GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נאילה עואד: היכולת של המשטרה להשפיע על המקרה הראשון קרוב לאפס, אבל המקרה השני נמצא באחריות מלאה של המשטרה.
נאילה עואד: זה מדבר, ועוד איך, זה זועק גם לשמים, על היחס המפלה, הגזעני.
נאילה עואד: אתייחס גם לכתב האישום של רשא ממע'אר שנרצחה לצערנו ב-25 לנובמבר.
נאילה עואד: דיברו, הרשיעו, כתב אישום על רוצח שכיר והמשטרה יוצאת ומדברת שהרוצח הוא שכיר.
עאידה תומא סלימאן: אבל היא לא אומרת מי שכר אותו.
נאילה עואד: מי הזמין את הרצח?
נאילה עואד: הזכיר לי לפני כמה שנים את הרצח של אמירה מוסרטי, האשימו והרשיעו שלושה אנשים ששכרו אותם לרצוח אבל מי הזמין את הרצח.
נאילה עואד: מעניין, מדינת ישראל, משטרת ישראל מציינת שזה מישהו שנשכר כרוצח שכיר והיא לא יכולה להגיע לרוצח עצמו.
נאילה עואד: למתכנן.
נאילה עואד: ליוזם.
נאילה עואד: זה ממש אומר הרבה והמחקר שלנו נעשה כדי לבוא עם הנתונים שקיבלנו מכם, לא לפי ההשערות שלנו כארגונים, כי כל הזמן אתם מדברים על זה, מפקפקים בנתונים שלנו.
עאידה תומא סלימאן: בגלל שצופים בנו כדאי להגדיר מי זה אתם.
נאילה עואד: אני מדברת על רשויות החוק, אני מדברת על המשטרה, על הפרקליטות, על בתי המשפט, על היחס העויין ממשרדי הרווחה, על כל הרשויות הממשלתיות שצריכות לקחת אחריות על דמן של נשים ובמיוחד נשים פלשתינאיות אזרחיות מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אני בזמנו אם את זוכרת ערכתי מחקר בשנת 2004, ערכתי מחקר בדיוק איך טיפלו מערכות החוק ברצח נשים ואחד הדברים המאוד ברורים היו במחקר אז שאפילו מערכת המשפט מתייחסת בצורה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: יש נטיה לשנות כתבי אישום תוך כדי התהליך כאשר המקרה הוא רצח אישה ערביה, ויש נטיה להקל בכתבי האישום וגם ממוצע השנים שמקבלים על אותו אישום היה הבדל מאוד ברור.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שהיום תתנו לנו אולי סטטיסטיקה יותר ברורה שתלווה ותמשיך את אותו מחקר.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שהחוקרת עורכת דין שירין בטשון תציג את הממצאים.
שירין בטשון: אני הולכת להציג פה מצגת, קודם כל תודה רבה על הוועדה, על ההזמנה לדיון במחקר הזה וגם לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שמובילה הוועדה לקידום מעמד האישה ביד רמה, וגם על הדיון החשוב הזה.
שירין בטשון: אני אתחיל בלהגיד שיש לי ממש זמן קצר להציג, נתנו לי כמה דקות, אז מטבע הדברים המחקר מאוד גדול, עבדנו עליו במשך שנה וחצי ויש בו המון נתונים.
שירין בטשון: אני אנסה להציג כמה שאני אוכל בשבע דקות אבל אני מזמינה את כולם לעיין במחקר עצמו שכולל פירוט מאוד גדול על המקרים, על התיקים, על המתודולוגיה, על המסקנות של המחקר וגם ההמלצות.
שירין בטשון: עוד לפני שהתחלתי את המחקר עצמו הסתכלתי, עשיתי מיפוי של כל הנתונים שקיימים לגבי רצח של נשים פלשתינאיות אזרחיות ישראל בכל מה שקשור למקרי רצח והנתונים שאני מראה פה, שמראים על ייצוג יתר של אותן נשים גם מבין כלל הנרצחות, גם מבין המגישות תלונות קודמות וגם מבין כלל המקרים הלא מפוענחים, אלה נתונים שמסתמכים על דוחות שמרכז המחקר והמידע של הכנסת הוציא וגם של מבקר המדינה שמראים שבעוד שאחוז הנשים הפלשתינאיות אזרחיות ישראל הוא לא עובר את ה-20 אחוז, האחוז שלהן במקרי רצח בשנים האחרונות הוא ממש עלה בצורה מאוד מדאיגה.
שירין בטשון: השאלה העיקרית שאני שאלתי במחקר הזה, זה האם רשויות אכיפת החוק בישראל ובפרט המשטרה פועלות לאכיפת החוק הפלילי על מקרי רצח של נשים פלשתינאיות באפן שווה כמו על מקרי רצח נשים יהודיות.
שירין בטשון: כדי לענות על שאלת המחקר הזאת לקחנו עשור של תיקי רצח שהתרחשו בישראל, בתוך גבולות ישראל.
שירין בטשון: מדובר על סך הכל 233 תיקים, מהם 104 תיקים של נשים פלשתינאיות ו-129 תיקים של נשים יהודיות.
שירין בטשון: אני התחלתי את המחקר בזה שאני התחלתי לעשות אקסל ובתוך רשימות האקסל לקחתי את השמות של כל הנשים שנרצחו מתוך המאגר של ארגון נשים נגד אלימות, באתר תזכור, ואז עשיתי חיפוש על כל שם ושם ועל כל מקרה ומקרה, עשיתי חיפוש באינטרנט כדי לחפש האם יש כיסוי תקשורתי למקרה עצמו לפי שם האישה, לפי המיקום, לפי נסיבות הרצח.
שירין בטשון: כמובן שבמקרים של נשים פלשתינאיות עשיתי את החיפוש גם בעברית וגם בערבית.
שירין בטשון: ניסיתי לראות האם יש שם של עצור חשוד או מואשם בכל מקרה ומקרה ואז ניסיתי להצליב את המידע הזה עם מאגרי מידע משפטיים כדי לנסות לאתר הכרעות דין וגזרי דין.
שירין בטשון: המתודולוגיה שבה עשיתי שימוש, עשיתי ארבע קטגוריות מרכזיות עוד פעם על כל מקרה ומקרה, כשאחת זה הזהות של הרוצח, יש את השם של האישה, מתי היא נרצחה ואז הזהות של הרוצח, האם זה היה בן זוג, האם זה היה בן משפחה, האם זה היה אחר.
שירין בטשון: ההגדרה של בן זוג היתה הגדרה של בן זוג נשוי או חבר לחיים או בן זוג לשעבר, בן משפחה השתמשתי בהגדרה מאוד רחבה שכללה אבא אח אחיין נכד גיס וכו', ואחר זה כל המקרים שהם קרו על רקע פלילי ובמקרה של נשים פלשתינאיות הרבה מקרים שהם גם לא מפוענחים.
שירין בטשון: הקטגוריה השניה זאת קטגוריה של האם הוגש כתב אישום בתיק כן או לא, הקטגוריה השלישית היתה האם היתה הרשעה ואם היתה הרשעה באיזה סעיפי חוק, לרוב ניסיתי להסתכל האם היתה הרשעה בשני סעיפי החוק הכי חמורים בחוק הפלילי שזה רצח והריגה ואז גזר דין, מה גזר הדין, ספציפית שנות מאסר בפועל שהוטלו על הנאשם.
שירין בטשון: ואלה התוצאות הסופיות של הניתוח של הנתונים הכמותיים תוך עריכת השוואה בין מקרי רצח של נשים יהודיות ונשים פלשתינאיות, שפה אלה נתונים שמדברים בעד עצמם שמראים על אחוזי הגשת כתבי אישום מאוד גבוהים בכל מה שקשור לרצח של נשים יהודיות ומחצית מזה כמעט לנשים פלשתינאיות, כנ"ל לגבי הרשעות ועונשים מינימליים הרשעה בעבירות הכי חמורות, בעבירות של רצח והריגה היו עונשים מאוד נמוכים אצל נשים פלשתינאיות והיו עונשים שהגיעו לידי חמש וחצי שנים כשאנחנו מדברים על עונש מקסימלי של מאסר עולם לעומת ממוצע של בין 14 ל-18 שנים אצל נשים יהודיות.
גבי לסקי: את יכולה להגיד לנו, זה נתון כל כך מטורף, חמש וחצי שנים על רצח, את יכולה אולי להגיד לנו מה היו ההסברים בפסק הדין, למה הגיעו לתוצאה כזאת.
גבי לסקי: זה פשוט מטריף.
עאידה תומא סלימאן: שירין, רק לפני שאת מתחילה, אני לא הבנתי את ה-34 אחוז בהרשעות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר רק ב-56 אחוז מהמקרים הוגש כתב אישום והרשעות, רק 34 אחוז מתוך ה-56 או מתוך המקרים באופן כללי.
שירין בטשון: מתוך המקרים באופן כללי.
שירין בטשון: מתוך סך כל המקרים, זה אחוז ההרשעות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר מתוך ה-56 אחוז היו גם מקרים שהיה זיכוי, או מה.
שירין בטשון: היו הרבה מקרים שהוגשו כתבי אישום וזה מתחבר לשאלה שנשאלה קודם, הרבה מקרים שהוגשו בהם כתבי אישום והמקרים האלה יש מלא מקרים של כשלים ראייתיים, של קשיים בהרשעות, של בעיות באיסוף חומר ובעדויות, ולכן יש הרבה מקרים שלא הצליחו להגיע לידי הרשעה ולכן החמש וחצי שנים זה בדרך כלל מקרים שנבעו מהסדרי טיעון שהפרקליטות עשתה יחד עם הסנגורים כי בהרבה מקרים הם לא הצליחו להוכיח את מקרה הרצח.
שירין בטשון: אני אגיד גם בנוסף לזה שיש הרבה מקרים שראינו שיש כתבי אישום שמתחילים עם העבירה הכי חמורה של האשמה ברצח או בהריגה ובסופו של דבר הסתיימו בהרשעה בסיוע או בשידול, בגלל הנושא הראייתי ויש מקרים שבהם היתה מעורבות של אנשים ברצח שקיבלו עונשים הרבה יותר נמוכים מחמש וחצי שנים.
שירין בטשון: בגלל שהם בסופו של דבר הורשעו לא בהריגה או ברצח אלא רק בסיוע או בשידול.
נאילה עואד: אני רק אתייחס לענין של 75 אחוז אצל נשים יהודיות, כי הרוב, השאר אלו נשים שהתאבדו.
עאידה תומא סלימאן: את המקרה למשל של עונשי מינימום, אני עדיין זוכרת את המקרה המאוד מפורסם של לילה קיסמי בבית ג'אן שהאחים שלה ניסו לרצוח אותה שלוש פעמים ברצף, כל פעם נכשלו ואז עשו עוד משהו ועוד משהו ובסוף נתנו לה רעל ושמו את האחות שלה לשמור שהיא לא תבקש עזרה עד שהיא ראתה שהיא מתה ואף אחד מהשלושה לא, הם הועמדו לדין, האחות לא ישבה יום אחד, שני האחים ההרשעה שלהם היתה בסוף שידול להתאבדות.
עאידה תומא סלימאן: וקיבלו איזה ארבע או חמש שנים אז.
שירין בטשון: כן, זה קורה בהרבה מאוד מקרים.
שירין בטשון: לגבי הזהות של הרוצח פה אנחנו רואים שהזהות של הרוצח במקרה של נשים יהודיות זה לרוב בן זוג, ואצל נשים פלשתינאיות אנחנו רואים נתונים משתנים והנתון הזה הוא נתון מאוד חשוב שאני גם מתייחסת אליו אחר כך בניתוח האיכותני בנוגע לכל הנושא של רצח על כבוד המשפחה, כשהחומרה של הדברים שהשר לביטחון פנים או נציגים במשטרה או התקשורת בכל מקרה של רצח של נשים פלשתינאיות כשהם מתבקשים להגיב על מקרה הרצח והם אומרים, כן, רוב המקרים קורים על רקע של כבוד המשפחה, המחקר והנתונים מראים שאין שום הצדקה להמשיך להשתמש בשיוך הזה ושזה לא נכון, כי המקרים של רצח על כבוד המשפחה מבחינה מסורתית אלה מקרים שבהם לרוב זה בן משפחה רוצח את האישה, זה לא כולל מקרים של בן זוג.
שירין בטשון: ופה אנחנו רואים שרוב התיקים לא מתרחשים על ידי בן משפחה, אלא רוב התיקים מתרחשים על ידי בן זוג או אחר.
שירין בטשון: והנתון של ה-30 אחוז, 31 אחוז שמבוצעים על ידי אחר זה גם נתון מאוד גבוה ואני גם מתייחסת לזה במחקר שאי אפשר היום לנתק את הנושא של רצח נשים פלשתינאיות והעליה באחוז של הרצח שלהן מכל הנושא של התגברות הפשיעה בחברה הפלשתינאית.
שירין בטשון: המדינה צריכה לתת את הדעת איך זה יכול להיות ששליש מהנשים הפלשתינאיות נרצחות על ידי מישהו שהוא לא ידוע, בין אם זה רוצח שכיר כמו שנאילה התחילה לדבר ובין אם זה קורה על רקע שהוא לא ידוע ולא ידוע מי הזהות שלו וכו'.
שירין בטשון: אבל בהחלט הנושא של להגיד שרוב הנשים הפלשתינאיות נרצחות על רקע כבוד המשפחה זה בהחלט לא משקף את המצב.
עאידה תומא סלימאן: בואי נגיד שאין שום מצב שזה משקף אותו השם הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת כמו שנעלם מהלקסיקון והטרמינולוגיה של אנשי מערכת החוק וגם התקשורת וגם החברה את המושג רצח על רקע רומנטי, באותה מידה צריך להעלים את המונח הזה שהוא מונח שמנסה לתת לגיטימציה למערכת דיכוי ורצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: כמו שנעלם המושג רצח רומנטי צריך להעלים את המושג רצח על רקע כבוד המשפחה ולא חשוב מי הרוצח.
שירין בטשון: אני מאוד מסכימה ואני גם ממתייחסת לזה בשקפים הבאים.
שירין בטשון: אחד הדברים הבולטים שהיו בכל מה שנוגע לרצח של נשים פלשתינאיות זה הקושי בקבלת נתונים.
שירין בטשון: כשעיתי את המחקר על רצח של נשים יהודיות יכולתי למצוא כמעט את כל הפרטים על התיקים, לא הייתי אפילו צריכה לפנות למשטרה בבקשות לחופש מידע כי המידע היה זמין גם בעיתונות גם באינטרנט גם במאגרי מידע משפטיים.
שירין בטשון: אצל נשים פלשתינאיות כמובן המצב היה שונה ופנינו בשני סבבים של בקשות לפי חוק חופש המידע גם לפרקליטות וגם למשטרה, קיבלנו מידע חלקי מהמשטרה, חלק ממנו בגלל הנושא של המחשוב שלפני 2013 הם לא יכלו לתת לנו את הנתונים, אבל ממש היתה כמעט התנגדות שבסופו של דבר היינו צריכות ללכת לעתירה שיוצגנו שם על ידי האגודה לזכויות האזרח, ממש היתה התנגדות למסור את החומרים.
שירין בטשון: בהתחלה אמרו שאי אפשר למסור את החומרים כי זה חומר חקירה, אחר כך אמרו שאי אפשר למסור מידע פרטני כי זה פוגע בפרטיות, אחר כך אמרו אנחנו לא אוספים נתונים על פי מגדר ולאום ואנחנו לא מפרסמים נתונים כאלה כי אנחנו מפחדים לתייג את האוכלוסיה ובסופו של דבר רק במסגרת פשרה שהושגה במהלך העתירה הצלחנו לקבל נתונים מאוד חלקיים.
שירין בטשון: עוד דבר בולט זה כל הנושא של השימוש הנרחב בצווי איסור פרסום.
שירין בטשון: יש הרבה מקרים שיש צווי איסור פרסום על המקרים ולא ברור למה.
שירין בטשון: אני יכולה להבין שיש צווי איסור פרסום כשיש כמו בחברה, כמו במקרי רצח נשים יהודיות כשיש מישהו שמוצא נגדו צו אישפוז פסיכיאטרי או כשיש מעורבות של קטינים, אבל השימוש הנרחב בצווי איסור פרסום שגם לא מאפשר לראות מה קורה בתיק, זה ממש פוגע ביכולת לקבל מידע.
שירין בטשון: הנושא של רצח על כבוד המשפחה, דיברנו על זה, אני ממש מזמינה אתכם להסתכל בתוך המחקר, אני מצאתי שני מקרים שבהם מתארים מקרים של מחקר על רקע כבוד המשפחה ביחס לנשים יהודיות מזרחיות, היתה אישה שחיה במעברה ואח שלה רצח אותה ומאז אחרי שנות ה-50 וה-60 אנחנו רואים שהשיום הזה של כבוד המשפחה נעלם בכל מה שקשור לנשים יהודיות, הוא הפך להיות הנחלה הבלעדית של הנשים הפלשתינאיות.
שירין בטשון: כמובן היו המון מחקרים של אקדמאיות וחברות כנסת, המחקר של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ונשים פעילות שאמרו תפסיקו להשתמש בשיום הזה וגם תפסיקו להסתייע, כל הנושא של הסתייעות ביועצים לענייני ערבים, זה הופיע בפרוטוקול הוועדה לקידום מעמד האישה ב-2014 שנציגים של המשטרה נשאלו למה אתם עדיין עושים שימוש ביועצים גברים לענייני ערבים כדי להבין מה קורה במקרי רצח במקום לפנות לארגונים שמטפלים בנושא.
שירין בטשון: היתה החלטה ב-2012 וב-2013 שהופיעה באחד מהדוחות של מרכז המחקר והמידע שאמרה, המשטרה צריכה להפסיק להשתמש בקטגוריה של כבוד המשפחה ולהגיד רצח על ידי בן משפחה בכל מה שקשור לנשים פלשתינאיות ולמרות זאת אנחנו רואים שעדיין גם התקשורת וגם השרים לביטחון פנים משתמשים בטיעון הזה כדי להגיד אנחנו לא יודעים לטפל בבעיה הזאת, אנחנו לא מצליחים לפענח את המקרים וזה קורה בתוך המשפחה ואין לנו שליטה על זה, אבל אנחנו יודעים שזה לא נכון וזה רק מאפשר התחמקות לדעתי של המדינה.
שירין בטשון: ניתחתי קצת את כל הנושא של שיח הכבוד בבתי משפט.
שירין בטשון: בתי המשפט בישראל גילו בניגוד למשטרה, הם גילו חוסר סלחנות כלפי כל הנושא של טענות תרבותיות, טענות לקינטור שסנגורים הציגו והם אמרו אין כבוד ברצח ושצריך להילחם בתופעה.
שירין בטשון: מצד אחד.
שירין בטשון: אבל מצד שני הם אישרו הרבה פעמים הסדרי טיעון עם עונשים מופחתים שהובילו אותנו לנתונים של כמו חמש וחצי שנים ופה אחת ההמלצות שלי זה לעשות מחקר נפרד על כל הנושא של בתי משפט ואיך זה קורה שבתי המשפט מצד אחד מגלים חוסר סלחנות אבל מצד שני בסופו של דבר מאשרים הסדרי טיעון עם עונשים מופחתים.
עאידה תומא סלימאן: הם מגלים סלחנות על רשלנות בחקירות, אבל לא על רקע תרבותי כנראה.
שירין בטשון: כמו שכבר אמרתי, שני הנתונים, אחד זה הנתון מהמחקר שמראה ששליש ממקרי הרצח בוצעו על ידי אחר, שזה אומר בדרך כלל מקרה לא ידוע או מקרה שמסווג כפלילי או רוצח שכיר.
שירין בטשון: 84 אחוז מבין כלל התיקים הלא מפוענחים, 84 אחוז זה נתון של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, מראים שאי אפשר להתעלם מהקשר ההדוק בין העליה באחוז הרצח של נשים פלשתינאיות לבין הנושא של הפשיעה ושיש גם פה אצבע מאשימה כלפי המדינה והמוסדות שלה בכל הנושא של ההזנחה והשתלטות של ארגוני פשע במרחבים ביישובים הערביים בכל הנושא של אי איסוף נשק ופה זאת ידיעה שהיתה, אני זוכרת כשהידיעה הזאת יצאה כולנו הזדעזענו כשבכיר במשטרה אמר, כן, רוב העבריינים בחברה הפלשתינאית הם סייענים והידיים של המשטרה כבולות.
שירין בטשון: המסקנות של המחקר הזה מראות, התוצאות גם הכמותיות וגם האיכותניות של המחקר מעידות באופן ברור על יחס שונה ולא שווה של המשטרה למקרי רצח של נשים פלשתינאיות ועל זה שיש שני מסלולים נפרדים.
שירין בטשון: יש מסלול שמיושם על מקרי רצח של נשים יהודיות ששם יש יישום של שלטון החוק, תופסים את הרוצחים, מאשימים אותם ומרשיעים אותם והיעדר יישום בחברה הפלשתינאית והתוצאה של זה היא תוצאה מאוד חמורה של היעדר הרתעה.
שירין בטשון: הרוצח של אישה פלשתינאית היום, בין אם זה מישהו שהוא רוצח שכיר ובין אם זה בן משפחה, המסר שהמדינה שולחת לאותם רוצחים זה שדמן של הנשים הפלשתינאיות הוא יותר זול.
שירין בטשון: לצערנו המגמה של האפליה משתמרת גם באמצעות כל הנושא של הקושי בקבלת נתונים ואי פרסום נתונים וגם באמצעות שימוש בצווי איסור פרסום.
שירין בטשון: אני מתייחסת פה גם לזה שזה מפר את המשפט הבינלאומי שקורא למדינה ולרשויות אכיפת החוק להגיב ולהגן, להגיב למעשי רצח ולהגן על נשים ואנחנו ראינו פה הרבה מקרים, למשל המקרה של וופא אבע שהיה בתקשורת שמראה שהיא פנתה גם למשטרה גם לבית המשפט כדי לקבל צו הגנה וגם לפרקליטות וגם היתה במקלט, ובסופו של דבר כל זה לא צלח, והיא גם פנתה לרווחה, וכל זה לא הצליח לעזור לה והמדינה לא הצליחה להגן עליה ובסופו של דבר היא נרצחה.
שירין בטשון: והיא כמובן לא היחידה והתוצאה הסופית היא שנשים פלשתינאיות נותרות ללא תחושת ביטחון וללא תחושה של אמון במערכת אכיפת החוק.
שירין בטשון: ואני אסיים בהמלצות.
שירין בטשון: אחת ההמלצות שלנו זה כמובן לפלח ולפרסם באופן קבוע נתונים על פי מגדר ולאום, לחייב את כל האגפים של המשטרה ושל הפרקליטות בזה.
שירין בטשון: כל הנושא של הוועדה הבין משרדית, יש ועדה בין משרדית שמטפלת במקרים של אלימות אבל הוועדה הבין משרדית מתמקדת היום באלימות על ידי בן זוג ואולי זה מותאם ונכון לנשים יהודיות שרובן נרצחות על ידי בין זוג אבל זה ממש לא מותאם לנשים ערביות ש-30 אחוז מהן נרצחות על ידי זר ו-40 אחוז נרצחות על ידי בן משפחה.
שירין בטשון: אז מה קורה עם הדבר הזה - - -
עאידה תומא סלימאן: שירין, אני חייבת, בואי לא נרחיב על כל המלצה, לחזור לכל הדיון המתקיים מאחורי ההמלצה.
שירין בטשון: אז אולי תתני לי דקה ואני אסיים.
שירין בטשון: כל הנושא של הסטיגמות הקיימות שאנחנו רואים אותן גם בביטויים של המשטרה ובתקשורת ועל זה שצריך להחליף את הסטיגמות בגישה שהיא מבוססת זכויות אדם.
שירין בטשון: כל הנושא של תוכנית פעולה, החלת התוכנית להגנת עדים על נשים פלשתינאיות ובסופו של דבר אחת ההמלצות הכי חזקות שיוצאות מהמחקר הזה, זה שצריך להפסיק לעשות שימוש בכל הנושא של כבוד המשפחה כי ברור שהמדינה לא עושה את זה מטעמים של רגישות תרבותית אלא היא משעתקת תפיסות סטריאוטיפיות וזה גם מהווה הצדקה להזנחה של מקרי רצח כאלה.
שירין בטשון: יש פה וידאו, אני לא יודעת אם את רוצה שנציג אותו, הווידאו של נשים נגד אלימות של דקה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמעבר למחקר אתם הוצאתם סוג של מיני קמפיין כזה אז הנה זה אחד מהתוצרים.
עאידה תומא סלימאן: דווקא המשפט האחרון היה צריך להקריא בקול רם.
עאידה תומא סלימאן: זאת לא התרבות שלנו זאת המדיניות שלכם.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כל הכבוד על עשייה מאוד מכובדת וגם כואבת אני חייבת להגיד, ואני חייבת להגיד שירין, כשעשיתי את אותו מחקר ראשון על התייחסות בתי המשפט, אני חושבת שאני סיימתי את המחקר טראומתית, פוסט טראומתית, הייתי צריכה ממש להוציא מהגוף מהלב מהנשמה את כל המקרים שקראתי עליהם בפרטי פרטים ואת העדויות וזה מאוד קשה.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שאת חסינה בפני השלכות כאלה.
עאידה תומא סלימאן: חברות וחבר הכנסת, אתם רוצים להתייחס עכשיו, כי אנחנו בשלב מסויים שלחנו שאלות למשטרה ואנחנו נרצה שיתייחסו, אתם רוצים עכשיו להתייחס?
גבי לסקי: אני מאוד אשמח להגיד כמה מילים.
עאידה תומא סלימאן: אבתיסאם רק שתדעי שגם גבי וגם עופר ביקשו, אם תרצי עכשיו להתייחס כי הגעת ראשונה אני אתן לך.
אבתיסאם מראענה: לא, אני לא רוצה לצאת, אני רוצה להישאר כאן.
אבתיסאם מראענה: הדיון הוא כל כך קריטי וחשוב ולכן אני בהחלט יכולה לתת לחברים להגיד את הדברים שלהם ואני אמתין בסבלנות לשמוע את המשטרה על מנת שתהיה תמונה יותר כוללת.
עאידה תומא סלימאן: או-קי, אז חברת הכנסת לסקי בבקשה.
גבי לסקי: האמת שעופר הגיע לפני.
עאידה תומא סלימאן: בואו נזרז את זה.
גבי לסקי: תודה כבוד היושבת ראש, תודה שירין, תודה לכן.
גבי לסקי: אני יכולה להבין כבוד היושבת ראש למה יצאת במין פסט טראומה.
גבי לסקי: הנתונים הם פוסט טראומתיים, באמת, אלה נתונים שמדברים בעד עצמם גם אם אנחנו לא נכנסים לכל תיק באופן עצמאי.
גבי לסקי: נשים פלשתינאיות בישראל חוות מערכת דיכוי כפולה גם בחייהן ומסתבר שגם במותן.
גבי לסקי: מלבד העובדה שאנחנו למדנו עכשיו באופן מאוד מוחשי על שני מסלולים נפרדים שמדברים על אפליה מובנית ומוסדית בענין הטיפול והמניעה, אבל גם בטיפול שלאחר מכן.
גבי לסקי: החידוש במחקר הזה זה מה קורה אחרי זה.
גבי לסקי: אמנם המספרים היו ידועים אבל פה אני כעורכת דין, כמשפטנית אני רואה את המספרים וזה הבדלים מזעזעים.
גבי לסקי: קצת אספתי, כתבי אישום 94.3 אחוז בענין יהודיות, 56 אחוז פלשתינאיות, הרשעות 75 אחוז יהודיות, 34 במקרים של פלשתינאיות.
גבי לסקי: ענישה בין 14 ל-18 שנה מול חמש וחצי שנים.
גבי לסקי: שני המסלולים הנפרדים גם מראים על זה שנשים פלשתינאיות הן כ-19 אחוז מהאוכלוסיה אבל מכלל מקרי הרצח, 58 אחוז מכלל מקרי הרצח הן של נשים פלשתינאיות בישראל.
גבי לסקי: יש פה משהו שאנחנו מפקירות את הנשים הפלשתינאיות באופן אמיתי כאשר 84 אחוז מהמקרים הם לא מפענחים.
גבי לסקי: זה אומר שהחברה הישראלית אומרת לנשים הפלשתינאיות אתן תדאגו לעצמכן כי אנחנו לא מצליחים לדאוג לכן.
גבי לסקי: אני יודעת שיש תוכניות ושמנסים לטפל בנושא אבל התמונה שאני קיבלתי כרגע לא רק שהיא בלתי מספיקה, היא מביכה והיא כואבת מאוד בגלל שכאמור נשים בתוך מערכת הדיכוי לא מצליחות לקבל לא הגנה ולא צדק.
גבי לסקי: לכן אני מאוד אשמח לשמוע את המשטרה, להבין איזה מאמצים כן נעשים באופן פרטני וקונקרטי כדי שאנחנו נוכל למגר את האפליה הזאת גם בחיים וגם במוות.
עופר כסיף: תודה רבה גבירתי היושבת ראש, תודה רבה לכל הארגונים שעושים עבודת קודש ובוודאי תודה על הדיון החשוב הזה.
עופר כסיף: אני רוצה להכניס את המידע, את הנתונים המזעזעים והמצמררים ואני אפילו לא מוצא מילה שמתאימה כדי לתאר את הממצאים האלה, כל מילה פשוט תהיה קלה מדי אל מול המציאות.
עופר כסיף: אבל אני רוצה להכניס את זה לאיזה שהוא קונטקסט.
עופר כסיף: בזמנו פמיניסטית בשם דיאנה ראסל טבעה את הביטוי Femicide, כאשר הכוונה ב- Femicideזה שרצח נשים כפשע שינאה.
עופר כסיף: וצריך להבין שרצח נשים או Femicide כפשע שינאה הכוונה היא לכך שנשים בדרך כלל לא נרצחות על בסיס אינדיווידואלי אלא מתוקף היותן נשים.
עופר כסיף: כלומר לכן זה נחשב כפשע שינאה גם בספרות הפמיניסטית ובארצות הברית גם דרך אגב על פי חוק בעקבות השפעה של אנדראה דבורקין וקתרין מקינון ואחרות.
עופר כסיף: הפשע שינאה זאת תוצאה ובו זמנית גם ביטוי של שליטה.
עופר כסיף: זה חלק מחברה פטריארכלית, אי אפשר בכלל להתעלם מזה ואי אפשר לשים את זה בצד.
עופר כסיף: במובן הזה אפשר לומר שנשים בכלל בישראל, בכלל כרגע אני מדבר, נרצחות פעמיים, כל אישה נרצחת פעמיים.
עופר כסיף: היא נרצחת פעם אחת מתוקף היותה אישה כביטוי של Femicide, אבל היא נרצחת פעם שניה כאשר לא מטפלים כראוי ברצח שלה.
עופר כסיף: כאשר לא חוקרים אותו כפי שצריך, כאשר לא מעמידים לדין, כאשר לא מרשיעים וכאשר לא מענישים כראוי.
עופר כסיף: כל השרשרת שמופיעה במחקר.
עופר כסיף: אבל כשמדובר על נשים פלשתינאיות הן נרצחות שלוש פעמים, הן נרצחות פעמיים על בסיס מה שכבר אמרתי אבל עוד פעם אחת הן נרצחות כאשר עושים להן גם רצח אופי בגלל זהותן הפלשתינאית.
עופר כסיף: וצריך להבין את זה, שבקונטקסט הכללי של ה- Femicideיש את הרצח פעמיים של נשים יהודיות ואת הרצח שלוש פעמים של נשים פלשתינאיות.
עופר כסיף: זה מה שעולה מהמחקר המזעזע הזה.
עופר כסיף: לא המחקר מזעזע, התוצאות מזעזעות כמובן.
עופר כסיף: ויש פה כמובן גם מעגל סגור ובזה אני אסיים, המעגל הסגור הוא שכאשר שרוצחים את אותן נשים בפעם השלישית זה מעודד את הרצח הבא של הפעם הראשונה וחוזר חלילה.
עופר כסיף: זה לא רק שאין ענישה ואין הרשעה ואין חקירה הולמת בעיקר במקרה של רצח נשים פלשתינאיות, אלא זאת גם התוצאה, גם השיח שנוצר גם מוביל לזה וגם נוצר כתוצאה מזה.
עופר כסיף: כי אם נשים שוות פחות קל וחומר אם הן פלשתינאיות, והרי מה מעיד על זה יותר מהתוצאות שראינו, אז מותר לפגוע בהן.
עופר כסיף: הדבר הזה צריך להיפסק.
עופר כסיף: את ה- vicious circle הזה, ואני אומר את זה באנגלית לא בגלל פוזה אלא משום שזה ביטוי מתאים כיvicious זה גם אכזרי.
עופר כסיף: את ה- vicious circleהזה צריך לשבור וזאת החובה שלנו פה ומתוך הכרות עם היושבת ראש אני בטוח שהיא תעשה את זה היטב.
עאידה תומא סלימאן: תודה חבר הכנסת עופר כסיף.
עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת שניתן למשטרה להגיב.
עאידה תומא סלימאן: כשפנינו גם ביקשנו שתבואו מוכנים עם שאלות.
עאידה תומא סלימאן: אז יפעת חסון, סגן ניצב, בבקשה.
יפעת חסון: אני מקווה שיושבת הראש קיבלה את ההתייחסות הכתובה שאנחנו העברנו.
יפעת חסון: לא, אוקי.
עאידה תומא סלימאן: מתי העברתם?
יפעת חסון: לדעתי אתמול.
יפעת חסון: אני אבדוק את זה.
עאידה תומא סלימאן: גם לא הוועדה ולא הצוות שלי קיבלו שום דבר, אז בואי נשמע את ההתייחסות.
יפעת חסון: אנחנו נבדוק את זה אצלנו.
יפעת חסון: עלו כאן הרבה טענות בהרבה מישורים ואני אשתדל להתייחס להכל, כמובן שאני מתייחסת לחלק שנוגע למשטרה שזה החלק החקירתי.
יפעת חסון: עלו הרבה טענות שנוגעות לחלק של בתי המשפט שאני מניחה שהפרקליטות תתייחס אליו.
יפעת חסון: אבל בחלק שלנו של החקירה.
יפעת חסון: קודם כל חשוב לי מאוד להבהיר, הטענות שיש שני מסלולים, שיש אפליה, אלה טענות שאין להן מקום.
יפעת חסון: רצח זה רצח, נקודה.
יפעת חסון: בכל אירוע של רצח ולא משנה מי הקורבן ומה הרקע, אם מדובר באישה מהמגזר הערבי או אישה מחבר העמים או אישה יוצאת אתיופיה, או בכל רקע שהוא, נחקר כתיק רצח במלוא הרצינות ובמלוא היחס ואתם גם יודעים שתיק רצח עד שהוא לא מפוענח החקירה שלו לא נסגרת ולא מסתיימת.
יפעת חסון: בלי קשר לנושא של הדיון שלנו היום היה בירושלים לא מזמן פענוח של רצח מלפני כמה עשרות שנים, זה רק ממחיש שהמשטרה לא שוקטת על השמרים כשמדובר בתיק רצח.
יפעת חסון: אין מקום לטענה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני אוהבת כשמשת
עאידה תומא סלימאן: משים ביוצא מהכלל כמעיד על הכלל.
עאידה תומא סלימאן: המקרה הזה כולנו יודעים שזה היה במקריות טוטאלית, תעזבי אותו.
עאידה תומא סלימאן: בואי נתייחס לתוצאות.
אבתיסאם מראענה: זה לא מקריות טוטאלית, זה סרט שנעשה כל כך הרבה שנים שהביא את הממצאים והרבה מהמקרים האלה קולנוע וטלוויזיה מסייעים להוציא עוולות ולשמור על הסף ולכן הסיפור הזה של 30 שנה שפוענח - - -
יפעת חסון: אבל תיק רצח החקירה שלו לא מסתיימת ותמיד בודקים - - -
עאידה תומא סלימאן: בואי נעשה את זה יותר יעיל.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שתיק רצח נשאר פתוח, לא סוגרים אותו, זה לא אומר שמתקיימת חקירה בו.
עאידה תומא סלימאן: תעזבי, זה לא אומר שמתקיימת חקירה לאחר חמש שנים, עשר שנים, עדיין חוקרים את המקרה, זה נשאר פתוח כי מבחינה משפטית מקרה רצח צריך להשאיר אותו פתוח.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה התייחסות לעובדותש הובאו בפנינו עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: זה להצהיר שאין שני מסלולים, אין שני מסלולים.
יפעת חסון: חד משמעית אין שני מסלולים.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אין שני מסלולים.
עאידה תומא סלימאן: איך את מסבירה את ההבדל הזה במספר תיקים מפוענחים, בכתבי אישום, אני הזדעזעתי מהסטטיסטיקה של 35 אחוז הרשעות מתוך 50 ומשהו האשמות.
עאידה תומא סלימאן: ה-35 אחוז הרשעות זה אומר 65 אחוז המשטרה והפרקליטות הגיעו לבית משפט לא מוכנים.
עאידה תומא סלימאן: לא הביאו מספיק ראיות כדי שבית המשפט ישפוט לפי ההאשמות.
גבי לסקי: יש לכם אולי נתונים לגבי כמה מהתיקים שכן הוגשו ההרשעה היתה רצח?
יפעת חסון: אני מניחה שיש את זה לפרקליטות.
יפעת חסון: לי אין את הנתון הזה.
אבתיסאם מראענה: אז תציגי לנו בבקשה מה שאת רוצה, תעני לנו פה, בואו נצמצם את הזמן של הויכוח.
יפעת חסון: אז אני מנסה.
יפעת חסון: לגבי הנתונים אני חייבת להגיד שאנחנו גם בדקנו את הנתונים והם לא דומים למה שהוצג במחקר.
יפעת חסון: בשנים שמדובר עליהן מתוך 237 מקרים של רצח נשים באופן כללי, כשמדובר בנשים מהמגזר הערבי הוגשו 24, מתוך כלל המקרים ב-24 אחוז הוגשו כתבי אישום וכשמדובר במגזר היהודי מדובר ב-46 אחוז.
יפעת חסון: נכון שיש פה פער בנתונים בין המגזר היהודי למגזר הערבי, אבל זה לא הפער שהוצג פה במחקר.
גבי לסקי: את רוצה להגיד לי שיש מקרים של רצח נשים יהודיות שאחרי תקופה לא נמצא מי עשה את זה ולא הוגש כתב אישום?
יפעת חסון: לא הוגש כתב אישום, כן.
גבי לסקי: ב-64 אחוז מהמקרים?
יפעת חסון: מ-2017.
עאידה תומא סלימאן: היא אומרת ב-54 אחוז.
גבי לסקי: יותר מחצי מהמקרים של רצח נשים יהודיות לא נמצא בן אדם ולא הוגש כתב אישום, זה לא נתון נכון.
דנה בן צבי: אחוז הפענוח בתיקי רצח עומד על 70 אחוז בשנים 2013 עד היום וההפרשים הם כמו שציינת.
עאידה תומא סלימאן: זה נראה לי לא - - -
גבי לסקי: אנחנו מדברים על נשים, אז רק 70 אחוז מהמקרים של רצח נשים באופן כללי יש פענוח?
עאידה תומא סלימאן: יש משהו שאני לא מבינה, את אומרת שמקרי רצח הפענוח הוא 70 אחוז, מקרי רצח נשים או מקרי רצח באופן כללי במדינה?
דנה בן צבי: מקרי רצח נשים בכלל, בכל הארץ.
עאידה תומא סלימאן: מקרי רצח נשים בכלל הממוצע הוא 70 אחוז.
עאידה תומא סלימאן: מצד שני אתן אומרות, 46 אחוז מהתיקים של נשים יהודיות פוענחו, 24 תיקים, זה אמור להיות בסביבות ה-30 אחוז פענוח.
עאידה תומא סלימאן: איך 70 אחוז פענוח אבל יהודיות 46 וערביות 24.