GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טל הוכמן: תודה רבה גברתי יושבת הראש, תודה רבה על רשות הדיבור, אני אמשיך את דבריה שמריה אמרה, כולנו המומות וכואבות על השבוע האחרון ובכלל על הרשימה שלא מפסיקה להתרחב ולהתרחב של נשים שנרצחות מכל קבוצה באוכלוסייה וגם כמובן בייצוג יתר מהאוכלוסייה הערבית וחשוב להגיד פה, זה לא עניין של ימין ושמאל, זה לא עניין של דעה פוליטית, אין מקום לסיפור הזה כשאנחנו מדברות על רצח נשים, צריך ויודעים בדיוק, הממשלה יודעת מה צריך לקדם, צריך לקדם את החקיקה של אלימות כלכלית, צריך לקדם את החקיקה של אזיק אלקטרוני, צריך להרחיב את המנדט של הוועדה הבינמשרדית לרצח נשים כדי שזה יהיה גם על קרובי משפחה ולא רק על ידי בני זוג ואנחנו דורשות שהדברים האלה ייקרו עוד בכנסת הזאת.
מיכל רוזין: קודם כל שלום לכולן, אל תתרשמו ממיעוט חברי חברות הכנסת שנמצאים פה, זה יום שלישי וכמו שאתם מכירים זה יום שפחות, אין חקיקה וכדומה ולכן יש פחות חברי כנסת, אני חושבת שהנושא הזה הוא באמת קרוב וחשוב ומהותי לליבם וליבן של חברי וחברות כנסת רבים.
מיכל רוזין: אני כן חושבת לצערי הרב כמו שאמרה יושבת ראש הוועדה בנוגע לאמנת איסטנבול, אבל בכלל גם בנושא תקציבים וגם בנושאים אחרים שכן יש עניין של ימין-שמאל, לא במובן שאנחנו במדינת ישראל טל, מתייחסים לימין שמאל, אלא יש פה ימין שמאל במובן הרחב יותר, יש קודם כל בראש ובראשונה הבנה שאלימות נגד נשים היא הקצה של הביטוי לאי השוויון המגדרי ולכן מי שרוצה להילחם באי שוויון מגדרי ולייצר שוויון זה לא כולם, יש עדיין קבוצות באוכלוסייה ויש גם בפוליטיקה שחושבים אחרת בדבר הזה, זה אחד.
טל הוכמן: זה מה שלא נתפס.
מיכל רוזין: כן, אבל זה את יודעת, זה עניין פוליטי, אנחנו הפמיניסטיות לא יכולות להגיד שמשהו לא פוליטי, הוא פוליטי לחלוטין, יש פה עמדה פוליטית, לא נרצחות נשים, כי הבעל חטף 'חלסטרה' ורצח אותה, או כי יש אלימות באופן כללי, לא, נשים נרצחות, כי יש אי שוויון מגדרי וכי הוא חושב ויודע בהווייה החברתית שבה הוא חי שיש לו גיבוי למהלך הזה, ברור שחברה לא מגבה אותו לרצוח, אבל יש גיבוי לעליונות שלו על האישה, ולכן אותו גבר שחוטף 'חלסטרה' רוצח את אשתו, אבל לא לוקח נבוט ושובר לעצמו את האוטו החדש שהוא קנה, למה?
מיכל רוזין: אם זה מעצבים וחוסר שליטה, למה הוא לא מנפץ את האוטו, או את הטלוויזיה?
מיכל רוזין: למה את אשתו, או מכה את הילדים?
מיכל רוזין: ולכן זה לחלוטין חלק מהאי שוויון המגדרי ומי שלא נלחם באי שוויון מגדרי וכן זה פוליטי, הוא לא נלחם באמת בנושא של אלימות נגד נשים ורצח נשים.
מיכל רוזין: והדבר השני שהופך את זה לפוליטי מכיוון שזאת תופעה חברתית ולא אישית, אי אפשר לנתק את נושא התקציבים, אי אפשר לנתק את הנושא של התקציבים כסף ‘Show me the money’ מראה באמת מה עושים, מה עושים בפועל, אנחנו רואים היום שהממשלה הזאת, גם אם עאידה לא תאהב את זה, משקיעה כספים במיגור האלימות בחברה הערבית וזה עובד, להגיד לכם שזהו פתרנו, זה עבד לגמרי, לא, אבל אתם רואים שכשמשקיעים כספים ומחוקקים ועושים מאמץ ולמישהו איכפת מזה אז משהו מתחיל לזוז אז יש השפעה וגם בנושא הזה כשיש רצח נשים, חלק מהעניין זה תקציבים ותקציבי רווחה ומי שמימין כלכלי לא מאמין במדינה שצריכה להוציא הוצאה, להגדיל את ההוצאה הממשלתית ולהגדיל הוצאות בבריאות, ברווחה, בחינוך, לא מאמין במיגור הפשיעה ובמיגור רצח נשים, זה אחד קשור בשני ולכן זה לא ימין שמאל במובן מפלגתי, או במובן לפעמים כמו שבישראל מחלקים, אבל זה ימין שמאל במובן כן הרחב, זה אירוע חברתי, תופעה פוליטית חברתית והתשובה לה היא פוליטית חברתית.
עאידה תומא סלימאן: תודה מיכל ואת יודעת מה, מרוב שבשבועיים האחרונים מתפארים שההישג הכי גדול של הממשלה הזו, זה ירידה של 30 אחוז במקרי הרצח, שאני מאוד מקווה שזה אפילו יגדל הירידה הזו למרות שהלילה נרצח עוד צעיר ערבי ודיר אל-אסד אז אני מרוב שמתפארים בזה יש לי הרגשה שזה כאילו לפתוח כמו איזה זקנה שיושבת בצד ואומרת 'וואלה פותחים פה לשטן', אני מאוד מקווה שזה לא יהיה המצב.
מיכל רוזין: אבל את בטח מסכימה עם הניתוח שלי שהתופעה של רצח נשים היא תופעה חברתית, תופעה חברתית פוליטית - - -
מיכל רוזין: וזה הדרך היחידה לטפל בה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא שאני מסכימה איתך, אנחנו למדנו את זה ביחד לאורך שנים של מאבק בתופעה, אבל גם אי אפשר גם לא לראות את הפערים שצריך לזכור בגלל עמדות היסטוריות מהאוכלוסייה הערבית שהנשים הערביות משלמות גם כן מחיר, מדיניות של אפליה ושל הזנחה ושל שיטור לא נכון ושל הרבה דברים אחרים, לצערנו הרב גורמים שנשים ערביות האחוז שלהן עד עכשיו 60 אחוז וכל שנה זה קורה, או 40, 45, 50 אחוז והשנה זה טיפס ל-60 אחוז אז כנראה הירידה שם כבר לא כל כך עוזרת.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפנות למר סאיד תלי, גם כמי שיושב בוועדה בדיקת מקרי הרצח ואני קיימתי דיון ואנחנו מקיימים עוד דיון שיתייחס לעניין של הרחבת הסמכויות של הוועדה הזו, כי אתם בינתיים הסמכות שלכם לחקור מקרים שקשורים לבני זוג רק, כאילו שהרצח מתקיים על ידי בן זוג ולא על כל מקרה הרצח של נשים, אבל מה ידוע לכם על שלושת המקרים?
עאידה תומא סלימאן: אני אתייחס אליך גם כנציג של משרד הרווחה, לא רק כנציג של הוועדה, במיוחד שלשכות הרווחה לא הגיעו.
עאידה תומא סלימאן: מה ידוע על שלושת המקרים האלה?
עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי אני לפחות מכירה ויודעת שבשני מקרים כבר היו מקרי אלימות קודמים, מה ידוע לכם עד עכשיו?
סאיד תלי: קודם כל שלום, תודה על ההזמנה, קודם כל הרשימה עד כה, ממה שאני בדקתי וזה בתיאום עם המשטרה של הנשים שנרצחו עד כה על ידי בן זוג, או בכלל, זה 12 נשים, מתוכן שש ערביות.
עאידה תומא סלימאן: 12?
סאיד תלי: זה מה שכן, אז קודם כל זה המספר שאני יש לי, אבל בכל מקרה - - -
עאידה תומא סלימאן: 6 ערביות, אני חייבת להגיד שאחת מהשש זה רזאן עבאס, בת 17 שנהרגה מכדור תועה שהיה בכפר שלה.
סאיד תלי: לא, אני מתייחס לנשים שנרצחו בכל דרך שהיא, לא רק על ידי בן זוג - - -
עאידה תומא סלימאן: אז כלומר יש עוד אישה ערבייה שלא הצלחנו אנחנו לדעת על המקרה?
סאיד תלי: שנייה, אני אומר 12 נשים שנרצחו בכלל.
עאידה תומא סלימאן: אתה מוכן לעבור על השמות?
סאיד תלי: אני לא יודע אם זה - - -
עאידה תומא סלימאן: מה אם זה?
עאידה תומא סלימאן: אם זה מפורסם ואם זה ידוע.
דנה בן צבי: גברתי, זה לא מפורסם, אנחנו עוקבים אחרי הדברים האלה אצלנו במדור ויש שש נשים מהחברה הערבית - - -
עאידה תומא סלימאן: אישה נרצחה, מה הבעיה להגיד את השם שלה?
דנה בן צבי: לא התבקשנו להביא את זה לוועדה, לא התבקשנו להביא את השמות שלהם.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, לא, לא, לא, אפילו אם לא נתבקשתן, עולה עכשיו שיש 12 נשים שנרצחו לפי הרישום של המשטרה, אני לא מבינה למה אי אפשר להגיד את השמות של הנשים, גם כאשר יש איסור פרסום, בדרך כלל זה איסור פרסום על החקירה, על שם של הנאשמים, לא על שם של הנרצחת.
דנה בן צבי: אני לא אמרתי שאי אפשר, אמרתי שלא התבקשנו להביא ואנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקי, לא התבקשתם, אני מבקשת סאיד על השמות.
סאיד תלי: שנייה, אני פשוט, שאלת אותי שאלה וזה פשוט רק דיוק למספר, אבל לא התכוונתי באמת להיכנס למספרים שבאמת - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מתכוונת להיכנס למספרים.
דנה בן צבי: אנחנו מדברים על שש נשים מהחברה הערבית, לא יותר, פה אין טעות.
עאידה תומא סלימאן: אבל הוא אמר שהוא לא מדבר על רזאן עבאס.
סאיד תלי: כי היא בתוך השש.
עאידה תומא סלימאן: היא כלולה, אבל מעניין אותי כלל הנשים במדינת ישראל, לא רק הנשים הערביות, אני רוצה לדעת מי הן 12 הנשים.
סאיד תלי: אוקי, אפשר אולי להעביר אחר כך את זה אלייך, לעיונך, אני אעביר לך את זה בתיאום עם המשטרה, בסדר?
עאידה תומא סלימאן: רק תנאי אחד, שעכשיו תסבירו לי למה לא מקריאים שמות של נשים שנרצחו, אם יש מניעה משפטית תגידו לי, אבל אם לא, אני ממש לא מבינה אותכם.
דנה בן צבי: אני לא אמרתי שאי אפשר בהכרח, שוב, לא התבקשנו לבוא עם רשימה שמית, אנחנו צריכים להיערך לזה.
עאידה תומא סלימאן: זה באמת תשובה למה שאני שואלת עכשיו?
נעמה לזימי: לך יש את השמות?
נעמה לזימי: רק לשאול.
דנה בן צבי: יש לו.
נעמה לזימי: אז אוקי, אין לי בעיה, את אומרת שאין בעיה, לך יש את השמות?
נעמה לזימי: מה העניין?
דנה בן צבי: לא אמרתי שאין בעיה, אמרתי שלא התבקשנו, אני אשמח לבדוק את זה ולהעביר לוועדה אחר כך בכתב.
נעמה לזימי: אבל, רגע, לו יש את השמות, את אמרת שלא התבקשתם להביא, אנחנו פה באיזה לופ.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני חייבת להגיד לכם, להקריא שמות של הנשים, עכשיו אני מגלה שיש שתי נשים שאני לא יודעת עליהן, להקריא שמות של נשים נרצחות זה חלק מלהתייחס אליהן לא כמספרים, אלא כנשים שהיו להן חיים, יש להן משפחות, היו להן חלומות, בלי שנתחיל להתייחס למקרה הרצח בצורה כזו ולהבין שהיא גם לא אשמה והיא לא שום דבר לא גורע מזיכרונה, אם מעלים את השם שלה בדיון, להיפך, אנחנו רוצים לכבד את זיכרונה ולא להתייחס אליה כמספר.
סאיד תלי: אנחנו כל מקרה כזה הוא מבחינתנו לא מספר, אנחנו לא סתם עוקבים ורושמים ואנחנו לומדים כל מקרה ומקרה, אז ככה שזה, אנחנו פשוט תוהים לגבי הפורום הזה, אבל אולי דנה.
נעמה לזימי: אוקי, רגע, אבל יש כאן את ה-12 שמות, למה פשוט לא להקריא את זה?
נעמה לזימי: אני לא מבינה למה אנחנו בתוך הדבר.
דנה בן צבי: אני רוצה רגע להגיד שמתוך ה-12 שמות, יש שני מקרים שאנחנו עוקבים אחריהם והם התחילו להיחקר כרצח ויתכן וזה בסוף יהפוך לתיק שהוא לא רצח, יש מקרים כאלה וגם יש מקרים גם הפוכים ולכן אנחנו רוצים להתייעץ לפני שנעביר את השמות.
עאידה תומא סלימאן: זה מצב של חקירה, סטטוס חקירה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא מצב של נשים שנרשמו אצלכם שאיבדו את החיים שלהן ויש חשד לרצח, או הריגה, נכון?
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת לדעת את השמות שמצוינים אצלכם כחשד לרצח, או הריגה, בלי הסטטוס של החקירה בינתיים.
דנה בן צבי: לדעתי הפער ביננו לבינכם זה שתי הנשים האלה שבסימן שאלה, שחלקם לא סופרים אותם ואנחנו עדיין משאירות אותם בטבלה ועוקבים אחריהם, שהם שתי נשים יהודיות במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: אתה מוכן להעביר לי את הרשימה?
סאיד תלי: אני צריך כרגע, זה במחשב, אז אני אעביר לך עוד מעט, תוך כדי אני אעביר, בסדר, פשוט זה על המחשב שלי, זה לא שיש לי עותק ידני, הייתי מוסר לך.
קריאה: אז איך בדקת?
סאיד תלי: אני רואה.
סאיד תלי: אוקי, אני רואה את הרשימה פה, אוקי, אבל שאלת אותי שאלה אחרת, את תקבלי את הרשימה עוד מעט, את תיראי מי לא נמצא, פשוט זה לא בסמכותי, הרשימות האלה כמובן בתיאום עם המשטרה וחלק אני רואה באמת בחקירה, אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני מתפלאת בכלל על עצם העובדה שאני צריכה להתדיין איתכם בנושא הזה, ממש, כאילו אני מבקשת לחשוף סודות מדינה, עוד לא התחלתי לשאול על דימונה, מה קרה?
קריאה: על הטקסטיל?
עאידה תומא סלימאן: על הטקסטיל בדימונה, כן, נכון.
עאידה תומא סלימאן: כן, סאיד, מה ידוע לכם לגבי המקרים האחרונים?
סאיד תלי: אז קודם כל לגבי שלושת המקרים שהוזכרו קודם ממה שאני יודע, זה שונה ממה שאמרת עאידה, ספיר נחום, אני כמובן לא אפרט דברים, כי זה דברים מאוד מאוד טריים, אבל היא כן הייתה מוכרת כנערה, בלי ככה להרחיב מה, אבל הייתה מוכרת כנערה וטופלה במסגרות דרך הרווחה, אחר כך גם הילדים שלה היו, זאת אומרת היינו מעורבים גם בטיפול בהם, ככה שגם הייתה מוכרת כנערה ואחר כך גם כאמא, לא עלה, לא דווח, לא נעשתה התערבות סביב אלימות במשפחה, כלומר הנושא של אלימות במשפחה לא עלה למרות שהיה קשר טיפולי איתה, כמו שאמרתי גם כנערה וגם כאמא.
סאיד תלי: שני המקרים האחרים גם של סמר וגם של ג'והרה, יכול להיות אני לא יודע, המשטרה תגיד אם היו תיקים במשטרה, אבל לרווחה הם לא פנו אף פעם, ממה שאני יודע מגורמי הרווחה, גם בחיפה וגם בשפרעם.
עאידה תומא סלימאן: שבחרו לא להגיע.
סאיד תלי: אוקי, זה כמובן, אני העברתי את מה שאת אמרת קודם לגבי האי הנוכחות שלהם, אני העברתי את זה הלאה אצלנו, אבל כמובן תעבירי את זה כמובן כפי שאני מכיר.
סאיד תלי: אני כן רוצה רק להגיד משהו על ואני אביא גם איזשהו מקרה, כן, שימחיש גם את המוגבלות שלנו בחלק מהמקרים, כן, כי צריך לזכור משרד הרווחה גם כמובן באמצעות המסגרות וגורמי הטיפול שלו, קודם כל אנחנו גורמי טיפול, כן, יש מקרים שזה כבר מעבר לטיפול, אלא זה גם כמובן הרתעה, זה אכיפה, זה ענישה ושם אנחנו כמובן יש תיאום עם המשטרה, אבל בסופו של דבר אנחנו פחות יכולים לעשות את זה, אני אביא מקרה שעכשיו אני מתמודד אתו מכפר בצפון שימחיש את זה, אבא פונה למחלקה ואומר הבת שלי בסכנה, תבואו לעזור לה, כמובן הוא אומר בסכנה, אומרים תערב משטרה, לא בשום פנים ואופן, בכל זאת מתקשרים לאישה והיא מסרבת, היא מפחדת, היא לא רוצה, גם לקח לה את הטלפון הבן זוג ואנחנו מה לעשות, סכנה אז מערבים משטרה למרות שאין תלונה, המשטרה מגיעה, עוצרת אותו, אוקי, היא רואה סימנים, עכשיו אנחנו רואים בית הפוך, יש פה באמת מקרה של כנראה סכנת חיים, עכשיו הוא נעצר, היא לא רוצה מקלט, היא מפחדת, היא לא רוצה להגיש תלונה, האבא גם כן מפחד, כי הוא גם ירה עליו, גורמי הרווחה עכשיו מפחדות, כי בעצם הוא הבין שהרווחה מעורבת והוא כבר מאיים על העו"סית ופה כשגם האישה מפחדת, כן, לא שהיא לא רוצה טיפול, כמובן, עכשיו אנחנו בודקים אופציה נוספת - - -
עאידה תומא סלימאן: אחוז הרציחות ירד ב-30 אחוז.
סאיד תלי: אז אני אומר זה מקרים, אני פשוט רוצה להמחיש מקרים שהרווחה מעורבת, דרך אגב, גם מנסים כמובן, אבל אני מביא מקרה שהרווחה פשוט רוצה לתת טיפול, דרך אגב אנחנו מנסים גם בעזרת עו"ס משטרה שיש בתחנה הזאתי בצפון, גם לגייס אותו, להציע לו טיפול, אבל יש כאלה שזה לא כל כך עוזר, אבל זה מקרה שיכול להיות שבעוד כמה ימים הוא ישתחרר, כי אין תלונה, יהיה צו הגנה, היא גרה בבית של ההורים שלו אז צריך בעצם, יש פה דברים שהם מאוד מאוד מורכבים, שגורמי רווחה קשה לטפל בהם.
עאידה תומא סלימאן: ולצערנו חוק החיוב בטיפול בגברים עוד לא נכנס לתוקף וגם חוק האזיקון האלקטרוני שהיה יכול לעזור לה במקרה של צו הגנה, עוד לא הושלם.
סאיד תלי: חיוב טיפול שאת יזמת והוא גם אוטוטו אני מאמין ייקרה, כבר עובדים עליו, כולל היום היה לנו ישיבה על זה, אנחנו עובדים סביב השעון בשביל לעמוד בלוח הזמנים - - -
עאידה תומא סלימאן: אה בגלל זה לא קיבלתי את הבקשה לדחות.
סאיד תלי: אז ביקשו השר חודשיים, אז זה תלוי בך.
עאידה תומא סלימאן: לא ביקשו, תודיע להם שהם לא ביקשו.
סאיד תלי: אוקי, אני יודע שיכול להיות שיבקשו, אני לא יודע, זה כבר החלטה שלכם, רק אני אומר, אני פשוט מביא מקרה של גורמי טיפול שזה המנדט שלהם, הם לא יכולים בעצם לטפל, לא בגלל שהגבר הוא לא בר טיפול, אפילו דרך אגב שיחייבו אותו בטיפול והאישה בגלל הפחד ודברים אחרים לא רוצה, אבל זה המצב.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שבעצם אתה אומר בשלושת המקרים האלה לא היו תלונות ללשכות הרווחה על אלימות?
עאידה תומא סלימאן: קודמת.
סאיד תלי: נכון, לא היה מעורבות סביב אלימות, הייתה מעורבות עם ספיר סביב סוגיות אחרות.
עאידה תומא סלימאן: אוקי, חברי הכנסת רוצים להתייחס?
נעמה לזימי: טוב, אני קודם כל אגיד שהשבוע האחרון היה באמת, שבועיים אחרונים היו קשים, קשים מאוד, בטח לנו בתוך כל השותפות למאבק למיגור אלימות ורצח נשים.
נעמה לזימי: אני גם כואבת את החזרה בהקשר של אמנת איסטנבול, אני חושבת שזה היה צעד כל כך נכון, גם בירכנו עליו היה כנס מיוחד.
עאידה תומא סלימאן: אז את תחתמי על המכתב שאני היום מפנה לשר?
נעמה לזימי: כן, אני אחתום.
נעמה לזימי: באמת היה מהלך נכון וכמובן גורמים פוליטיים חבל שמיכל לא פה, גורמים שתמיד דואגים לקחת גם עם סוגיות קצה נטולת הקשר וגם להפוך אותן לחזות הכול, במקום את המאבק עצמו שעליו אנחנו בעצם נמצאות כאן ואני גם רוצה להגיד פה את הדברים, אותם גורמים פוליטיים שבמצע בחירות שלהם היה הקלות לתוקפים מינית, כולל מי שתקפו ילדים וגם זה אחרי מאבק של פעילות מבחוץ הצלחנו להוריד מהמצע הלא מפתיע שבסופו של דבר באים לפה לכנסת ומחבלים במאמצים רבים שנעשים כאן, בעיקר יש לומר שגם שכבר מתקצבים אז יש לנו עוד עבודה רבה, התקציב הוא רק נדבך ראשון, מה עם היישום שלו?
נעמה לזימי: התפעול שלו?
נעמה לזימי: וגם כמובן זה עדיין לא מספיק, ה- 150 מיליון שנכנסו סוף סוף בתקציב האחרון זה כסף שייחלנו לו, אבל עדיין הוא לא הסכום הכולל וגם מה שהיה חסר לי מאוד אני רוצה להגיד זה כל סיפור מערכת החינוך וההטמעה, אנחנו דיברנו על זה אצלך, זה בעצם היה דיון שגם היה פה, באמת לאן הכסף הזה באמת הולך.
נעמה לזימי: והדבר שהכי כואב לי פה שעדיין לא השלמנו את החקיקה של האיזוק האלקטרוני, כי הגיע תזכיר ממשלתי שהוא חשוב ואם אנחנו לא נשלים את החקיקה הזו, כל המהלך הזה של שינוי הפרדיגמה שמעביר את האחריות לתוקף ולא תמיד מעמיד רק את האישה בהתגוננות מתמדת מול מציאות החיים והמסוכנות שהיא חווה, זה היה שלב קריטי בדרך, אני עדיין מאוד מקווה שאת זה אנחנו נצליח לסיים, כי פשוט אין ברירה אחרת, המצב הוא באמת לא פשוט ואני מודה על הדיון הזה ולי לא קל, בדיוק דיברנו עופר ואני, אחרי אתמול גם מציאת הגופה של ספיר נחום זכרה לברכה, כולנו חושבים על הילדים שלה והיינו ככה כמעט כשבועיים בציפייה שאולי ייקרה הנס וזה באמת קשה.
נעמה לזימי: אני גם ביקרתי בשבת האחרונה בשפרעם, באמת כואב הלב, גם אני דיברתי עם בדיעה אמא של ג'והרה והיא אמרה לי "בבקשה תדאגו שזה יהיה הרצח האחרון" וכאב של אמא, כאב של אישה שגם אקטיביסטית בנושא, שפוגשת את זה כל הזמן ואז זה הגיע גם לביתה וזאת המשימה שלנו, אני אומרת את זה בכאב רב, אני לא באה לפה היום עם איזה אנרגיות ככה, באה לפה בכאב רב, כי המצב לא פשוט ואנחנו חייבות כולנו חייבים וחייבות להרים הילוך במיגור התופעה הקשה הזו.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך חברת הכנסת נעמה לזימי.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפנות למשטרה, דנה בן צבי, בבקשה.
דנה בן צבי: שלום לכולם, אני דנה ממדור נפגעי עבירה למי שלא מכיר.
דנה בן צבי: קודם כל אני אגיד שגם אנחנו חווים באופן מאוד קשה כל אירוע כזה, עם קבלת האירוע, בטח ובטח עם חקירת האירוע, לנו קשה, לחוקרים שלנו קשה ואנחנו עוקבות במדור שלי, עוקבות אחרי טבלאות הרצח בכאב רב וכל אירוע כזה גם אותנו פוצע.
דנה בן צבי: אנחנו עושים תחקיר על כל אירוע רצח שמתרחש ובודקים תיקים קודמים, תלונות קודמות ובודקים גם את עצמנו, איך טיפלנו והאם היו ליקויים, או לא.
דנה בן צבי: לגבי שלושת המקרים האחרונים והמצערים שקרו השבוע אז גם אנחנו לא הכרנו תלונות קודמות שלהם, לא היו לא דיווחים ולא תלונות במשטרה, לא במקרה של ספיר ולא במקרים האחרים.
עאידה תומא סלימאן: בשלושת המקרים?
דנה בן צבי: בשלושת המקרים לא היו תלונות קודמות ולא היו פניות למשטרה בנושא אלימות.
עאידה תומא סלימאן: מעניין, טוב, השאלה שלי היא אני יודעת שאת לא יכול להיות שאין לך את התשובה, אבל אני חייבת לשים את זה על השולחן, ידוע לכם על זה שסברה אלרפאעיה, בת 17 מהנגב, כבר נעדרת כ-20 יום, האם ידוע למשטרה ומה נעשה כדי למצוא אותה?
דנה בן צבי: אין לי פרטים על האירוע הזה, תוך כדי שציינת את זה בתחילת הדיון, ככה ניסיתי לבדוק את זה, אני יודעת שיש נערה בשם שסברה אלרפאעיה שהייתה חוסה בבריחה ואותרה, לפני כמה ימים, אם את מדברת עליה אז היא אותרה.
עאידה תומא סלימאן: אותרה?
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע, אני ממש שמחה לשמוע, אני מקווה שהיא בריאה ושלמה.
עאידה תומא סלימאן: אז חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.
עופר כסיף: תודה רבה ותודה על הדיון החשוב הזה.
עופר כסיף: אני כמובן מצטרף למה שאמרה קודם חברתי חברת הכנסת לזימי, היה השבוע באמת זוועתי וכל פעם שקורה כזה דבר אז באמת אני באמת קשה לי למצוא את המילים, כי הדבר הזה הוא מגיפה, זה לא משהו שהוא, לא צריך לקרוא אף פעם כמובן, אבל זה לא משהו שקורה פעם ב- זאת פשוט מגיפה וצריך להכריז על זה, זה טרור מגדרי, יש לזה ביטוי, כבר הזכרנו את זה בעבר באחד מהדיונים הקודמים, יש ביטוי שנקרא 'פמיסייד' והביטוי הזה הוא ביטוי שמגלם בתוכו בדיוק את התופעה הזאת, כי כשמדובר ב'פמיסייד' ברצח, זה רצח בעצם שהבסיס שלו הוא בסיס של שליטה וכשליטה ספציפית מגדרית ומינית והדבר הזה צריך להכריז עליו מלחמת חורמה, זה פשוט מביש שיש נסיגה עכשיו מהחתימה על אמנת איסטנבול, זה דבר שהוא בלתי נסבל, פשוט בלתי נסבל.
עופר כסיף: אני פונה פה לכל הרשויות, הרווחה, משטרה, כל מי שקשור לזה וכמובן אנחנו, חייבים לעשות הכול, קודם כל כדי לטפל ברמת המניעה, הענישה אינה מספיקה, האכיפה אינה מספיקה, אבל המניעה, המניעה למרות שיש קשר כמובן, כי אכיפה היא חלק ממניעה, אבל יש כלים והכלים צריכים להיות בעיקר בתחום הרווחה ואנחנו כמחוקקים חייבים לעשות הכול כדי שהמניעה תהיה אפשרית הרבה יותר ממה שהיא היום כדי שחסמים מסוימים שמונעים את המניעה יוסרו, הדבר הזה פשוט צריך להכריז עליו כמאבק בטרור מגדרי, אין מילה אחרת, זה טרור מגדרי, חאלס, יש פה זלזול, רואים פה זלזול, זאת הזנחה אז נכון אנחנו כמחוקקים צריכים לעשות הכול והממשלה צריכה לזוז וגם הרשויות שהזכרתי ואחרות צריכות לפעול ומוטב מאוד שתהיה פעולה מתואמת בין כולנו, זאת הדרך היחידה, המאבק הוא חייב להיות מערכתי, זה לא יכול להיות שרשות אחת מנותקת מזולתה, מאבק מערכתי זאת הדרך היחידה ונקווה שלא נצטרך יותר.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת עופר כסיף.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני עדיין כאילו חושבת על העובדה ששלושת הנרצחות בשבוע הזה לא דיווחו לפחות לפי מה ששמעתי מהנציגים של המשרדים, לא דיווחו לא לרווחה ולא למשטרה על אולי הרגשה שהן נמצאות בסכנה, אולי על אלימות ואני יודעת שלפחות בדברים והעדויות של השכנים של סמר, דיברו על זה שהם יודעים שהיה בעבר אלימות ואני שואלת את עצמי וזה צריך להדליק הרבה תמרורי אזהרה, גם בפני המשטרה וגם בפני הרווחה כאשר נשים שנמצאות בתוך מצבים מסוכנים, בתוך מצבים של אלימות ועדיין לא חושבות שהפנייה לרווחה ואנחנו שומעות, ספיר הייתה מטופלת ברווחה, כלומר היה קשר עם עובדות סוציאליות ובכל זאת היא לא סיפרה על הרגשה שהיא בסכנת חיים, היא לא דיברה על אלימות מקודם וזה אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, למה הנשים האלה לא ראו במוסדות כתובת, למה לא הגיעו ולא סיפרו ולא התלוננו?
עאידה תומא סלימאן: בעיניי זה לא כדי להאשים, סתם כדי להאשים, אלא באמת אם אנחנו רוצות לתקן את המציאות ואם אנחנו רוצות להגן על הנשים ועל הצעירות שמרגישות שהן מאוימות, אנחנו צריכות לבדוק כל יום מה אפשר לעשות כדי להוות כתובת עבור הנשים האלה ומצד שני מקומם אותי לשמוע שבחברה ידעו שיש אלימות ואף אחד לא דיבר על זה ואף אחד אולי לא עודד אותן כן להשמיע את צעקתן והורג אותי שעדיין אחרי שנים כל כך רבות של מאבק באלימות נגד נשים, יש עדיין נשים שמתביישות ומפחדות ולכודות בתוך מערכת זוגיות כל כך אלימה והן לא מרגישות בנוח לצאת ולהגיד את זה ועדיין יש אנשים שמגיעים לוועדה הזו ומדברים על סימטריות באלימות, יש להם את החוצפה לשבת בוועדה ולהגיד סימטריות באלימות, כאילו שיש נשים אלימות באותה מידה כמו גברים ויש גברים שהם קורבנות לאלימות בדיוק באותה מידה שיש נשים.
עאידה תומא סלימאן: ואז זה מחזיר אותנו שוב, כן, זה מאבק פוליטי ואם בממשלה שקיימת על מאבק פוליטי בין ימין ושמאל, לא מבינים שהם צריכים לקבל החלטה ולחתום על אמנת איסטנבול אז נצטרך להפעיל את הלחצים עוד יותר.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שעם כל המאמצים לחוקק חוקים שיגנו על נשים, אני עדיין מפחדת שבכל זאת המסע שהתחלתי אותו ב-2015 לחוקק את חוק האזיקון שיתחיל מחדש, אם לא נעביר אותו בקריאה ראשונה ויצטרך לחכות עד כנראה אחרי בחירות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שנספיק להעביר אותו לפחות בקריאה ראשונה כדי שלא נאבד את הכול ונתחיל מחדש וגם כן הרבה מהחוקים האחרים שעומדים על הפרק, כולל חוק הטיפול בגברים אלימים שחוקקתי, יזמתי והפך לחוק ואני מפחדת שהמשרד לא עדיין לפי לפחות הדיון הקודם שהיה לנו פה, עדיין לא מוכנים להכלת החוק, אם אתם מוכנים אז תודיעו שאתם מוכנים, אם אתם לא מוכנים, תודיעו גם שאתם לא מוכנים, בצורה המסודרת של צו ובקשה לדחייה, כי אני הזהרתי ואמרתי ואני שוב מזהירה ומבקשת ממך מר תלי להעביר את זה למשרד, שאם הצו יגיע אליי יומיים, או שלושה, אנחנו כבר באותו שבוע שהחוק צריך לחול, אני אפילו לא אסתכל על הצו ולא אתן הארכה ותצטרכו להתחיל לפעול, בסדר?
עאידה תומא סלימאן: תודה לכולם, אני חייבת להגיד שהישיבה טעונה, כי אי אפשר לעבור בשקט על העובדה ששלוש נשים נרצחו ועכשיו אני שומעת גם כן שהדבר העיקרי שצריך לעשות זה באמת לעבוד שוב ושוב ושוב, אנחנו מול מהפכת נגד במאבק הזה שנקרא אלימות נגד נשים ואסור לנו לשתוק, יש אנשים שמנסים להחזיר אותנו אחורה במאבק הזה ובשיח על אלימות נגד נשים ואנחנו צריכות להיות על המשמר וצריכות באמת לתת את המאבק האמיתי בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, היום ה- 15 ליוני 2022, ואנחנו בטיוב הליך הגשת התלונה על עבירות מין.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבוועדה הזו כבר דיברנו המון, דיברנו המון גם בקדנציה הזו וגם בקדנציות קודמות על הקושי הקיים אצל כל מי שנפגע/נפגעת מינית כן לגשת ולהגיש תלונות או תלונה.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל הקושי נעוץ בפגיעה עצמה, בטראומה שכל נפגע או נפגעת מינית עוברים אחרי שהפכו לקורבן עבירה כזו, אבל גם כן דיברנו רבות על ההליך עצמו, על עצם העובדה על הקושי לשבור את החסמים להגיע לתחנת משטרה להבין איך התהליך קורה בתוך תחנת משטרה ועל היחס שמקבלות המתלוננות או המתלוננים, כאשר אני עדיין זוכרת את האמירה המזעזעת שאחת הקורבנות, או השורדות פגיעה מינית אמרה בוועדה, שהיא הגיעה להתלונן ואז היומנאי צרח בקול רם: "אונס!", כאילו מחפש מישהו שיבוא לגבות את העדות, ואז כל התחנה כבר ידעה על מה היא נכנסה להתלונן.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכבר דיברנו וזה עלה בישיבה הקודמת, שבמשרד הבט"פ אתם עוברים איזושהי עבודת ניסיון לטייב את ההליך עצמו, כך שזה ייקל על על המתלוננים או המתלוננות על עבירות מין, להקל עליהם, לעשות את התהליך יותר ידידותי ויותר מבין ומכיל, ואני שמחה שקיבלתם החלטה כזו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום יותר נתמקד בלשמוע מה בדיוק תוצאות העבודה הזו וההליך הזה, ואני שמחה לתת לגברת יעל סיני, יועצת שר הבט"פ, לפרוס בפנינו את התהליך, בבקשה גברתי.
יעל סיני: אז ראשית תודה רבה על ההזדמנות לבוא ולהציג, וחשוב לי לומר שלמעשה בגלל לוחות הזמנים והרצון המאד משמעותי, וגם, ואת זה אנחנו נראה גם בתהליך, כי אנחנו רואים בוועדה ובטח בך היו"ר, כשותפה שאפשר ללמוד ממנה, אז את גם הגורם הראשון שאנחנו מציגים בפניו את העבודה.
יעל סיני: במשרד כמובן ובאופק בפנים הוצגו המסקנות, אבל יש עוד גורמים שצריך להציג בפניהם את העבודה, ואני חושבת שזה מקום טוב להשמיע בפעם הראשונה, כי הערות שנשמע כבר נוכל להטמיע, וככה להביא את זה לתוך הארגונים בצורה בשלה יותר.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני מאוד שמחה וזו אמירה מאוד חשובה בעיניי, במיוחד שהיום מתרבים הגורמים העוסקים בעניין, ואני חושבת שלוועדה הזו, אם זה היה בזה שהייתי יו"רית, או תחת אחרים ואחרות שהיו, עסקה מאז ומתמיד וצברה המון המון ניסיון שעובר מקדנציה לקדנציה, לא חשוב מי היו"ר, אבל הידע כבר נמצא בתוך הוועדה ואני מאוד מעריכה את זה.
יעל סיני: והדבר השני שיש לי לומר, ששניים מהמובילים של התהליך הם לא פה, אחד כי הוא בחו"ל ולא יכל להגיע, אבל היה בכל זאת חשוב לי כמובן לקיים את הדיון, והשני, גל ספן, שעבר מתפקידו כראש חוליית עבירות מין, אבל המפקדת שלו יפעת חסון פה, ושתינו גם היינו מאד מאד מעורבות, וכמובן נמשיך ללוות את הנושא.
יעל סיני: אז חוץ מזה, שני הדברים, אבל אני גם רוצה להגיד להם תודה, כי הם עשו בסוף את עבודת הנמלים הכי משמעותית.
יעל סיני: אז נתחיל, בגדול כשיצאנו לדרך עם הבעיה, כמו שהגדרת אותה מצוין, כשאנחנו מבינים שההליך הפלילי הוא ארוך והוא כולל מספר מרכיבים, אבל יש את המקטע של הגשת התלונה, בעצם המפגש הראשוני עם תחנת המשטרה, שיכולות להיות עליו כל מיני נקודות כניסה.
יעל סיני: זאת אומרת זה יכול להגיע דרך החדר האקוטי, זה יכול להגיע דרך להתקשר ל-100, זה יכול להגיע דרך הגעה לתחנה, ודרך כל נקודות הכניסה ניסינו לחשוב מה המתודה הכי טובה שנוכל לעבור על הרצף הזה, לזהות את כל נקודות הכניסה ואת התהליך של הנפגעת במקטע של הגשת התלונה.
יעל סיני: אז בחרנו איזושהי מתודה שנקראת חשיבה עיצובית, בעצם שכרנו חברה חיצונית שתלווה אותנו ותוכל לעזור לנו במבט הכי מקצועי ונקי על התהליך, וזו המתודה שנבחרה לעבור את התהליך.
יעל סיני: הדבר מגיע כמובן כחלק ממדיניות שר הבט"פ.
יעל סיני: הוחלט במיקוד יעדי השר, בתכנית ספר העבודה של המשרד, על מספר יעדים, וזה המענה של יעדי השר למאבק באלימות נגד נשים, שיפור השירותיות והמענה לאזרח באופן כללי, ובוודאי לאזרחית.