורם האזרחי, לצורך העניין, תפקיד שהוא מאד משמעותי וגם שותפים לו משרד הרווחה שפה, תפקיד שנקרא עו"ס משטרה, שזה בדיוק הבנה של הצורך הזה של גורם ביניים שמחבר, אפשר להגיד שהוא צעד לפני, אבל הוא עוד איזשהו גורם ממשלתי, עוד לא משטרתי, שעוזר לעשות את החיבור, אני חושבת שזו הראייה שלנו, גם כשאנחנו חושבים על פתרונות, זו לגמרי התפיסה, לגמרי הגישה, אני חושבת שמשטרת ישראל לגמרי שם בכוונה ובראש ובהבנה, שזה מה שצריך, פשוט לא תמיד מכירים את העבודה, לא תמיד מכירים את המאמצים, וגם לא תמיד המשטרה מספרת, שזה אני אומרת כביקורת על עצמנו.
יעל סיני: אז את מסכימה שיש, תמיד אומרים "החברה האזרחית", אבל גם המובן הזה של איך מרככים את הקצוות, של מה זה אומר להגיע למשטרה, והופכים את זה למקומות ביניים שהם יותר אזרחיים, אז אני מסכימה להגדרה.
יעל סיני: הפרויקט עסק באוכלוסייה הכללית, זה חשוב גם להתייחס, בגירים בלבד, ועבירות שבוצעו במרחב הפיזי.
יעל סיני: על מה שקשור למרחב המקוון יש עבודה אחרת, שקשורה למחשבות שקשורות להרחבה ל-105 לבגירים, או כל מיני התמודדויות אחרות, זה לא בתוך התכנית הזאת, ניסינו להיות כמה שיותר ממוקדים, כמו שאמרתי שהוקדם על ידי, זה גם, אני חושבת שזו היתה הזדמנות ממש ממש טובה לעשות את העבודה ממש ממש ביחד, משרד ביטחון הפנים והמשטרה, ממש צעד צעד ביחד בכל הדיונים, בקשב משותף, בהקצאת משאבים וזמן משותפים.
יעל סיני: ואמרתי, שותפו בעלי עניין ממשרדי ממשלה נוספים ומהחברה האזרחית, הרשימה מופיעה בהמשך.
יעל סיני: אז יש כל מיני דברים שקורים כבר עכשיו, שהם התקדמו וקורים במקביל לתהליך, חלק ישנים, חלק עתידים לקרות, ולקחנו אותם בחשבון, כי גם הדברים שקורים, צריך לראות איך הם משתלבים בתוך הרצף.
יעל סיני: אז מחלקי המשפחה, שמהיום שנכנסתי אני אומרת כמה שזה שם בעייתי, בגלל שזה לא מכיל בתוכו את הנושא של עבירות מין, ויש פשוט חוסר, לא אשכח שבשיחה עם יעל שר במשרד שמה, אז דיברנו על זה, שמחלקי המשפחה זה פשוט לא מובן, כשיגידו לנפגעת - את צריכה ללכת למחלק המשפחה, היא לא יודעת שזה המקום המקצועי, הנפרד, המוגן, הטוב שהיא אמורה להגיע אליו.
יעל סיני: אנחנו בתקווה נפתור את בעיית השם, אם יש לכם רעיונות טובים אתם מוזמנים להציע, אבל מחלקי המשפחה, וההחלטה כבר בתקציב הקרוב להגדיל את מחלקי המשפחה שהתחילו כבר גיוס, אחר כך יהיה אפשר להמשיך ולעדכן.
יעל סיני: "בתי לין", זה כמובן מוכר, אין מה להרחיב, מרכזי אלומה, זה לא קשור לעבירות מין, אבל זה היה איזשהו מודל חדש, מדהים, יושבת פה הנציגה של משרד הרווחה, באמת איזשהו אפשר להגיד אידיאל נכסף, גם אחרי שביקרנו שם ביחד, לראות איך נראה מענה רב תחומי, מרשים, איכותי ומקצועי.
יעל סיני: הדבר הבא זה חדרים חמים - - -
עאידה תומא סלימאן: by the way, היו אמורים לפתוח עוד שני מרכזים עד סוף השנה, זה יהיה?
סלעית שחר הוכמן: בבית שמש, אחריו באר שבע, אבל בית שמש.
יעל סיני: הדבר הבא זה חדרים חמים, זו החלטה שהתקבלה במקביל ליציאה לתהליך, גם, שוב, קצת מלמידה של הערות שנשמעו פה, והערות שנשמעו במהלך הדרך, והיה כבר אפשר להתחיל להקצות תקציב ולממש.
יעל סיני: זה פשוט הסבה שלי חדרי חקירות, מבחינת הנראות ומבחינת הסביבה, מבחינת האווירה והמרחב של חדר חקירה לחדרים שהם יותר נעימים, יותר מותאמים, פחות מאיימים, פחות מייצרים איזשהו תחושה של פחד מבחינת הקורבן, כדי לנסות למנוע טראומה נוספת.
יעל סיני: אז הכשרות גם, דיברנו על זה כאן, הכשרות ייעודיות, התמחות בהקשרים של עבירות מין שהורחבו, שהועמקו, וזה גם כבר קורה, ואני חושבת שאחד התהליכים המשמעותיים שככה גם בשיחה שהיתה לנו עם משרד הרווחה, והם ירחיבו על זה אחר כך.
יעל סיני: אנחנו עשינו את התהליך ממשרד ביטחון הפנים, ואני יודעת שאחד מהיתרונות לצורך העניין של המאבק באלימות במשפחה, זה שיש ועדת היגוי בין משרדית.
יעל סיני: זאת אומרת העבודה היא מאוד בין משרדית.
יעל סיני: בדבר הזה שיצאנו לדרך כביכול יצאנו לבד, אבל לא יצאנו לבד, כי במהלך הדרך פגשנו לצורך העניין ונפגשנו ועבודה משותפת עם משרד הרווחה, וישר מצאנו דרך להתחבר אליהם, כמו גם משרד הבריאות והפרקליטות ועוד גורמים שיושבים פה.
יעל סיני: אז אני חושבת שזה המפתח, הסיפור של עו"ס נפגעי העבירה ואיך אנחנו במשרד בטחון הפנים, במשטרה, נחבור לפרויקט החדש הזה.
יעל סיני: זה יכול להיות ממש לדעתי פיצוח של התהליך, כמו גם פרקליט מלווה, גם על זה נדבר בהמשך, אבל זה פיצוח.
יעל סיני: זאת אומרת, זה משהו שהתחיל במשרד הרווחה, אנחנו נחבור אליו ונמשיך בדרך.
יעל סיני: אני ארוץ יותר מהר.
יעל סיני: אז התהליך אמרתי קצת, וליוותה אותנו חברה מקצועית, שילבנו הרבה רעיונות, עם מי נפגשנו יש פה את כל הרשימה, אבל גם, אני לא ארחיב, אבל גם יו"ר הוועדה רשומה.
יעל סיני: כן חשוב לי להגיד שנפגשנו עם נפגעות, זאת אומרת התהליך התחיל משולחן עגול של השר עם נפגעות שהארגונים חיברו אלינו והביאו כדי שנשמע את קולן, והיו שיחות קשות.
יעל סיני: אני חושבת שאני בטוח לא אשכח, ואפילו חלק עדיין בקשר עם חלק מהנפגעות שדיברו שם, וזו היתה יריית הפתיחה, זאת אומרת, הנפגעות היו חלק מלא מכל התהליך, וגם זה, אני אומרת פעמיים כבר את שמה, אבל גם את זה למדתי מיעל שרר, לא לדבר מעל הראש שלהן, אלא איתן, אז זה קרה.
יעל סיני: אז זה מסע המתלוננת, כמו שאמרתי זה המקטע שבחרנו, מאירוע הפגיעה עד לתהליך המתנה להמשך עדויות החקירה, לא עברנו לחלק של הפרקליטות ומיצוי הדין, שוב, זה לא היה במקטע הרלוונטי מבחינתנו, כי רצינו להיות ממוקדים, וזה חלק מהדברים, הכנסנו חלק מהדברים שהנפגעות אמרו, כי שוב, מזה למדנו.
יעל סיני: אז רצינו להבין מה המוטיבציות של הנפגעת בכלל להגיע, מה הסיבה בכלל שהן מגיעות, וזה עלה מאד מאד חזק בשיחות, אז באתי בלי ציפיות, באתי עם תחושה שלא יצא מזה כלום, ורציתי לשחרר את עצמי מזה.
יעל סיני: אני לא אשכח גם משהו שנפגעת שאיגוד מרכזי הסיוע הביאו למפגש אמרה, היא אמרה ש"היא כבר נפגעה", זאת אומרת עבורה זה כבר לא משנה, אבל זה מאד משנה עבור אחרות, ובעצם היא מגיעה לתחנת המשטרה לא עבור עצמה, היא בעצם במסע של שליחות, ובתחושה הזאת היא בטח לא אמורה להיפגע שוב.
יעל סיני: זה אולי המשפט הכי קשה שאנחנו לא נשכח אותו, וזה מה שעומד לנגד עינינו.
יעל סיני: שאלתי בקבוצת פייסבוק על נשים שהגישו תלונה, ענו יותר מעשר נשים, ורק אחת אמרה שהיא לא התחרטה.
יעל סיני: אם נשים מגיעות לתחנת המשטרה ומתחרטות הן יספרו על הדבר הזה, הן יגרמו לאחרות שנפגעו לחשוב פעמיים, ובסוף הפוגעים ממשיכים להסתובב חופשי, וזה הדבר שאנחנו מפחדים ממנו יותר מכל.
עאידה תומא סלימאן: יעל, אני מבינה את החשיבות של לעבור על התהליך, ועשיתם עבודה מאד מעמיקה, אבל לצערי אנחנו מוגבלים בזמן.
יעל סיני: יאללה.
יעל סיני: אז לרוץ לסוף?
עאידה תומא סלימאן: לא, פשוט לעבור על התהליך, בשביל זה קיימנו את הישיבה ואנחנו רוצות להבין אותו לגמרי, רק לנסות - - -
יעל סיני: לקצר, אוקיי.
יעל סיני: אז השלב הראשון טרם הפנייה למשטרה, סקרנו את כל הגורמים שיכולים להגיע, כלומר כל הגורמים החוץ משטרתיים שמעורבים בתהליך הזה, ונרחיב על זה בשלב ההמלצות, אבל לצורך העניין הארגונים הם כאן חלק מאד חשוב, החדרים האקוטיים הם נקודה מאד חשובה, איך השוטר מגיע לחדר האקוטי, מי השוטר, איזה הכשרה הוא עבר, העו"ס רווחה, שוב, אלה נקודות שאנחנו הבנו שהחיבור אליהן לא מספיק טוב, לא מספיק מדויק, ובחיבור הזה דברים נופלים או לא קורים כמו שצריך.
יעל סיני: הדבר השני, שהוא כבר בממשק הראשוני עם המשטרה, זו נקודה שאתם תראו גם בשלב של ההמלצות, זו נקודה שעוד לא פוצחה עד הסוף, זאת אומרת אנחנו עוד בתהליך של חשיבה איך לפתור את זה, יש לנו כל מיני הצעות על השולחן שאני אציג אחר כך, אבל נקודת המפגש הראשוני היא לא סטרילית, כמו שיפעת אומרת.
יעל סיני: אם היא פוגשת סייר, גם אם נעשה הכשרות, יש 30 אלף שוטרים, גם אם נעשה כמה שיותר הכשרות לכמה שיותר סיירים, היא יכולה ליפול על הבן אדם הלא נכון, והמטרה שלנו היא לצמצם.
יעל סיני: זאת אומרת שכשהיא מגיעה למשטרה, למפגש הראשוני, היא תגיע לבן אדם הנכון ותצטרך לעבור את הדרך הכי קצרה, כי לפעמים גם עוברים בין כמה וכמה אנשים, שזה הדבר הגרוע ביותר, שהיא צריכה לספר את הסיפור שלה שוב ושוב ושוב ושוב.
יעל סיני: אז זה אני חושבת גם נקודה שירדה לנו כאסימון, שנקודת הממשק הראשוני, אנחנו תמיד אומרים, וגם הארגונים תמיד אומרים, הכשרות, הכשרות, הכשרות.
יעל סיני: זה לא מספיק, התשובה הזאת של הכשרות.
יעל סיני: אנחנו נצטרך למצוא דרך שהיא מערכתית, שהיא מצמצמת את הסיכוי להיפגש עם הגורמים הלא נכונים, היא מצמצמת את הסיכוי לעבור את הבירוקרטיה של ההגעה לחוקרת המוכשרת והמומחית.
עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה איתך שהכשרות זו לא התשובה היחידה, אבל היא אחת התשובות, וזה שילוב של הרבה דברים ביחד.
יעל סיני: ברור, מסכימה לגמרי, אבל זה לצד זה.
יעל סיני: את אומרת, אנחנו לא, המציאות היא שצריך גם לוודא שלא יהיו טעויות בתוך אירוע חירום, אבל גם לנסות כמה שיותר.
יעל סיני: לצורך העניין, כשאיגוד מרכזי הסיוע מתאם הגעה לתחנה עם חוקרת ומומחית, והם מכירים ויודעים, אנחנו רואים, זה במספרים, התלונה נראית אחרת, התהליך נראה אחרת, הטראומה אחרת.
יעל סיני: אז זה הממשק הראשוני, בקיצור, זו לצורך העניין החוויה שלה בתוך התהליך, שרק כשהיא הגיעה ליומנאי, והיא היתה צריכה להגיד לו על מה היא הגיעה להתלונן, היא הבינה בכלל שהיא נפגעת עבירת מין, לפני זה היא לא בעצם התחברה או הבינה את האירוע שהיא הולכת לחוות בתחנה.
יעל סיני: וזו עוד נקודה כמובן מרכזית, דיברנו עליה גם פה בוועדה לא מעט, על הגשת התלונה ומתן העדות בתחנה.
יעל סיני: כמו שאמרתי, לאיזה חדר היא מגיעה, מי החוקר, כמה זמן היא צריכה לחכות לו, איך נגבית העדות, תרגום, שזה משהו שאנחנו עושים עליו גם איזושהי עבודת חשיבה מאוד משמעותית, המחסור בחוקרי עבירות מין וגם צריך להגיד, עוד משהו שמצאנו בתהליך, ואתם תראו גם המלצות, זה שגם להיות חוקר עבירות מין או חוקרת עבירות מין, בתוך הסיורים שאני עושה בשנה האחרונה, זה אחד מהתפקידים הקשים ביותר שיש בתוך תחנה.
יעל סיני: באחת התחנות אמרה לי אחת מהן, "אני על כדורים פסיכיאטריים כבר שנה, זה נכנס לי לתוך המשפחה, ולתוך החיים".
יעל סיני: אנחנו חייבים לדאוג להם, כי בסוף אי אפשר שהם ימשיכו לעשות את העבודה הזאתי, בלי שאנחנו נדע גם על החוסן שלהם, הם מסתכלים מעבר לכתף ורואים את הליווי שהעובדות הסוציאליות מקבלות, ואת כמותה הליווי והחוסן הנפשי שהעובדות הסוציאליות מקבלות, והן רואות שהן לא מקבלות את אותו ליווי, ואין ספק שגם זה בסוף מתגלגל לנפגעת, וגם זה מופיע בהמלצות.
יעל סיני: אז אמרתי על חדר החקירות, נמשיך.
יעל סיני: החוקרת עשתה משהו קטן שמאד אהבתי, כל פעם שהיתה שואלת שאלה קשה או פולשנית אמרה: אני יודעת שזה קשה, אבל אני חייבת לשאול.
יעל סיני: ההקדמה לשאלה עשתה עולם ומלואו, זה מה שאנחנו אומרים תמיד, זה קשור לשפה, לכן ולא, לאיך שצריך להתייחס.
יעל סיני: גם את ציטטת נפגעת על איך שדיברו אליה, ואלה הטעויות שאנחנו צריכים להימנע מלעשות, וזה החלק האחרון מבחינת המקטע שבחרנו, שזה ההמתנה ויצירת הקשר עם המשטרה.
יעל סיני: זה כל מה שקשור לחוסר הוודאות, לחוסר ההבנה של איך הולך להיות התהליך, למידע שלה ביחס למה שקורה, לקשר שלה עם התחנה, שהיא יכולה להתקשר ואף אחד לא יענה, והיא לא יודעת מי והיא לא יודעת מה, למערכת מנ"ע שיושבת פה, גם חשבנו על זה שאנחנו נשמח אם תסכימי לעשות מתישהו סיור ופגישה רק על מערכת מנ"ע, אני חושבת שזה חלק מאד מרכזי בתהליך ויש לנו הרבה מה להגיד גם עליו.
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לעשות כל סיור שיתרום לעבודה של זה, גם בימים כאלה יש לנו יותר זמן לסייר.
יעל סיני: אז המשך פעולות החקירה.
יעל סיני: עברנו על כל הקשיים שקשורים בעימות, בחקירת החשוד, שחזור האירוע בזירה, מסדר הזיהוי וכל מה שקשור להחלטות על המשך החקירה, סגירת החקירה.
יעל סיני: אפשר לראות שבאמת עברנו בצורה מדוקדקת על כל אחד מהשלבים, בכל אחד מהשלבים פרטנו בצורה הכי כנה, הכי שקופה, הכי על השולחן, והסכמנו אפילו לכתוב על זה את כל הבעיות שלנו, בלי לפחד, בלי להתבייש, וככה מתוך מחשבה שזה מה שיתקן.
יעל סיני: זה הסיפור של העימות, שהן יכולות פתאום לפגוש אותו, או שיושבות בחדר המתנה בוכות אחרי אירוע טראומטי.
יעל סיני: אני גם ליוויתי כ"סוכן סמוי", לא בדיוק סוכן סמוי אבל אני ליוויתי נפגעות עבירה לתחנות משטרה בלי להגיד בעצם מה התפקיד שלי, כדי לראות גם איך זה נראה.
יעל סיני: קיר גבס שאני יושבת בחוץ ושומעת את כל מה שנאמר בחדר, באמת תנאים שלא מתאימים לאירוע,, הכל כדי להבין עד לעומק את העניין.
יעל סיני: אז בעצם צמצמנו את זה לסוגיות הרוחביות שאפשר לגזור מתוך הבעיות, וגם במובן הזה של הן נקודות המפתח בינינו שהם לא הופיעו, כאילו יש להן ביטוי בתוך התהליך, אבל צריך גם להתייחס אליהן, אז בטח שחוויית הפוסט-טראומה, שהיא מלווה את כל התהליך וזה גם הייחוד של הנפגעת הזאת מאשר מישהי שבאה להתלונן על גניבת אופניים.
יעל סיני: הסיפור של כוח האדם, כמה זה משמעותי המרכיב האנושי, עם מי היא נפגשת, איך הוא מדבר, איך הוא מתייחס.
יעל סיני: מה היא מרגישה בעיניים, האם היא מרגישה ביקורת, האם היא מרגישה אשמה?
יעל סיני: בכלל, צריך להגיד, כותבים פה תדמית המשטרה והדוברות, אבל זה נשמע כאילו שטחי, אבל אם שוב ושוב, באמת בכל מקום, הסיפור זה 'החלטתי לא להתלונן', וכל כתבה וכדומה רק מראים את זה שיש פגיעה בתלונה, אז יש לנו בעיה חמורה.
יעל סיני: והדבר האחרון, שאני חושבת שבוודאי תסכימי, זה הסיפור של התאמה תרבותית, שזה כל מה שקשור להתאמת החקירה, למאפיינים של אוכלוסיות שונות, וכל הרגישויות של איזה תחנה מגישים, האם ליד הבית, האם לא ליד הבית, באיזה שפה, מין החוקר, מין המתרגם, כל הדברים האלה, שזה מעטפת.
יעל סיני: כשאנחנו מציגים את זה בסך כל עבודות הענק שאנחנו עושים, זה נשמע כאילו דברים כל כך קטנים, אבל אין מה לעשות, זה את האוסף הזה שמייצר את השלם, שהוא חוויה לא טובה.
יעל סיני: אז העמקנו גם בעצם בפרסונה, כדי להבין מה המוטיבציות שלה, מה המצב הרגשי והמנטלי שלה, מי זאת הנפגעת וכו', כדי להבין.
יעל סיני: אתם תקבלו את הקובץ הסופי האחרון.
יעל סיני: אוקיי, אז אנחנו כבר לקראת הסוף.
יעל סיני: תובנות רוחב.
יעל סיני: אז אמרתי, הדבר המרכזי זה המרכיב האנושי, אמרת הכשרות, כן, אנחנו מבינים את זה.
יעל סיני: ההכשרות, הכוח המיומן, להשאיר את האנשים בתפקיד, שהם לא באמת יברחו מהקושי הנפשי, החוסן שלהם, לגייס אותם, לפתוח עוד מקומות, עוד חוקרים, עוד ידיים, וזה בוודאי המרכיב המשמעותי.
יעל סיני: הדבר השני זה ההתאמה התרבותית.
יעל סיני: אנחנו שם מאוד נופלים, ושם נעשית העבודה, גם בכלל, במחלקי המשפחה, אבל זה משהו שדורש עבודה משמעותית, וכמו שאמרתי, חווית הפוסט-טראומה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שההתאמה התרבותית הכי טובה זה התאמת הכוח המשטרתי, כלומר שיהיו חוקרות ערביות.
עאידה תומא סלימאן: דבר שעסקנו בו, כאילו כמה שתנסו שחוקרת לא בת התרבות, או חוקרות חילוניות שצריכות לחקור נשים חרדיות, כמה שינסו להתאים את זה תרבותית, לצערי, הרבה פעמים, תהליכים של התאמה תרבותית נגועים בגישות פטרנליסטיות, גישות סטריאוטיפיות שלא ממש עוזרות, אלא להפך לפעמים.
עאידה תומא סלימאן: אז ההתאמה הכי טובה היא התאמת הכוח המשטרתי עצמו.
יעל סיני: מסכימים.
יעל סיני: לא היה כתוב, גם ביעדי השר יש יעדי גיוס מספריים לגיוס מאוכלוסיות שהוא קבע לכל הגופים, וגם במחלקי המשפחה, רוב מחלקי המשפחה החדשים שאנחנו פותחים הולכים להיות בחברה הערבית, המטרה, ויושבת פה יפעת שעוסקת בגיוס ואמרה לי, אם אפשר לקרוא לנשים להגיש מועמדות לתפקידים האלה, תפקידים קשים, תפקידים לא פשוטים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהייתם צריכים קצת לצאת מתוך הקופסה.
עאידה תומא סלימאן: אני הצעתי באחד מהמכתבים ששלחתי לשר, וזה רעיון שעלה כמה פעמים, כבר בוועדה, שכמו שאפשרו חקירת קטינים או ילדים על ידי עובדים סוציאליים או עובדות סוציאליות, צריך לשקול את זה בעבירות מין, במיוחד כאשר יש קושי לגייס נשים שלא רוצות ולא מעוניינות להיות חלק מהמערך המשטרתי באופן כללי, הן לא רוצות להיות שוטרות, ואי אפשר לשכנע אותן, אבל הן יכולות לתרום רבות לחקירת עבירות מין, ולליווי והבנה וכו'.
עאידה תומא סלימאן: הן יכולות להיות עובדות סוציאליות שיקבלו הכשרה מיוחדת, כל מיני.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבדרך כלל במשטרה לוקחים את זה מאוד קשה, זה פוגע בכבוד המקצוע כאילו, שהכלים שנמצאים בידי השוטרים אף פעם לא יוכלו להיות - - -
יעל סיני: לא לא, אני לא חושבת שזה עניין של אגו, אני מסתכלת כאן לכיוון הפרקליטות, אני לא חושבת שזה עניין של אגו מקצועי.
יעל סיני: אני חושבת שקודם כל, כן שני דברים שקרו, וגם אותם נשמח להציג, וגם נעשה פגישה להציג את זה לארגוני חברה אזרחית.
יעל סיני: אני חושבת שצריך להכיר את התפקיד הזה של עו"ס משטרה ועו"ס משפחה.
יעל סיני: את, יושבת הראש הכירה את התפקיד של עו"ס משפחה, את פגשת - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל עו"ס משטרה התפקיד שלה הוא אחר לגמרי, אני מדברת על החקירות עצמן, הקושי בלגייס חוקרות ערביות.
עאידה תומא סלימאן: כמה שתנסו להתאים תרבותית ולהביא עוד מתורגמן שיישב בחדר, או מתורגמנית שתשב בחדר, כדי שיעבור, אני חושבת שזה לא יפתור את הבעיה בצורה אמיתית.
עאידה תומא סלימאן: צריך לשקול את זה, כמו שאפשרו את זה לחוקרי ילדים, צריך לחשוב לאפשר את זה גם כן לחקירות עבירות מין.
ענבר בזק: השאלה אם זה בכל תחנה?
עאידה תומא סלימאן: נכון, וזה גם קורה במצב הרגיל לבגירים.
עאידה תומא סלימאן: הרבה פעמים האישה מגיעה, החוקרת לא נמצאת, היא צריכה לחזור יום אחרי.
ענבר בזק: ואין אפשרות לשלוח את החוקרת אליה?
יעל סיני: אז קודם כל יש אפשרות בחלק מהמקרים, גם החוקרות יוצאות מהתחנה בשביל לחקור לא בתחנה.
יעל סיני: במידה ויש למשל קושי להיכנס לתחנת משטרה או כל היבט אחר, וגם את זה בהמלצות, אם היא ממש עוברת אליהם, אז נראה שזה משהו שהכנסנו.
יעל סיני: אז אני עוברת להמלצות, חלקן גדולות, חלקן קטנות, הן מופיעות פה ביחד, וכמו שאמרתי אנחנו מציגים לך לראשונה, זה אפילו עוד לא בתעדוף, את ממש הגורם הראשון וזה אפילו עוד לא מסודר בסדר עדיפויות משרדי של יישום, אבל ככה נוכל לשמוע את דעתך לעניין.
יעל סיני: אז הדבר הזה הוא קצת "קפטן אובייס", כי האסימון הזה נפל בהרבה דברים שקשורים לנפגעי עבירה, שיש צורך במענה רב תחומי.
יעל סיני: אני חושבת שככל שניטיב להדק את העבודה מול לצורך העניין העובדים הסוציאליים ברווחה ובגלל זה אמרתי שזה מפתח, הסיפור של העובדות הסוציאליות שנכנסות לעבודה יחד איתן, זה יכול להיות באמת נקודת שינוי משמעותית.
יעל סיני: הסיפור של פרקליט מלווה ואיך זה עובדים ביחד על התיק כדי שלא יצטרכו אחר כך ללכת להשלמות וכל מיני כאלה וחקירה.
יעל סיני: הסיפור של החדר האקוטי, השיח בין השוטר לצוות הרפואי בחדר האקוטי.
יעל סיני: ככל שאנחנו ניטיב לחבר בין הגורמים, זה יהיה מצוין.
יעל סיני: כמובן שהאידיאל, אני אומרת את זה פה, ואני גם אומרת, זה מאמץ תקציבי שכרגע אין לו בכלל היתכנות, זה מקומות כמו "בתי לין", וכמובן שהאידיאל זה מקומות כמו אלומה, שיושבים ביחד, וזה לא בתוך תחנת משטרה, וזה מלכתחילה מעוצב בחוויה אחרת לגמרי, אבל זה גם מבחינת סדר גודל של הפרויקט, גם מבחינת משאבים ותשומות, זה דורש החלטה של, כמו לצורך העניין הצוות הבין-משרדי, זה ברמת החלטת ממשלה להקצות כל כך הרבה משאבים ליצירת מבנים כאלה.
יעל סיני: אני חושבת שעד שמגיעים לשם, יש בדרך עוד צעדים שאפשר לעשות, וזה בעצם החיבור, כמו שאמרתי, עם השותפות פה שיושבות.
יעל סיני: זה הדבר שחברת הכנסת בזק ציינה, על האפשרות להגיש תלונה, אנחנו עוד בדיונים על זה איך ומה, אבל המודל של איגוד מרכזי הסיוע, שהם בעצם ממש, אני רוצה להגיד, אתם לא מוטמעים בתוך התחנות, אבל הקשר הוא כל כך הדוק, ומרימים טלפון לקצינה, מוודאים שהיא פנויה, שיש זמן, שהיא יודעת שמגיעה, שהיא יודעת לתפוס את החדר הטוב.
יעל סיני: התיאום הזה הוא מפתח, ואנחנו צריכים למצוא דרך טכנולוגית או של כוח אדם או משהו כזה, שלמי שלא מגיעה בחירום, למי שלא מגיעה דרך חדר אקוטי, ויש לא מעט, יש לא מעט שחוו את החוויה של הפגיעה לפני X זמן, ועכשיו החליטו להגיע, ועבורן זה כן יהיה משמעותי.
יעל סיני: אם הן יגיעו בשעה 11:00 הן יחוו חוויה לא טובה, אבל אם זה יהיה מתואם וזה יהיה בשעה 12 וחצי זו תהיה חוויה אחרת לגמרי, אנחנו צריכים למצוא דרך לעשות את התיאום הזה, כשזה עם איגוד מרכזי הסיוע זה קורה, אבל לא רק עם איגוד מרכזי הסיוע, אני מקווה שדרך העו"ס רווחה זה יוכל לעבוד בצורה הרבה יותר טובה.
עאידה תומא סלימאן: מה דרך העו"ס רווחה?
עאידה תומא סלימאן: תיאום?
יעל סיני: אפילו תיאום הסיפור שלה.
עאידה תומא סלימאן: שוב, התאמה תרבותית.
עאידה תומא סלימאן: לא כל אשה שרוצה להתלונן רוצה שבמחלקת הרווחה בעיר שלה או בכפר שלה יידעו.
יעל סיני: לגמרי, מסכימה.
עאידה תומא סלימאן: זה צריך להיות איזשהו מענה טכני ישיר למשטרה.
יעל סיני: נכון, אתם תראו שגם רשום פה בהמלצות על הסיפור של הגשת תלונה מקוונת, יש דברים שאפשר להתגבר עליהם אולי באיזושהי רמה גם דרך טכנולוגיה, חשבנו אולי איזשהו מענה קווי, אבל אנחנו לא חושבים שזה גם יכול להיות הפתרון, אנחנו עוד מתלבטים על זה, אמרתי - המענה הרב תחומי, יש לנו רעיונות טובים, אבל עוד לא פוצחה דרך המלך.
יעל סיני: כשירות המענה האנושי.
יעל סיני: אז הסיפור של תגבור, צריך יותר ידיים, תמרוץ, כי אמרנו, חוקרי עבירות מין לא מחזיקים מעמד הרבה שנים בתפקיד.
יעל סיני: הם נמצאים לזמן מסוים והם נשברים או מבקשים לעבור לתפקיד אחר, אנחנו צריכים למצוא תמרוץ עבורם.
יעל סיני: הסיפור השני זה הסיפור של החוסן.
יעל סיני: החוסן הנפשי שלהם, היכולת שלהם לפרק את זה, זה גם יאפשר להם את הסבלנות לנפגעת הבאה.
יעל סיני: הוספת הכשרות והדרכות למגוון בעלי תפקיד, יש את ההכשרה של היומנאים, זו החלטה שכבר התקבלה וזה כבר מבוצע, אבל הקפדה על ההצבה של היומנאים שעברו הכשרת יומנאים, וגם יש את המשמרות שיודעים שאליהם הן המגיעות, אז שוב, זה חלק מזה.
יעל סיני: יש תפקיד שהוא מאד מאד משמעותי, אנחנו פחות מכירים אותו, זה התפקיד של קציני נפגעי עבירה מחוזיים, היכולת לחזק אותם גם מבחינת הסמכויות, התפקיד, ההיקף של הסמכות שלהם להיות גורם מנחה וגורם מקצועי, ואפשרות לחשיבה להעביר את זה לרמת המרחב.
יעל סיני: כי מחוז זה כמות מאד גדולה של אנשים, אם יהיה קצין נפגעי עבירה ברמת המרחב, אז תהיה עוד איזושהי עין כזאת מנתבת ומנחה, שיכולה לתת הרבה מאד סיוע, גם במעבר נניח בין תחנות.
יעל סיני: הכשרת השוטרים המוצבים באורח קבע בבתי החולים.
יעל סיני: החדרים האקוטיים זו נקודה מאד מאד חשובה.
יעל סיני: התאמת הסביבה וטיוב התהליך הקיים, החדרים, הקפדה על כניסה נפרדת ומתוזמנת, זה משהו שבנהלים אנחנו נחדד, אנחנו נבהיר, אולי גם צריך לשנות בלוחות הזמנים של התחנה, וגם תהיה על זה עבודה.
יעל סיני: כמו שאמרתי, הסיפור של יצירת מענה טלפוני ייעודי, אז יש את המענה הטלפוני של מנ"ע, ושוב, יש כאן נציגות מנ"ע שיציגו את זה בצורה יותר טובה, אני לא חושבת, ולצורך העניין ההמלצה הזאת הגיעה מגורמים אחרים, שמענה טלפוני זה זה הפתרון ב- 2022.
יעל סיני: הסיפור של מידע נהיר לאורך כל הדרך.
יעל סיני: אנחנו נעשה עבודה של ממש לייצר מידע, אולי אפילו במקביל להגשת התלונה ב- SMS, יחד עם "כל זכות" אנחנו נחשוב איך שיהיה את כל המידע על כל התהליך בצורה הכי פשוטה, הכי ברורה והכי נהירה כדי שיהיה תיאום ציפיות.
יעל סיני: שיפור תהליך הגשת התלונה וליווי המתלוננת, אז הסיפור של מין החוקר, להקפיד עליו, והשפה.
יעל סיני: הסיפור של השפה, יש היום, הבעיה שעולה מהשטח על שירותי התרגום, שהם לא מספיק טובים.
עאידה תומא סלימאן: היה לנו דיון והיה גם כן מכתב שהפניתי לשר בעניין של התרגום.
יעל סיני: נכון.
יעל סיני: הם לא מספיק טובים, אני עושה בימים האחרונים איזושהי בדיקה יחד עם משרדים אחרים לראות איפה זה כן עובד טוב, יצרתי קשר דרך משרד הבריאות, יש להם מוקד תרגום בבתי חולים, לראות אם זה עובד טוב, מה המדדים שלהם, איך הם.
יעל סיני: את מחייכת כי את יודעת שזה לא עובד טוב?
עאידה תומא סלימאן: זה לא עובד טוב.
עאידה תומא סלימאן: שום תרגום במדינה הזו לא עובד טוב, אני חייבת להגיד, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: אפילו השילוט מביש לפעמים.
עאידה תומא סלימאן: בערבית זה קטסטרופה, מריצים דאחקות בפייסבוק, מצלמים את השילוט בבתי חולים, את השילוט בכל מיני מקומות.
יעל סיני: אז אנחנו כאן מדברים על טעויות שהן ברמת הפאדיחה, אבל בחקירה זה כמובן ממש, החוקרים, זה משהו שכמעט בכל תחנה כשהגעתי, עשיתי סיור בחלק נכבד ממחלקי המשפחה, הם אומרים – אנחנו צריכים עזרה.
יעל סיני: כי הם עושים את כל המאמצים, ובסוף זה יכול ליפול על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני גם הערתי אז, שהתרגום הוא לא רק שפתי.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, יש תרגום שצריך להיות עם הבנה של מה עובר על הנפגעת, ואיך היא מבטאת את זה.
עאידה תומא סלימאן: הרבה נשים, התלונות שלהן לא מאומתות כמו שצריך ולא נבדקות כמו שצריך, כי התרגום לא הבין על מה היא מדברת.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים מילה אחת, לפחות אני יודעת את זה מערבית, לפעמים כשהיא אומרת מילה אחת, אם אני מבינה מה עובר עליה, אני מבינה למה היא מרמזת, אבל אם אני לא מבינה, אני עלולה לתרגם משהו שנראה חסר כל תוכן.
יעל סיני: נכון, ואני רוצה להגיד שכל עוד שירותי התרגום הם במודל הזה, שיש חברה חיצונית ששולחת - - -
עאידה תומא סלימאן: תחייבו את החברה להעביר את המתרגמים שלה גם איזושהי הכשרה והבנה בעניין.
יעל סיני: אז אני חושבת שגם זה לא מספיק, כי ברגע שזה עובד - - -
עאידה תומא סלימאן: יעל, זה לא מספיק, אבל זה התחלה.
יעל סיני: לא, אבל אני אגיד שנייה למה.
יעל סיני: החברה הזאת עובדת על בסיס "מי פנוי?".
יעל סיני: הפריסה כמובן של תחנות המשטרה שצריך להגיע אליהן זה הגעה פיזית.
יעל סיני: הפריסה היא ארצית.
יעל סיני: המתרגם שמגיע יכול להיות, זאת אומרת זה ממש נזיל, זה לא בהכרח תמיד אותם אנשים, וזו בעיה שהיא מערכתית, זאת אומרת צריך בשביל לפתור את זה, גם צריך מתרגמים קבועים.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אלה תנאים שאתם יכולים לשים במכרז שאתם מוציאים.
עאידה תומא סלימאן: אתם יכולים לשים תנאים כאלה, אתם יכולים לשים תנאים שכל מתרגם שמגיע לתחנת משטרה חייב להיות עם הכשרה מינימלית שאפשר לתאם אותה מול מרכזי הסיוע או מול ארגון מהאוכלוסייה הערבית שיודע להכשיר בכיוון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לעשות את זה במכרז, אבל צריך לקבל החלטה שזה קורה.
יעל סיני: אז אנחנו שם.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה, כי זה לא מה שקיבלתי בתשובה למכתב אז, שביקשתי את הדברים האלה.
יעל סיני: בסדר, אנחנו נבחן את כל האופציות, אנחנו נהיה בקשר עם מדור סיוע חקירתי, ואנחנו נטייב את זה, כי זה עולה מהשטח.
יעל סיני: החוקרים גם דורשים, מבקשים ואומרים שזה מה שיעזור.
יעל סיני: ואמרתי, הסיפור של בקשה מקוונת, הסיפור של הזדהות בבקשה מקוונת, התהליך הזה.
יעל סיני: אני מדברת על התלונות המקוונות, שממש אני חייבת להגיד שעל זה לצורך העניין ממש התייעצנו עם הארגונים, כי היו קולות שאמרו: "זה לא מתאים להגיש עבירת מין בתלונה מקוונת".
יעל סיני: מצד שני, שמענו נפגעות שאמרו: דווקא זה מבחינתי, אני יושבת בבית, אני בשקט עם עצמי ואני יכולה לכתוב".