GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל סיני: אז אנחנו לא רוצים לבטל את האפשרות, זאת אומרת אנחנו רוצים שתהיה אפשרות להגיש תלונה מקוונת, ואנחנו חושבים שצריך אולי לאפיין את המערכת בצורה יותר רגישה.
יעל סיני: אני לקראת הסוף.
יעל סיני: הגברת המודעות להליכים אזרחים חלופיים.
יעל סיני: גורמים חיצוניים, אז ציינתי את זה כבר מקודם, אני לא צריכה לחזור על עצמי.
יעל סיני: רק לגבי מד"א, שזו הערה שהגיעה גם במהלך הדרך, על הסיפור שמד"א מגיעים לזירה, שכבר תואמה איתם לומדה ייעודית, לאנשים ממד"א שיגיעו לזירות, שיבינו מה להגיד, מה לא להגיד, זה שמתנדבים לא אמורים בכלל לדבר עם נפגעות כשמדובר במקרים של פגיעה מינית, כל מה שקשור, תהיה לומדה, כבר תואם וסוכם בינינו לבין מד"א, שאנחנו נכין לומדה והם יעבירו אותה לצוות, וזהו.
עאידה תומא סלימאן: וזהו?
יעל סיני: לא מעט עבודה, אבל אני חושבת שמבחינתנו תהליך היה משמעותי גם ללמידה, גם לשים ולאגד את כל הבעיות, וגם להתייחס לבעיות הקטנות ברצינות כמו לבעיות הגדולות, כי בסוף אנחנו מגלים שהן לא קטנות בכלל.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני חושבת שרואים שעשיתם עבודה מעמיקה יותר, שלא התקיימה קודם, עברנו כל הזמן מכעס על המשטרה והתגוננות של המשטרה בפני הביקורת שהיינו מעבירות על הנושא לשלב שהוא בוא נגיד יותר בוגר, יותר לוקח אחריות על מה שקורה, אני חושבת שהתהליך של הגברת המימד האזרחי התחיל כנראה, יעל, ברגע שנכנסת לתפקיד, זה תרם גם כן להגברת המימד האזרחי, כי את מגיעה מרקע אזרחי לגמרי, גם מרקע שטיפל בנושאים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, התהליך יפה, עבדתם, יש המלצות, מה הלאה?
עאידה תומא סלימאן: מה מתוכנן?
עאידה תומא סלימאן: יש תכנית פעולה?
עאידה תומא סלימאן: אנחנו למודות הרבה ניסיון של המלצות שיושבות על המדפים שנים, עד שיוצאות למאבק כדי לאמץ אותן, כדי להפוך אותן לתוכנית פעולה.
עאידה תומא סלימאן: אז מה בדיוק?
יעל סיני: אז אני אגיד כמו שאמרתי, השלב הבא זה סדרי עדיפויות, כי יש פה המון משימות כמו שראיתם, בלי סדרי עדיפויות זה לא יקרה, גם מבחינה תקציבית, יש פה דברים שידרשו עבודה, וזה השלב הבא, זאת אומרת לקבוע יחד עם הגורמים במשטרה, כמובן עם השר שיוצג בפניו הדו"ח את סדרי העדיפויות.
עאידה תומא סלימאן: עדיין לא הצגתן מול השר?
יעל סיני: אמרתי, את הראשונה.
עאידה תומא סלימאן: שמעי, בכל זאת, אני הבנתי שאני הראשונה אחרי השר, אבל עכשיו את ממש כאילו - - -
ענבר בזק: עניין של סדרי חשיבות, את יודעת.
עאידה תומא סלימאן: איזה כיף.
יעל סיני: אנחנו פשוט נורא רצינו, הבטחנו דיון ונורא רצינו לעמוד בלוחות הזמנים, ואמרתי, אפילו אלה שהיו חלק מזה נורא התבאסו.
עאידה תומא סלימאן: אז אתה רואה שמוליק, יש לך פה חומר טוב.
יעל סיני: כן, את הראשונה.
יעל סיני: אז סדר עדיפויות, ואמרתי, אנחנו נשמח לשמוע גם בעינייך מה סדר העדיפויות, ומהארגונים שהיו שותפים, איגוד מרכזי הסיוע והלובי שפה, מה סדר העדיפויות שלהם, וגם כמובן מהשותפים שלנו, משרדי הממשלה.
יעל סיני: אני בטוחה שגם הם מבינים, אנחנו לא נוכל בבת אחת להגשים את הכל, זה ברור שיש פה איזשהו אידיאל, וזו הנקודה הבאה, וגם אתם תעודכנו כשנקבל את ההחלטה על היישום.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, תודה יעל.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לחברת הכנסת ענבר בזק, בבקשה גברתי.
ענבר בזק: אז קודם כל באמת תודה רבה, ניכר שהושקעה פה עבודה מאד מאד יסודית, ונראית תכנית מאד רצינית.
ענבר בזק: הלוואי באמת שההמלצות ייושמו.
ענבר בזק: משהו שלא דיברתן עליו, הוא פחות אולי בתחום שלכן, אבל חשוב לי כן לציין שבסוף, אחד הדברים שהכי השפיעו על נכונות של מתלוננות ומתלוננים להגיש תלונה, זה הענישה.
ענבר בזק: היום אחת הבעיות היא שגם אחרי שעוברים את כל מסע הייסורים הזה, הענישה קלה מדי, או שהם יוצאים בכלל ללא עונש, או שהם יוצאים עם עונש קל, זה איזשהו משהו שצריך לתת עליו את הדעת ולהשלים אותו.
עאידה תומא סלימאן: אם בכלל מגיעים לכתבי אישום.
ענבר בזק: לפי הבנתי והפוסטים בנושא שאני קוראת, רוב המתלוננות לא מגישה תלונה כי הן מבינות שהסיכוי שייעשה צדק עם התוקף הוא נמוך, וזו בעיה מאד גדולה שלנו היום במערכת, ואני מאד רוצה להמליץ לבחון את האפשרות של חקירה בבית המתלונן או המתלוננת, זה נשמע לי משהו גם יחסית משאבים, יותר אפקטיבי מלגייס עכשיו חוקרת לכל תחנה, שיהיו כמה חוקרות במרחבים ויגיעו לבית המתלוננת, זו גם סיטואציה הרבה יותר אינטימית, גם היא תוכל לשבת עם מישהו איתה אם היא תרצה, זה נראה לי הרבה יותר נכון מאשר להגיע למשטרה.
ענבר בזק: אני רוצה לספר שהשבוע במקרה, ממש ביום ראשון, אני הגשתי תלונה במשטרה על תקיפה שעברתי בצומת בכביש, הכי הכי פושטי, באמת, והתלוננתי, והגיעו אליי שוטרים אחר כך, שאלו איפה את נמצאת כדי לקחת תלונה, לחקור אותי, כאילו לא הייתי צריכה ללכת לתחנת משטרה.
עאידה תומא סלימאן: זה בגלל שאת חברת כנסת.
ענבר בזק: ושאלתי אותם, שאלתי אותם – תגידו, זה בגלל שאני חברת כנסת או לכל אזרח?
ענבר בזק: הם אמרו לי לא.
ענבר בזק: אז אני לא יודעת, אבל הייתי מאוד מופתעת לטובה, זה היה מאד נוח, הם שאלו אותי איפה את, מתי נוח לך, נראה לי לא ביג דיל.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לך שזה לא נכון, וזה בגלל שאת חברת כנסת, ואני רוצה להגיד לך שיש אנשים שגם כשהם מגיעים למשטרה לא מצליחים להתלונן.
ענבר בזק: אז חבל שזה ככה, אני יכולה להגיד שזאת הייתה חוויה מאד טובה, שהם שאלו מתי נוח לך, נבוא, באו לקחו, בלי טרחה.
ענבר בזק: אז חבל שזה רק, אם זה נכון מה שאת אומרת, יחס מועדף.
ענבר בזק: בסיסי בעיניי שזה יהיה לפחות לנפגעות עבירות מין, זה די בסיסי.
עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה איתך במקרים מסוימים, כשזה נוח לאשה עצמה.
ענבר בזק: לא בסביבה הביתית אגב, אם הסביבה הביתית היא בעייתית.
ענבר בזק: בסדר, אבל לתת לה את האופציה לבחור.
עאידה תומא סלימאן: זה גם לא בהכרח תמיד בעניין של בעייתיות, אלא גם כן הרבה מהמתלוננות לא רוצות שאם היא עדיין חיה עם משפחה גדולה, לא נוח לה, היא רוצה את הסודיות, זה לא תמיד מתאפשר.
עאידה תומא סלימאן: זו יכולה להיות אחת האופציות במקרים מסוימים, אמנם עד כמה שאני יודעת, שכשצריך שהמשטרה תגיע פיזית הביתה היא לא תמיד מצליחה לעשות את זה.
ענבר בזק: טוב, אז השבחים למשטרת עכו.
עאידה תומא סלימאן: שבחים?
עאידה תומא סלימאן: בואי אני אספר לך על משטרת עכו, את רוצה שנתחיל עם זה עכשיו?
עאידה תומא סלימאן: במקרה אני בת העיר.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בואו נעבור הלאה.
עאידה תומא סלימאן: לא נעורר את הטראומות של העדה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע, בבקשה גברתי.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאתן הייתן גם חלק מהתהליך הזה.
אורית סוליציאנו: אז אני קודם כל רוצה להגיד שזה באמת היה תהליך מאד מרשים, לא טריוויאלי במדינה שלנו, עמוק, רציני, קשוב, ובאמת קשוב מאד לנפגעות שהשתתפו בו, שזה היה מהלך מאד חשוב, ויעל, את הובלת את זה מאד מאד יפה, וכל התשובות נכונות.
אורית סוליציאנו: אני רואה את המצגת שלך, ואני רוצה רק להציג כאן את עוה"ד מיה אוברבאום שהיא ראש תחום קשרי ממשל אצלנו, שרק השבוע עברה עם כל רכזות הליווי בשטח לראות מה קורה, טרי מהשטח.
אורית סוליציאנו: אז כל מה שכתוב שם, כתוב אצלי במסמך הזה אחד לאחד, אני לא יודעת אפילו אם יש טעם לחזור.
אורית סוליציאנו: אפילו המתנה שאנחנו מתאמות בטלפון, הן עדיין מחכות.
אורית סוליציאנו: חוסר פרטיות בחדרים, באמת, הכל רשום כאן.
אורית סוליציאנו: אז אני באמת חושבת, ואולי אני אשתף משהו שהיה אתמול בכנסת, בוועדת הבריאות, הוצג שם דו"ח, עסקו שם בהטרדות מיניות כלפי רופאות.
אורית סוליציאנו: אנחנו, איגוד מרכזי הסיוע, עשינו מחקר מאד רציני למשרד הבריאות עם המלצות באמת מעולות, לא קרה כלום.
אורית סוליציאנו: אז אני אומרת שזו שעת כושר, גם כשאת בתפקיד, גם כשהממשלה הזו עוד עומדת על תילה וכולנו, לא יודעת אם כולנו, אבל חלק מהאנשים בחיל ורעדה שהמציאות תשתנה, וגם הרבה דברים טובים שקורים ייקטעו.
אורית סוליציאנו: וזה באמת אתגר מאד רציני סוגיית ההטמעה, ואני כן אתמקד בכמה דברים.
אורית סוליציאנו: כבוד חה"כ ענבר בזק, אני כן חייבת להגיד שיש הרבה נפגעות שלא מתלוננות, לא רק בגלל הסיפור שאת ציינת, אלא פשוט, זה לא מה שמטריד אותן כרגע.
אורית סוליציאנו: הן רוצות להתמודד נפשית עם הפגיעה, אולי אחרי הרבה שנים הן יתלוננו, וככל שנבטל את ההתיישנות, אז ניתן להן את האפשרות היותר הבאה, אבל זה לא רק עניין של יחסי ציבור גרועים.
אורית סוליציאנו: אני חושבת שמה שמאד מטריד זה קודם כל באמת איך אתם כמשטרת ישראל, כמשרד לבט"פ, תתעדפו ותקדמו.
אורית סוליציאנו: אני חייבת להגיד גם מניסיון של כל כך הרבה שנים, למשל גל ספן, שבאמת צר לי שהוא עזב, כי לשמוע איך הוא מדבר?
אורית סוליציאנו: אני אמרתי לו, בוא תעבוד באיגוד מרכזי הסיוע.
אורית סוליציאנו: באמת יוצא מן הכלל.
אורית סוליציאנו: מה זה אומר?
אורית סוליציאנו: זה אומר שמי שמקבל את הידע, הרי בסופו של דבר כולנו בני אדם, מי שמבין מה זו טראומה, ההתנהגות שלו משתנה.
אורית סוליציאנו: ואני חושבת שיש כאן בעיה, שמשהו כנראה לא מספיק אולי בהכשרות, משהו בתרבות הארגונית לא משתנה, ובאמת צריכה להשתנות התרבות הארגונית, כי כשיתייחסו לזה בחיל ורעדה, נזוזה.
אורית סוליציאנו: אז אני חושבת שזו סוגייה שמבחינתי היא מאד קריטית, עוד דבר שמטריד אותי, אני שואלת את עצמי האם עו"ס רווחה, ההחלטה הזו, יש מרכזי סיוע, יש רכזות ליווי בהליך הפלילי, יש סיסטמה מאד טובה, זה חייב להתממשק איתה, ואני לא יודעת איך אתם מתכננים לעשות את זה.
אורית סוליציאנו: הסיוע המשפטי מתממשק טוב מאד, בסך הכל אנחנו מקבלים תגובות לא רעות בכלל מפונות שנעזרות בסיוע המשפטי, והם עברו הכשרות על טראומה מינית.
אורית סוליציאנו: אבל אם מקימים סיסטם כזה, איך הסיסטם הזה אמור לעבוד למי שירצה אותו?
אורית סוליציאנו: אני שואלת את זה כסימן שאלה.
אורית סוליציאנו: סוגיית מחלקי המשפחה.
אורית סוליציאנו: האם מחלקי המשפחה זה הביטוי להמלצות ועדת ברלינר ליחידות ייעודיות במשטרה, ואם כן אז כמה, כמה יש, איך זה מגיע לפריפריה, זה גם משהו שאני רוצה לשאול.
עאידה תומא סלימאן: אבל יש לך בהתחלה את הסקירה, נאמר כמה שיש 16 תחנות שיש בהן מחלקי משפחה, ו- 12 מחלקים נוספים יוקמו ב- 2022.
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח גם לקבל את הפריסה של התחנות האלה, או של המחלקים האלה, אנחנו ביקרנו באחד מהמחלקים, אבל אנחנו גם שמענו שם שפיזית המחלקים במקומות אחרים הם לא ממש נתפסים כמחלק שלם, אלא זה חדרים, פיזית, העניין הפיזי הוא גם כן שאלה.
יפעת חסון: סליחה, זה נתפס כמחלק שלם, רק מבחינת בינוי, לא תמיד זה נפרד כמו שאת ראית.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני אומרת, פיזית.
עאידה תומא סלימאן: הצוות נמצא, אבל המקום הוא לא תמיד מופרד, ודווקא עכשיו מבינים כמה זה חשוב שזה יהיה מופרד.
עאידה תומא סלימאן: אבל עדיין המספרים לעומת, מה קורה אם מישהי, אפילו בירושלים, יש נגיד מחלק משפחה אחד, והיא מגיעה נגיד לסניף אחר של המשטרה, מה קורה?
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני לא מבינה, איך זה יעבוד?
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שצריך גם להתייחס לשאלה הראשונה שעולה, למה נפגע או נפגעת עבירות מין צריכים להבין שמחלק משפחה זו הכתובת?
עאידה תומא סלימאן: כאילו השם, השם הזה.
עאידה תומא סלימאן: למה הם צריכים?
יעל סיני: כל הצעה לשם אחר תתקבל.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז נצטרך לחשוב.
אורית סוליציאנו: כי גם 'משפחה ומין' זה לא נשמע טוב.
עאידה תומא סלימאן: משפחה ומין?
עאידה תומא סלימאן: זו בעיה לקרוא לזה מין.
עאידה תומא סלימאן: זה עבירות, זה אלימות.
עאידה תומא סלימאן: למה לא משהו שקשור, מחלקה שקשורה לאלימות או משהו כזה?
אורית סוליציאנו: נחשוב.
אורית סוליציאנו: תחשבו גם, אנחנו גם בחשיבה על זה, אם יש לכם פיצוח של שם, זה יכול לבוא גם מעולמות אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, נחשוב על זה, זה בסדר העדיפויות שלנו.
עאידה תומא סלימאן: אם אתם לא מצאתם עדיין.
עאידה תומא סלימאן: יעל שרר, הלובי למלחמה באלימות מינית.
יעל שרר: עאידה, קודם כל אני בהערצה אלייך שאת ממשיכה לדחוף את הדבר הזה, וזה ממש לא היה קורה בלעדייך.
יעל שרר: אני פה הרבה שנים בכנסת, ורק הנודניק מנצח, זה מה שאני הבנתי.
יעל שרר: אז המעקב שלך אחרי הדבר הזה, אני פשוט בהערצה לדבר הזה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, רק חבל שבדיוק אמרתי את זה אתמול בוועדת הבריאות, שכאשר מוציאים את הנושאים האלה וכל פעם מניידים אותם מוועדה לוועדה, זה נשמע כאילו כל פעם מתחילים את הסיפור מהתחלה.
יעל שרר: אז הנה, פה הגיע איזשהו סוף, זה ממש בזכותך.
יעל שרר: אבל גם הסוף הזה הוא התחלה, אז קודם כל אני אגיד שעבדנו מאד בצמוד גם עם רן יונה שלא נמצא פה וגם עם גל ספן שלא נמצא פה, ועם יעל שכן נמצאת פה, וטוב שכך, והתחיל יישום של הדבר הזה, שזה לא פחות מנס עם משרדי ממשלה, ואנחנו עובדים מאד בצמוד, ואני בתקווה מאד גדולה שזה לא מצב הצבירה הטבעי שלי, ואני במיוחד חושבת שפריצת הדרך הזאת שקורית כאן היא משמעותית במיוחד בנושא של טיפול החירום הרפואי, ואתן כבר יודעות שתחום הבריאות זה התחום שלי.
יעל שרר: אז אני חושבת ששיתוף פעולה טוב יותר עם משרד הבריאות, כל הסיפור הזה שנוצר עם מד"א שלא היה קודם, שיתוף הפעולה עם החדרים האקוטיים קצת בצורה אחרת, הוא מבורך, והפגישות האלה מבורכות.
יעל שרר: זה לא היה קודם, והממשק הזה זה ממש דבר חדש, ויוצאים ממנו דברים טובים ועוד ירבו וייצאו.
יעל שרר: אני כן הייתי בקשר גם עם רן, גם עם גל וגם עם אורית דנין שמחליפה את גל ספן, לגבי סיפור סמי האונס שהוא עוד לא מופיע פה, אבל התחילה גם עבודה עם אגף אכיפה במשרד הבריאות וזה התממשק, ואני ממש בתקווה שגם התופעה הזאת תטופל, קודם כל, וגם תטופל יותר טוב, כל הסיפור של סמי אונס חייב להתחיל כמובן תהליך דומה ויישום דומה - - -
עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת טיפול בבעיית סמי האונס - - -
יעל שרר: צריכה להיות דגימה נכונה, עבודה נכונה של השוטרים בשטח, התממשקות יותר טובה עם מד"א.
יעל שרר: הקשר בין הסייר, מה הוא מבין, מה הוא יודע על זה, לאן שולחים את הבדיקות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת גם שכל הנושא, ואולי הגיע הזמן שנערוך עוד ישיבה בנושא הזה, כל הנושא של בדיקות שיער, שאפשר לעשות אותן לאורך תקופה, זה המקום היחידי שאפשר לאתר את הסם אחרי שעוברות 24 שעות ועד שעוברים 6 חודשים, עד עכשיו המשטרה לא השתמשה באופציה הזו בגלל עלויות.
יעל שרר: אני חייבת להגיד שאנחנו סיימנו לפני יומיים את הדו"ח שלנו בקשר לנתונים חדשים על בדיקות שיער, אז אני מחזיקה פה בטלפון את הנתונים הכי חדשים, אם תרצי אני אתן לך, וזה עדיין לא התפרסם, הלך לגרפיקה.
עאידה תומא סלימאן: אז אולי באמת אנחנו נקבע ישיבה, וזה יגיע לישיבת ועדה ותציגו את זה.
יעל שרר: אני תמיד בשמחה רבה, כשדברים חוזרים מגרפיקה מציפה ומפיצה.
עאידה תומא סלימאן: לא, לפני ההפצה.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת שאולי יש צורך והגיע הזמן, לקיים דיון בנושא בוועדה, ואז תציגי שם בפעם הראשונה את הממצאים שלכם.
יעל שרר: בשמחה, אין שום בעיה.
יעל שרר: בשמחה רבה.
יעל שרר: אני גם שמחה להציג לך דברים פעם ראשונה, לא רק המשרד לביטחון פנים.
יעל שרר: חייב להתחיל תהליך דומה ויישום של מסקנות גם לגבי הגשה של תלונות בעבירות מין של גברים, שאני מניחה שזה יתעתק דומה, אבל לא בדיוק.
יעל שרר: וכמובן צריך להתחיל לעשות עבודת עומק בנושא של חקירת קטינים, אנחנו במצב לא טוב בנושא של עבירות מין בקטינים בכל האספקטים וההיבטים.
יעל שרר: אמרתי, וכמובן אני שמחה שאת מסכימה איתי, שמחלקי משפחה זה שם לא טוב, אבל זו פונקציה טובה וזה עובד יותר טוב ואנחנו מקבלות חוות דעת יותר טובות על הדבר הזה, אבל כמובן זה קשה לשלוח מי שנפגעה מעבירות מין במשפחה למחלק המשפחה, זה איכשהו מפריע ולא מדויק.
יעל שרר: אני גם אגיד שעל המון תהליכים שקשורים לאיך אנחנו מציגים את תהליכי הגשת התלונה, ואיך אנחנו קצת מפזרים את הערפל מעל זה, ואיך אנחנו עושים את זה קצת פחות מפחיד לציבור, וקצת יותר נגיש, וקצת יותר מיודע, התחלנו פרויקט עם אורית דנין, שאמרתי שהיא מחליפה את גל ספן, ויש קשר מצוין, ואנחנו מחר כבר קבענו שיחה.
יעל שרר: זה ממש מבורך, ואני רוצה להודות לכם גם חבר'ה של המשטרה, ממש תודה, וגם יעל ולשכת השר.
יעל שרר: אני מלאת תקווה, כבר אמרתי, אופטימית.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש נציגים ונציגות גם של משרד הרווחה, פרקליטות המדינה, משרד המשפטים והסיוע המשפטי.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה כי לא הודעתן לנו שאתן רוצות להתייחס, אבל אני אשמח אם יש לכן התייחסות להעלות.
סלעית שחר הוכמן: אני יכולה להגיד.
סלעית שחר הוכמן: אני סלעית, אני נציגה של משרד הרווחה, אני מנהלת את התחום של הטיפול בנפגעים מינית בגירים במשרד, ואני רוצה להגיד שהייתי שותפה באמת לתהליך הזה שיעל הציגה.
סלעית שחר הוכמן: אני מברכת על זה מאד, אני חושבת שזו התחלה של שיתוף פעולה שאנחנו מייחלים לו כבר הרבה מאד זמן.
סלעית שחר הוכמן: אני חושבת שכל הנושא של טיפול בנפגעים מינית, נשים וגברים, בכל התרבויות, מחויב בהסתכלות שונה וממוקדת יותר של משרדים נוספים, מה שקורה בשנה האחרונה יותר.
סלעית שחר הוכמן: אני מאד מסכימה עם ההמלצות, חלק מהן זה משהו שאנחנו אמרנו גם את שלנו בפני יעל והצוות שדיבר איתנו על התחום הזה.
סלעית שחר הוכמן: הלוואי שנוכל להקים עוד בתי לין למבוגרים, זה באמת חלום מבחינתי.
סלעית שחר הוכמן: בדומה אולי למרכזי אלומה שבאמת קיימים, ואני הבנתי שאפשר יהיה להכניס - - -
עאידה תומא סלימאן: מרכז, עדיין.
סלעית שחר הוכמן: כן, בינתיים זה אחד, אבל אנחנו אופטימיים, איך יעל אמרה?
יעל סיני: חלומות מתגשמים בסוף.
סלעית שחר הוכמן: כן, כן, כן.
סלעית שחר הוכמן: כבר יש איזושהי תקווה שרואים את זה קורם עור וגידים.
סלעית שחר הוכמן: אני גם הבנתי שאפשר יהיה להכניס את החקירות של פגיעה מינית גם בתוך אלומה, בתוך המרכזים האלה, כן, כך הבנתי, אני אומרת את זה כאן ואני רואה את סימני השאלה שלכם, כך הבנתי שם.
סלעית שחר הוכמן: אני חושבת שזה הכיוון, אני חושבת שבאמת אם נוכל לאפשר מקום שבו נפגעים יוכלו להרגיש נוח לספר מה שהם עברו, ולתאר את זה במילים שלהם, שיובנו, גם אם הקונטקסט התרבותי כמו שאת הדגשת מאד נכון בעיניי, בלי תרגום סימולטני, אלא באמת עם אדם שמבין גם את השפה וגם את התרבות, יעשה המון.
עאידה תומא סלימאן: אני מתנצלת, אבל בדיוק עלה בראשי משהו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדרך כלל מאד שמחות לראות שעוד שירות מפותח, ועוד שירות מפותח.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, למה צריך שני דברים שהם כמעט מקבילים – מחלק משפחה ומרכזי אלומה.
עאידה תומא סלימאן: למה לא עושים איגום משאבים?
עאידה תומא סלימאן: כי בסופו של דבר, מרכז אלומה, יש בו גם את החקירות, ויש בו את המעטפת הסוציאלית, ויש בו גם לפעמים לינת חירום.
עאידה תומא סלימאן: ומחלקי משפחה, שמה זה עניין רק חירומי, אני שואלת כדי להבין, האם מרכזי אלומה זה רק עניין חירומי, ואיפה מתקיים המשך חקירה?
עאידה תומא סלימאן: ואם זה אותו דבר כמעט, עם קצת הרחבה של השירות במרכז אלומה, למה כפילויות?
עאידה תומא סלימאן: למה לא לעשות איגום משאבים?
יפעת חסון: זו לא כפילות, אני אסביר.
יפעת חסון: הרעיון של מרכז אלומה זה שנכון שהוא נותן באמת את המענה המשטרתי ואת המענה הרווחתי, אבל הוא מכוון מלכתחילה למישהי שלא רוצה לגשת לתחנת משטרה כתחנת משטרה, או לא רוצה לגשת לרווחה כמשרד רווחה.
יפעת חסון: היא מעוניינת כן לקבל את הסיוע והטיפול והשירות, אבל לא מעוניינת להיכנס לתוך תחנת המשטרה.
יפעת חסון: הרעיון הוא שהיא תוכל להגיע למרכז אלומה, שזה מקום שהוא נפרד, אזרחי, חזות אזרחית, כל האווירה, ובלי התיוג של אשה שנכנסה לתחנת משטרה.
יפעת חסון: היא כן תקבל שם טיפול משטרתי, אבל כל הרעיון הוא שהיא לא רצתה להיכנס לתחנת משטרה.
יפעת חסון: אז זה לא כפל, אין פה כפל.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אני מבינה.
עאידה תומא סלימאן: אבל ברגע שאנחנו כולנו מדברות על משאבים חסרים, כדי לפתח את השירותים במצב האידיאלי שאנחנו חושבות, ואנחנו אומרות פה צריך לחזק עם עובדים סוציאליים ופה צריך לחזק עם חוקרים וכן הלאה, השאלה למה לעשות בדיקה, גם כן, למשל, האם כאשר מחליטים על הקמת מרכז כזה, האם לוקחים בחשבון שבעיר הזו יש מחלק משפחה, אז אולי כדאי לעבור למקום שאין בו בכלל את השירות, לא של מחלק משפחה ולא של מרכז אלומה.
עאידה תומא סלימאן: תאגמו את המשאבים, נצלו אותם בצורה יותר טובה, למען האזרחים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, לבוא ולהגיד, זאת מעטפת.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו, אם האישה רוצה להגיע או לא רוצה, אני חושבת שכל אשה, אם קיימת לה האופציה לגשת למשהו כל כך ידידותי ובלי הכותרת של משטרה וההרגשה שכולם רואים אותה נכנסת, היא תשמח לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: אפילו אם היא מגיעה מראש כי היא רוצה להתלונן.
עאידה תומא סלימאן: היא תגיע והיא תדע שהיא תקבל גם כן מעטפת סוציאלית.
עאידה תומא סלימאן: השאלה האם לא חשבתם על זה, ואם לא חשבתם, אני מציעה, באמת, שתיקחו את זה בחשבון.
עאידה תומא סלימאן: שכדי לרשת את המדינה ולהנגיש את השירות, אולי באמת צריך לקחת ולעשות מיפוי, ולאגם את המשאבים ולעשות חלוקה שתגיע ליותר מקומות ותהיה יותר נגישה, במיוחד שהשירות הוא אותו שירות.
סלעית שחר הוכמן: אני לא יודעת על חשיבה כזו.
עאידה תומא סלימאן: הנה, תרמתי.
סלעית שחר הוכמן: תודה.
סלעית שחר הוכמן: יחד עם זה, אני מצטרפת למה שנאמר על השוני במטרות בין שני המרכזים האלה, שהוא זה שעושה את ההבדל.
סלעית שחר הוכמן: זאת אומרת צריך יהיה לחשוב, איזו מטרה יש למרכז הזה שאת מבקשת מאיתנו לשקול לאחד פה משאבים.
עאידה תומא סלימאן: לא בהכרח לשנות במטרות של המרכז, אבל ברגע שמתכננים, לקחת בחשבון את הפריסה הארצית.
עאידה תומא סלימאן: במקום שבעיר יהיה מחלק משפחה ולבנות בה גם מרכז אלומה, ללכת למקום שאין בו מחלק משפחה, ויהיה בו מרכז אלומה.
עאידה תומא סלימאן: וככה, זה לחשוב איך לנצל את המשאבים ולהנגיש יותר את השירותים, ואני חושבת שזה הכי טבעי לחשוב בצורה כזו, במיוחד כששיתוף הפעולה בין הרווחה והמשטרה, בין שני השירותים האלה, כבר קיים.
סלעית שחר הוכמן: נכון.
אורית סוליציאנו: לא קיבלנו תשובה לגבי הממשק של העו"ס רווחה, לגבי איך אתם תעבדו עם מרכזי הסיוע, עם רכזות הליווי?
אורית סוליציאנו: זה מאד חשוב שזה יהיה, אפרופו מה שאת אמרת, איגום משאבים ולא הכפלת משאבים.
סלעית שחר הוכמן: אני יכולה להגיד לך בקצרה את מה שאני יודעת, זה לא תחום שאני מחזיקה אותו, איילת רצון מנהלת את התחום הזה.
סלעית שחר הוכמן: יחד עם זה, 95 תקנים כבר הגיעו לרשויות שמיועדות לכך, והתחילה בנייה, זאת אומרת יש כבר הגדרת תפקיד, וממשקים עם גופים שונים ועם בעלי תפקידים שונים שיכולים להיות קשורים לתפקיד הזה.
סלעית שחר הוכמן: החשיבה על איך צריך להיות ממשק, או איזה ממשק צריך להיות עם מרכזי הסיוע, בהחלט על השולחן של איילת רצון, צריך יהיה להמשיך לדבר את זה, זה לא משהו שיש לי כרגע תשובה שלופה מהמותן.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמאחר וזה 95 עו"סים לנפגעי עבירה, וזה טוב שיש בתוך לשכות הרווחה תפקיד כזה, זה כדאי מאד שאתם באופן ישיר, כאיגוד מרכזי סיוע, תפנו למשרד ותבקשו באמת לסדר את הקשר הזה.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שעדיין לא פיתחו את כל המתודה של העבודה של העו"סיות האלה.
סלעית שחר הוכמן: סליחה, אני רוצה להגיד שגם לצערי, לדעתי יש מקום ועבודה לכולם.
סלעית שחר הוכמן: זאת אומרת, 95 תקנים של עובדים סוציאליים ברשויות - - -
עאידה תומא סלימאן: זה ברור, אני לא חושבת שהם חשבו לקפל את הבסטה וללכת הביתה.
עאידה תומא סלימאן: מרכזי הסיוע, אני חושבת גם כן שזו גישה אחרת ומתן שירותים בצורה אחרת, השאלה איך הקשר יהיה אחר כך.
ליה קוק: אני אשמח לומר כמה מילים, גברתי.
ליה קוק: אני ליה קוק מהמועצה לשלום הילד, אני מנהלת את מרכז הליווי לילדים נפגעי עבירה.
עאידה תומא סלימאן: ליה, זאת פעם ראשונה בוועדה?
ליה קוק: הרבה זמן לא הייתי.
עאידה תומא סלימאן: כי בדרך כלל, אני היום נדיבה, בדרך כלל צריך להירשם.
עאידה תומא סלימאן: אבל כבר קנו אותי בתחילת הישיבה כשאמרו לי שזאת חשיפה ראשונה, אצלי, אז עשו לי מצב רוח טוב.
ליה קוק: אז אני קופצת על ההזדמנות.
ליה קוק: אז באמת הועלו כאן רעיונות, וכל מיני תהליכים מאד מאד חשובים ומשמעותיים, אני בכל זאת רוצה להתייחס לכמה נושאים שקשורים לקטינים, ולהאיר כמה נקודות.
ליה קוק: אז דבר ראשון שאנחנו חוזרים ומעלים בוועדות השונות לאורך הזמן, זה אי הקפדה על הפניית קטינים ל"בתי לין", וזה משהו שצריך לחזור ולעגן אותו ולהציף אותו ולהמשיך ולהטמיע אותו גם בהכשרות, כי בסופו של דבר "בית לין" אלה מרכזים שהוקמו במיוחד, הם מאגדים תחת קורת גג אחת את כל השירותים של עובדת סוציאלית ומעטפת שממשיכה גם אחרי היום של הגשת התלונה, ובהתאם, כמו שאמרה גם יעל שרר, לגבי מקרים שבהם לא מתאפשר להפנות את הקטין ל"בית לין", אז צריך גם למצוא דרך ופתרונות מותאמים לקטינים במסגרת התכנית הזו, אז זה עניין אחד.
ליה קוק: נושא אחר, שהוא רלוונטי גם לקטינים וגם לבגירים, כל הנושא של הגשת תלונה מקוונת.
ליה קוק: אני לא יודעת אם גברתי ניסתה, אבל אני ניסיתי להגיש תלונה מקוונת, וזה לא כל כך פשוט כמו שזה נשמע ונראה, ולקטינים על אחת כמה וכמה.
ליה קוק: יש שם דרישה לכל מיני הזדהות ממשלתית, שלקטינים אין אפשרות מבחינה אובייקטיבית להזין את הנתונים הנדרשים.
ליה קוק: צריך או תאריך נישואין או תאריך עלייה, כל מיני נתונים שלי עצמי לא היו עדיין נתונים למלא, וזה משהו שאולי אפשר לחשוב על למצוא התאמות.
ליה קוק: ונושא אחרון, שאני רוצה להעלות גם בהקשר התרבותי, זה כל הנושא של 'מוגנות'.
ליה קוק: כלומר, אנחנו בעצם רוצים לבוא ולעודד ילדים להגיש תלונות על פגיעות מיניות, ילדים ובגירים, ולמשל בכל מה שקשור לחברה הערבית, מהניסיון שלנו וממה שאנחנו רואים, הרבה פעמים נערה כבר רוצה לבוא ולהגיש תלונה, והיא מגיעה ומתלוננת אבל המשטרה לא כל כך מוצאת את הפתרונות למה שקורה אחרי שהיא עוזבת את החדר, מבחינת מוגנות, מבחינת מסגרות שמתאימות.
ליה קוק: לא מזמן היתה לנו נערה שהגישה תלונה ונשלחה למרכז חירום שלא התאים בכלל לצרכים שלה, לא מבחינה תרבותית, לא מבחינת האופי של המקום.
ליה קוק: זה משהו שצריך לחשוב עליו, כלומר אנחנו מצפים שיגיעו אנשים, נשים, גברים, ילדות ונערות ויתלוננו, אבל אנחנו צריכים גם לחשוב על מה שקורה איתם אחרי שהם עוזבים את החדר של החוקר או חוקרת הילדים, אז זו עוד נקודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, למרות שהאמת היא שנאמר ממש בתחילת ההצגה שהתהליך מדבר על בגירים, ומתייחס לעבירות מין בבגירים.
עאידה תומא סלימאן: אבל זה נכון, כל מה שהעלית הם נושאים שבדרך כלל גם כן עולים בישיבות שקשורות בטיפול בקטינים כאשר הם מתלוננים.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל, אני רוצה לברך על התהליך עצמו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד ששנים רבות דיברנו על היחס המשטרתי ועל מה עובר על נפגע או נפגעת עבירות מין כאשר הם מגיעים למפגש הזה עם הרשויות.
עאידה תומא סלימאן: אם אלו רשויות האכיפה או אפילו העובדים הסוציאליים אשר נמצאים בלשכות הרווחה או במקומות אחרים, מרכזים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שעצם הרעיון של להקדיש זמן, ומאמץ, וכוח אדם נשי כדי לעשות את התהליך הזה, זה לפחות אות והצהרה שהנושא הזה נע יותר למרכז העשייה בתוך המשרד, וגם כן בתוך המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת, יעל, בתהליך הזה לפחות, אם התוצאה היא שיצאנו מהשיח המתגונן, וגם מהשיח התוקף ומלא הכעס, כי הוא בנוי על ניסיון מר לאורך שנים, אז הצלחנו במשהו.
עאידה תומא סלימאן: אני כחסידת "התאזרחות" המשטרה, שהמשטרה תלך יותר לכיוון האזרחי, חושבת שזה תורם רבות.
עאידה תומא סלימאן: תורם לשינוי שיח בתוך המערכת, יתרום גם כן לשינוי התרבות הקיימת בתוך המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: ואני מאד מקווה שהוא יילך ויעמיק, זה לא תהליך שמסתיים, אני מאד מקווה שאתם מבינים את זה, שזה תהליך שאמור להיות לפחות דבר ראשון בסדר העדיפויות, תקבעו שמי שהוביל את התהליך הזה, יישב כל תקופה מסוימת, כל רבעון, כל שישה חודשים, כדי לעבור על נושאים חדשים ועל בדיקה של מה מתבצע ומה לא מתבצע, כי זה תהליך שרק התחיל, בעיניי.
עאידה תומא סלימאן: ומהיכרות עם מה שקורה במדינה, תהליכים שלא עוקבים אחריהם מתמסמסים, ואפשר בקלות להפוך אותם ב-180 מעלות.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שהייתי רוצה, היו כל מיני הערות ביניים שדיברנו עליהן, אבל אני באמת חושבת שאחד מהנושאים שהעליתן, כל העניין של המבנים והעניין של התקציבים, אני מאד מבקשת לחשוב, אולי, מחוץ לקופסא ובאמת לקחת את השירותים שפיתחתם ולחשוב איך אפשר לנצל אותם בעשייה מתכללת, בין כמה וכמה משרדים.
עאידה תומא סלימאן: אחד הנושאים שהוועדה, או התכנית למאבק באלימות נגד נשים דיברה עליו, ואנחנו שנים מדברים עליו, זה שהגיע הזמן לתכלל את כל המאמצים ביחד.