GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודית סידיקמן: אנחנו מעל 100,000 נשים ונערות במדינת ישראל שעברו את הסדנאות של "אל הלב".
יהודית סידיקמן: סדנת הדגל של "אל הלב" נקראת "החופש לבחור" מה טוב לי ומה לא טוב לי, מה אני רוצה ומה אני לא מוכנה.
יהודית סידיקמן: אנחנו מתעסקות בחמישה עקרונות לחשוב: טוב לי או לא טוב לי.
יהודית סידיקמן: מה אני יכולה לעשות?
יהודית סידיקמן: מי יכול לעזור לי?
יהודית סידיקמן: לחשוב לצעוק, להשתמש במילים.
יהודית סידיקמן: ולצעוק אצלנו זה גם: "לך מפה" וגם: "סליחה, אל תדבר איתי ככה".
יהודית סידיקמן: שניהם כלים.
יהודית סידיקמן: לברוח – אם אפשרי.
יהודית סידיקמן: לא תמיד אפשר לברוח, ולא תמיד קל לברוח.
יהודית סידיקמן: להילחם, להגן, להשתמש בכלי היחיד שיש לי איתי כל הזמן.
יהודית סידיקמן: אני קוראת לזה בדיקת המקלחת.
יהודית סידיקמן: אם לא היית לוקחת את זה איתך למקלחת אז איך הוא יכול להגן עלייך?
יהודית סידיקמן: אז לא הטלפון ולא גז מדמיע ולא המשטרה, אלא אם כן אתם רוצים להזמין אותם לתוך המקלחת.
יהודית סידיקמן: לחשוב, לצעוק, לברוח, להילחם ולספר.
יהודית סידיקמן: לספר זה לא פחות חשוב.
יהודית סידיקמן: החופש לבחור.
יהודית סידיקמן: "אל הלב" הוא בית ספר להכשרת מדריכות ומדריכים.
יהודית סידיקמן: יש לנו כמה מדריכים מקסימים, גברים שמאמינים בדרך הזאת.
יהודית סידיקמן: אנחנו יצאנו לאלבניה לפני שנה ביום המאבק נגד אלימות.
יהודית סידיקמן: אני נתתי הרצאות זום להכשרה באלבניה עם צוות של "אל הלב" שטסו לשם.
יהודית סידיקמן: היום יש באלבניה אוטובוס שמסתובב ב-12 ערים באלבניה מתחת - - - ושרת החינוך והשרה לילד ולנוער כדי ללמד הגנה עצמית בתוך בתי הספר.
יהודית סידיקמן: הכשירו 30 מחנכים ומחנכות להכניס את זה למערכת החינוך.
יהודית סידיקמן: אז מה אנחנו עושות?
יהודית סידיקמן: אני רואה את עצמי כמעבדת אינסטלציה של וויסקי טוב – אולי אפשר לחשוב על זה ככה.
יהודית סידיקמן: לקחנו 50 שנה של ניסיון בשטח, לימוד, מחקר – מה עובד?
יהודית סידיקמן: מה הכי עושה את השינוי של life changing; ומה הדרך הכי טובה להביא את זה.
יהודית סידיקמן: מצאנו 12 שעות של החופש לבחור – מקסים.
יהודית סידיקמן: אפילו שיש לנו הצלחות בשעה וחצי; ו-16 שעות של אימפקט שהוא קורס אחר, ואני לא ארחיב עליו.
יהודית סידיקמן: אבל קורונה הביאה אותנו למצב – זה הפתיע מישהו פה שתוך שישה חודשים ידענו שיש עלייה באלימות בבית?
יהודית סידיקמן: לא הפתיע אותנו.
יהודית סידיקמן: העמיתים שלי לא היו מופתעים.
יהודית סידיקמן: ידענו שזה יקרה.
יהודית סידיקמן: אבל איך אנחנו מגיעים לאותן נשים שתקועות בבית שגם לפני הקורונה היו תקועות בבית?
יהודית סידיקמן: לקחנו את כל הידע של 50 שנה ל-28 שעות לימוד, וצמצמנו את זה לאפליקציה של 21 פעימות של שבע דקות.
יהודית סידיקמן: האפליקציה מאוד אינטראקטיבית, זה כמו שיעור בפועל אבל ביד.
יהודית סידיקמן: אני יכולה לתרגל את זה מתי שאני רוצה ואיך שאני רוצה.
יהודית סידיקמן: אלה חלקים שונים שמלמדים מה לעשות אלא איך לזהות מה אני רוצה לעשות ומה יש לי ואיך לטפל במה שקורה.
יהודית סידיקמן: מאוד קל לראות סרטונים באינטרנט על טכניקות פיזיות של הגנה.
יהודית סידיקמן: זה לא זה.
יהודית סידיקמן: זה איך אני יודעת על מה אני רוצה להגן, ואיך אני מגיעה למצב שאני יודעת שזה המצב שראוי להגן בו עליי.
יהודית סידיקמן: כי אני הדבר היחיד שאיתי באותו רגע.
יהודית סידיקמן: אז אנחנו משתמשות במטאפורה של רמזור: מה זה מצב אדום, מה זה מצב צהוב, מה זה מצב ירוק, ואיך אני מרגישה.
יהודית סידיקמן: האפליקציה מלמדת את האישה שמשתמשת בה לזהות מה קורה איתי כשאני רואה דבר.
יהודית סידיקמן: אני חושבת על סיטואציות כאלה והאפליקציה גם שואלת שאלות: האם זה קורה לך?
יהודית סידיקמן: מה אנחנו יכולות לתת כדי לתמוך?
יהודית סידיקמן: יש טכניקות פיזיות כי מדי פעם צריך להשתמש במשהו פיזי כדי להגן על עצמך.
יהודית סידיקמן: אבל איך אני עושה את זה?
יהודית סידיקמן: בשיעור אני יכולה כמדריכה לתקן ולהגיד: קצת יותר חזק, קצת ככה.
יהודית סידיקמן: אבל כשאני לא איתה אין לי את זה.
יהודית סידיקמן: אז פיתחנו שיטה שהיא יכולה לצלם את עצמה ולראות את עצמה מול המדריכה ולבחון, האם עשיתי את זה כמו המדריכה.
יהודית סידיקמן: אז אלה שיעורי בית שאפשר לעשות בבית.
יהודית סידיקמן: הנושא הזה מעלה חרדה.
יהודית סידיקמן: גם מי שמרגישה מחוזקת ויודעת ומסוגלת – איך אנחנו מקרקעים?
יהודית סידיקמן: איך אנחנו מרגישות שעובר עלינו משהו?
יהודית סידיקמן: קשה לי, אוקיי.
יהודית סידיקמן: אבל יותר מזה: מה ש"אל הלב" עושה – בונה קהילה בטוחה.
יהודית סידיקמן: קהילה תומכת אפשר לבנות גם בתוך האפליקציה – קהילה של משתמשות שיש בה גם אשת מקצוע ועמיתה לספסל הלימודים שכבר עברה לשלב אחר וכבר יכולה להיות בדיונים.
יהודית סידיקמן: ואז היא יכולה להגיד שבשיעור שלישי, לדוגמה, היא ראתה סיטואציה מסוימת שקורית לה מידי פעם אבל לא מספיק כדי להפריע לה.
יהודית סידיקמן: אוקיי, בואו נדבר על זה – נתכתב ונראה מה אפשר לעשות.
יהודית סידיקמן: גם היכולת להיכנס לקבוצות לפי רצוני.
יהודית סידיקמן: מה אני רוצה?
יהודית סידיקמן: מה חשוב לי?
יהודית סידיקמן: איך אני מציבה גבולות עם הילדים שלי?
יהודית סידיקמן: איך אני מציבה גבולות לנכדים שלי?
יהודית סידיקמן: גם זה קורה מדי פעם כשצריך.
יהודית סידיקמן: ברור לנו שצריך להיות מערך בטיחות.
יהודית סידיקמן: ברגע שמישהי מורידה את האפליקציה היא צריכה לענות על שאלות על מצבה בבית ובחיים, והאם היא חייבת להסתיר את השימוש באפליקציה הזאת או לא; האם היא רוצה שמישהו ייתן לה תמיכה או לא?
יהודית סידיקמן: להסתיר גם יש לנו טכנולוגיה.
יהודית סידיקמן: אם אני משתמשת באפליקציה ומישהו נכנס לחדר ואני מפחדת שהוא יידע שאני משתמשת בזה זה הופך להיות ספר בישול.
יהודית סידיקמן: הוא שואל: מה את עושה?
יהודית סידיקמן: ואני אומרת לו, אני מחפשת מתכון.
עאידה תומא סלימאן: מה יותר סטריאוטיפי מזה?
יהודית סידיקמן: מה זה משנה?
יהודית סידיקמן: זה בסדר.
יהודית סידיקמן: אני לא רוצה להעלות אנטגוניזם.
יהודית סידיקמן: יש לנו שפית שתורמת את הידע שלה לספר הבישול הזה.
יהודית סידיקמן: אז את גם מקבלת ספר בישול.
יהודית סידיקמן: למי שבאמת מפחדת החומר החדש שיוצא כל שבוע יעבור אליה כי היא בחרה מתכון חדש.
יהודית סידיקמן: אז אין סיכון שמישהו יגלה מה קורה.
יהודית סידיקמן: העתיד – כרגע האפליקציה היא לנשים מן השורה מעל גיל 18, אבל יש לה יכולת ההתאמה לאוכלוסיות שונות.
יהודית סידיקמן: כל הסיטואציות יכולות להשתנות לפי הצורך של הקהילה שמבקשת אותה.
יהודית סידיקמן: אני גאה היום לעמוד פה גם כנשיאת "אל הלב" – שזה אומר שכבר אין לי שום אחריות – וכמנכ"לית החברה החדשה שקוראים לה: My Power.
יהודית סידיקמן: אנחנו משיקות בסיום 16 ימי האקטיביזם את הנתונים, ומי שרוצה להיות חלק ממבחן הדאטה באנגלית תדברו איתנו בסוף הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: אם היה לי זמן הייתי מתנסה לפני הדיון הזה להיכנס לאפליקציה ולזכות בסופו של יום גם בספר בישול.
עאידה תומא סלימאן: הטכנולוגיה נכנסת לחיים שלנו יותר, וזה, כנראה, לא במקרה שחלק מהפרויקטים קשורים לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שכבר משמח אותי לשמוע עד כמה גברים מעורבים בפרויקטים שאנחנו מציגות היום.
עאידה תומא סלימאן: מצטרף אלינו חבר הכנסת עלי סלאלחה.
עאידה תומא סלימאן: באותה נשימה – גבר שמצטרף לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מציגות מיזמים מיוחדים בנושא אלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם תרצה לשמוע על עוד פרויקט ולהתייחס, אם יש לך משהו להגיד.
עלי סלאלחה: שלום לכולם, אני מאוד שמח להיות כאן.
עלי סלאלחה: זה כנס מאוד חשוב נגד אלימות בכלל ונגד אלימות נגד נשים.
עלי סלאלחה: זה לא יכול להימשך בשום פנים ואופן.
עלי סלאלחה: היות שהנשים הן 51% מהאוכלוסייה אני לא יודע למה הגברים לוקחים לעצמם את הזכות הזאת לעשות את הדברים הלא נעימים, לא יפים ולא טובים לכל אחת ואחת.
עלי סלאלחה: אבל אני צריך לציין שהבת שלי נמצאת פה איתנו היום - -
עאידה תומא סלימאן: כן, זה יום של "תביא את הבת שלך לעבודה".
עלי סלאלחה: - - היבה סלאלחה וגם חברתה בדיעה חניפס.
עאידה תומא סלימאן: מה שהוא לא אומר זה שהיבה סלאלחה היא יועצת לקידום מעמד האישה בכפר שלהם, וגם החברות שנמצאות איתה הן יועצות שאנחנו עובדות בשיתוף פעולה.
עלי סלאלחה: הן מאוד פעילות.
עלי סלאלחה: התופעה הזאת לא הייתה בחברה שלנו, והיום היא תופסת תאוצה.
עלי סלאלחה: חשוב שהנשים ייקחו את המושכות לידיים שלהן, ולהתחיל לפעול להשמיע את הקול שלהן, ולא להסכים בשום פנים ואופן לכל אירוע, אפילו הקטן ביותר.
עלי סלאלחה: ברגע שהנשים יגידו את שלהן הדברים יישמעו וייראו אחרת.
עלי סלאלחה: אני חבר כנסת עלי סלאלחה, כמנהל בית הספר המקיף בית ג'ן עשיתי הכול כדי שהילדות והילדים ירגישו טוב ושווי זכויות בתוך בית הספר.
עלי סלאלחה: כיום יותר מ-70% מהבנות שלנו הן אקדמאיות שלומדות ומרוויחות טוב יותר מהגברים.
עלי סלאלחה: אז אין שום סיבה לא להמשיך את הדרך, חברתי חברת הכנסת עאידה תומא ולתת את כל מה שאנחנו יכולים כחברי כנסת ואנשי ציבור כדי לקדם את מעמד האישה, ולא לאפשר אלימות בכל צורה: מילולית, פיזית וכדומה.
עלי סלאלחה: אנחנו בני אדם וצריכים לכבד כל אחד כי הוא בן אדם.
עלי סלאלחה: תודה רבה לכן.
עלי סלאלחה: בהצלחה לכולן.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת עלי סלאלחה.
עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את נציגי עמותת הנשים נגד אלימות: ו'רד ג'ראיסי ונאילה עואד, כדי להציג את הפרויקט שלכן "ביקאפי" – מספיק.
נאילה עואד: קודם כול אני מתחילה בתודות לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן על ההזדמנות להציג את המיזם החדשני שלנו, לו'רד ג'ראיסי, המעצב הגרפי, על היוזמה שלו, לחברות הצוות בעמותת נשים נגד אלימות: רנין חאזן, אילהאן תומא ולמתנדבת פאטמה שאהין; ולא אשכח את עבודתה של יארא פארח שהייתה עד לפני שבוע רכזת התקשורת בעמותה וכיום חזרה להיות יועצת פרלמנטרית של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
עאידה תומא סלימאן: גילוי נאות: קודם היא הייתה יועצת שלי, גנבתם לי אותה – אני מחזירה אותה.
נאילה עואד: "ביקאפי" – מספיק, די.
נאילה עואד: לצערנו, כל פעם שיש רצח אישה מתחילים לשאול גם הפמיניסטיות בינינו, גם התקשורת, וגם נשות ואנשי ציבור: איזה מספר היא?
נאילה עואד: כמה נרצחו השנה?
נאילה עואד: ב"נשים נגד אלימות" הפעילה זה 30 שנה הצלחנו לתעד את שמותיהן של הנשים משנת 1986 במטרה להנציח את זכרן, ולשים את הזרקור על הסיפורים האישיים שלהן ולא להתייחס אליהן כמספרים וסטטיסטיקות.
נאילה עואד: מאחורי כל אישה שנרצחה יש חיים שרצתה לחיות אותם בכבוד, יש פושע או פושעים שגזלו את חייה, ולצערנו, הם עדיין משוחררים.
נאילה עואד: אין הגשת כתבי אישום, ואין הכרעות דין.
נאילה עואד: לפני כשנה וחצי התחלנו לחקור את טיפול המשטרה בעניין של מקרי רצח נשים פלסטיניות במדינת ישראל משנת 2008 עד 2018.
נאילה עואד: עשינו מחקר השוואתי עם נשים יהודיות באותה תקופה.
נאילה עואד: כשחיפשנו בגוגל את השמות שרשומים אצלנו לא מצאנו שום תיעוד, אפילו לא הצגה של כתבי אישום, לא הכרעות דין – אם היו הכרעות דין ויש גזרי דין.
נאילה עואד: פנינו ליחידה לחופש המידע, והתשובה הייתה ידועה: לא רוצים לתייג את החברה הערבית כחברה שיש בה פושעים כי כל עניין סדר היום ייפגע.
נאילה עואד: גם הגשנו שאילתות דרך חברת הכנסת עאידה, ולא נתנו לנו את הנתונים.
נאילה עואד: הגענו לבית משפט.
נאילה עואד: מחר אנחנו מציגות את זה בלוד.
נאילה עואד: כולכם מוזמנים לכנס התקשורתי שבו נציג מה מצאנו.
עאידה תומא סלימאן: את תוצאות המחקר, את מתכוונת.
נאילה עואד: כן, את תוצאות המחקר.
נאילה עואד: פנינו לתקשורת בעניין וחיפשנו בגוגל את המקרים של נשים יהודיות ומצאנו את מלוא הנתונים וגם את גזרי הדין.
נאילה עואד: באותו זמן שמעתי, ידעתי וקראתי על ו'רד שהגיש את עבודת הגמר שלו בעיצוב גרפי בעניין של "ביקאפי".
נאילה עואד: הוא עיצב אותו וזה מאוד תפס אותנו בעמותה.
נאילה עואד: זה העניין – איך לתעד.
נאילה עואד: אנחנו צריכות להקים אתר שיוכל לתעד את השמות של הנשים, את הסיפורים שלהן.
נאילה עואד: אז אני כאן מציינת שהאתר הזה זה גם עניין של תיעוד וזה גם להביא את הזרקור האנושי של כל אישה שנרצחה וגם אם יש כתבי אישום או אין.
נאילה עואד: חשוב לי לציין, וזאת הערה שלנו – שיכול להיות שיש אינפורמציה לא מדויקת.
נאילה עואד: פשוט היום אנחנו משיקות את זה כי היה חשוב לנו להשיק את זה גם היום אבל יש עוד חומר שאנחנו צריכות להוסיף ולתקן.
נאילה עואד: לא הכול מדויק.
נאילה עואד: אנחנו מוכנות לכל הערה שאתם יכולים לתת לנו.
נאילה עואד: אני נותנת את הבמה עכשיו לו'רד להסביר לנו על האתר.
נאילה עואד: האתה הזה ישמש גם לנפגעות כמאגר מידע, אינפורמציה וחוקים לנפגעות וגם אפשרות לצ'אט שדרכו היא יכולה להתקשר לעמותת "נשים נגד אלימות".
ו'רד ג'ראיסי: שלום.
ו'רד ג'ראיסי: אני ו'רד ג'ראיסי מנצרת.
ו'רד ג'ראיסי: באנו היום לספר לכם על פרויקט "ביקאפי" – "די" בעברית.
ו'רד ג'ראיסי: הפרויקט הוא אתר אינטרנט מותאם למחשב ולטלפון.
ו'רד ג'ראיסי: זהו פרויקט הגמר שלי שהגשתי לפני כשנה במכללת ויצ"ו בחיפה.
ו'רד ג'ראיסי: האתר הוא בשפה הערבית.
ו'רד ג'ראיסי: בכניסה לאתר תראו את השמות של 120 נשים ערביות שנרצחו שיחד יוצרות את המילה "ביקאפי".
ו'רד ג'ראיסי: אני ו'רד ג'ראיסי, בן החברה הערבית הפלסטינית.
ו'רד ג'ראיסי: נולדתי למשפחה עם רוב נשי: אמא שלי מייסון, אחותי מרח, אחותי לינה ואחותי הקטנה סמר.
ו'רד ג'ראיסי: נולדתי לתוך מציאות שבה הנשים שוות.
ו'רד ג'ראיסי: על הרקע הזה גדלתי אבל מהר מאוד הבנתי שזאת לא המציאות בחוץ, והחלטתי שאני חייב לעשות משהו, לנסות להשפיע על המציאות הקשה.
ו'רד ג'ראיסי: מכאן נולד הרעיון של האתר הזה.
ו'רד ג'ראיסי: בלחיצה על כל שם משמות הנשים תקבלו פירוט מדויק ומלא של הסיפור האמיתי של אותה אישה.
ו'רד ג'ראיסי: זה בנוסף למאות שמות שמסודרים לפי שנת המקרה.
ו'רד ג'ראיסי: בין האפשרויות הקיימות באתר האתר מכיל מידע, סטטיסטיקות, מספרים וסיפורים של נשים שנרצחו כל שנה.
ו'רד ג'ראיסי: הוא מתעדכן, לצערנו, כל הזמן.
ו'רד ג'ראיסי: האתר מספק גם שירות צ'אט מגוון של מרכז הסיוע של העמותה "נשים נגד אלימות".
ו'רד ג'ראיסי: לאחר שהצגתי את הפרויקט במכללה החלטתי להמשיך לפתח את הפרויקט.
ו'רד ג'ראיסי: מיד עמותת "נשים נגד אלימות" נתנה תמיכה מלאה להמשך הפרויקט בצורה מקצועית יותר.
ו'רד ג'ראיסי: על כך אני מודה מאוד לעמותה.
ו'רד ג'ראיסי: בסיום אני רוצה לדבר על "ביקאפי" – די.
ו'רד ג'ראיסי: די לאלימות נגד נשים.
ו'רד ג'ראיסי: תודה רבה.
נאילה עואד: רק לציין שאנחנו הצלחנו להציג אינפורמציה על נשים שנרצחו משנת 1929.
נאילה עואד: זאת הייתה עבודה של סטודנט לדוקטורט מכפר אעבלין שמלמד בארצות-הברית מוהיב - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכם, נאילה וו'רד.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי, כמי שהייתה שם, הרבה פעמים הפעילים והפעילות לא מודעים לחשיבות המעשה למרות כל האמונה במה שהם עושים.
עאידה תומא סלימאן: הם לא מודעים למלוא החשיבות של הדברים שהם עושים.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד לך, ו'רד, כמי שעסקה בנושא של רצח נשים מ-1992 שאחת הבעיות שעמדה בפנינו זה להראות את גודל הבעיה, ואתם מביאים את גודל הבעיה בצורה מאוד ברורה דרך השמות והמספרים של הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אבל אחת הבעיות העיקריות שאני רואה היא שבחברה הישראלית באופן כללי מפנימים ומאדירים את הנשים שנרצחות על-ידי בני זוגן או על-ידי גברים, אבל עדיין יש בחברה הערבית מי שמאשים את האישה הנרצחת ומכפיש את הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אתר כזה בא להגיד: אלה נשים שצריך לכבד אותן, צריך לזכור אותן וצריך לדעת שהיה סיפור שלם מאחורי האישה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מעריכה את העבודה שעשיתם.
עאידה תומא סלימאן: חוץ מזה שעשיתם את זה גם בעיצוב יפה.
עאידה תומא סלימאן: שלי דביר, סמנכ"לית אסטרטגיה, גוגל ישראל ונועה אלפנט, מנהלת קשרי ממשל בגוגל ישראל.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר שלומית נמצאת.
עאידה תומא סלימאן: נועה, בבקשה.
נועה אלפנט: אין לנו מצגת.
עאידה תומא סלימאן: איך שאת מחליטה להציג.
נועה אלפנט: אני אגיד כמה מילים ואעביר לשותפות שלי.
נועה אלפנט: אני נועה אלפנט לפלר, ואני מנהלת בגוגל ישראל את תחום המדיניות הציבורית וקשרי הממשל.
נועה אלפנט: אני כאן עם שותפות שלי לתוכנית שאנחנו עושים.
נועה אלפנט: אני אגיד כמה מילים על העשייה של גוגל ואעביר הלאה.
נועה אלפנט: אני כאן מאוד בענווה כשאני שומעת את העשייה של עשרות שנים בנושא הזה, ואני מודה שאתם בכלל נותנים לי את הבמה.
נועה אלפנט: אנחנו נכנסנו לנושא הזה במהלך הקורונה כשהצרכים עלו מכל עבר, והיינו צריכים בגוגל להחליט במה אנחנו מתמקדים – בעשייה שיש לה יותר מאפיינים חברתיים, והחלטנו די מהר להתמקד בשלושה נושאים: עסקים קטנים ולמידה מרחוק שהם נושאים טריוויאליים אולי, אבל הנושא השלישי היה מאבק באלימות נגד נשים.
נועה אלפנט: עשינו את זה כי ראינו את הנתונים.
נועה אלפנט: האו"ם מגדיר את התופעה הזאת כמגפת צל.
נועה אלפנט: האמנו שיש לנו יכולת בתור גוגל לתת ערך מוסף שונה ומתאים למאפיינים של גוגל בעולמות הטכנולוגיה, כלים דיגיטליים, הכשרות דיגיטליות וכדומה, ומשם יצאנו לדרך.
נועה אלפנט: בגוגל הייתה היענות מאוד מרשימה, ועשרות עובדים של גוגל חברו ליוזמות שונות, אחת מהן מצלמת אותי עכשיו – מנהלת כוח האדם של גוגל בישראל, שרית מרציאנו, שחברה לתכנית שאותה נציג פה היום.
נועה אלפנט: חברנו גם לעוד ארגונים רבים, מנכ"לים שמובילים חברות בישראל במסגרת Business Round Table, ויצאנו לדרך עם התכנית הזאת.
נועה אלפנט: שלי, תציגי את התכנית ואת הסרטון.
שלי דביר: אני עורכת דין שלי דביר, סמנכ"לית אסטרטגיה של ה- Business Round Table.
שלי דביר: Business Round Table זאת התארגנות של 100 מנכ"ליות ומנכ"לים של החברות הכי גדולות במשק מכלל התעשיות המגוונות.
שלי דביר: בחברות ההייטק זה גוגל, מייקרוסופט, אינטל, סיסקו, Dell, כל הבנקים, כל חברות הביטוח, תנובה, שטראוס מתעשיות שונות.
שלי דביר: אנחנו מגיעים מהפורום הכלכלי חברתי שמייצג 500 חברות, ומי שייסד אותנו זה נשיאות המגזר העסקי שמייצגת מעסיקים של 1.8 מיליון עובדים.
שלי דביר: אנחנו הבנו במהלך הקורונה שיש עלייה גדולה באלימות נגד נשים, והמנכ"לים אמרו: אנחנו רוצים לעשות מעשה.
שלי דביר: מאוד לא טריוויאלי שמגזר עסקי נכנס לעניין, והייתה לנו התחבטות רבה סביב זה והרבה מאוד דיונים ברמת מנכ"לים ומנכ"ליות.
שלי דביר: זה לא טריוויאלי שמגזר עסקי ייכנס לתוך הטיפול בתופעה של אלימות במשפחה כי יגידו – מה לנו ולזה?
שלי דביר: מה למגזר עסקי ולאלימות במשפחה?
שלי דביר: אבל הבנו שנשים עובדות במקומות מסוימים ולכן הן נמצאות לפחות 5, 6, 8, 12 שעות ביממה במקום מסוים שיכול להיות עוד גורם בדרך שהוא לא גורם טיפולי, אבל יכול להיות גורם מזהה ומאפשר טיפול ושולח לטיפול.
שלי דביר: דבר שעשינו שאנחנו חייבות לעשות זה לכתוב מדריך נושם ומתעדכן למגזר העסקי לאותם בוסים, מנכ"לים, מעסיקים ומעסיקות.
שלי דביר: המדריך הזה חובר יחד על-ידי למעלה מ-25 חברות של סמנכ"ליות משאבי אנוש.
שלי דביר: ד"ר שלומית קמינקא תפרט עליו יותר.
שלי דביר: אני רק רוצה לציין שאנחנו לא המצאנו את הגלגל.
שלי דביר: נציבות שירות המדינה הכינה מדריך נגד אלימות.
שלי דביר: הוא אמור להיות מדריך שמשרדי ממשלה ואנשים שקרובים לנציבות צריכים להיעזר בו.
שלי דביר: אנחנו במגזר העסקי הרגשנו שאנחנו צריכים לפתח משהו אחר כי אנחנו צריכים לתת כלים לזיהוי קולגה במקום עבודה.
שלי דביר: זה משהו אחר, זאת התמחות אחרת.
שלי דביר: אז אם אני נמצאת במקום עבודה בין כקולגה ששווה לי או איזה נורות אזהרה יש לי כמעסיק שהן נורות אזהרה של מקום העבודה.
שלי דביר: המדריך שלנו הוא אתר שכולכם יכולים להיכנס אליו, הוא הושק השבוע.
שלי דביר: הוא נקרא: noviolence.co.il – במילה אחת.
שלי דביר: הוא מחולק לפרקים של נתונים והעלאת מודעות – איזה פעולות אנחנו כחברה עסקית יכולים לעשות להעלאת מודעות כל הזמן ולא רק ביום המיוחד לציון מאבק נגד אלימות במשפחה.
שלי דביר: יש שם רשימה שלמה של 25 פעולות מומלצות למגזר העסקי לאורך כל הזמן, כמו למשל, שלטים בשירותים.
שלי דביר: הפרק הכי חשוב הוא הפרק של כלים יישומיים.
שלי דביר: זה גם פרק של נורות אזהרה לזיהוי קולגה בעבודה.
שלי דביר: זה דברים אחרים: אם מישהי לא הולכת הביתה, אם מישהי לבושה לא בהתאם לעונה, אם למישהי יש טלפונים אובססיביים מבן הזוג, מתנות לא פרופורציונליות – כל מיני דברים שאת יכולה להבחין ולראות אצל הקולגה שלך עם רשימה מאוד גדולה של סימני והפניה לגורמי טיפול ובעיקר פרק של כלים יישומיים לאנשי משאבי אנוש.
שלי דביר: אני רוצה להודות בראש ובראשונה לכל השותפים והשותפות שלי כי לא היינו יכולים לעשות את זה לבד.
שלי דביר: אז מהמגזר החברתי ליוו כל הזמן: ד"ר שלומית קמינקא שתדבר מיד אחריי ותראה איך ניקח את המדריך הזה צעד אחד לפרקטיקה, כי לא סיימנו רק עם המדריך, אלא אנחנו מלוות אותו גם ביישום פרקטי; ולרבקה ולגילי מויצ"ו ישראל שסייעו מאוד במתן הידע המקצועי לכל עמותות הנשים שעזרו לנו.
שלי דביר: ובמילה אחת – לבונים העסקיים שנרתמו ברמת מנכ"לית: מנכ"ל גוגל ישראל, מנכ"ל אינטל ישראל, מנכ"לית מייקרוסופט מחקר ופיתוח, מנכ"ל חברת חשמל, מנכ"ל סודה סטרים, הבעלים ויושב-ראש משותף של ד"ר פישר ומנכ"ל ונשיא קבוצת שטראוס.
שלי דביר: אני אשמח להראות את הסרטון, ולהעביר אחר כך לד"ר שלומית קמינקא שתספר איך אנחנו מטמיעות את המדריך הזה.
שלי דביר: אפשר להציג את הסרטון?
שלי דביר: אני רואה שיש בעיה בסאונד.
שלי דביר: בינתיים נזמין את שלומית שתדבר עד שיסדרו את הסאונד.
שלי דביר: זה סרטון שעולה בקשת שהיא אחת החברות שנמצאות ב- Business Round Table, והיא נתנה לנו את הסרטון בתוך זמן קהילה.
שלומית קמינקא: עוד מעט תראו את הסרטון.
שלומית קמינקא: בינתיים אני ממשיכה.
שלומית קמינקא: אני שלומית קמינקא ואני מנכ"לית של "משאבי אנוש ישראל" שהוא הגוף שמוביל את מימון משאבי אנוש בארץ שהמטרות שלו הן לקדם את המקצוע ואת העוסקים בו.
שלומית קמינקא: אנחנו עוסקים במקום עבודה.
שלומית קמינקא: היום אפשר להגיד סמנכ"ליות משאבי אנוש כי זה הרוב – הן מקדמות את כל הנושאים של משאבי אנוש בארץ.
שלומית קמינקא: אנחנו גם חברים באיגוד האירופי ויש לנו הרבה פעילות.
שלומית קמינקא: שרית מרציאנו, מנהלת משאבי אנוש של גוגל, כבר הוזכרה – והמון תודה לה – אמרה לי שבפורום החברתי כלכלי יש עכשיו צוות שדן בנושא – בואי.
שלומית קמינקא: אני אמרתי לעצמי: מה לי ולזה?
שלומית קמינקא: מבחינה אישית כאישה אני בתוך זה, אבל מה למשאבי אנוש ולמקום עבודה בנושא החשוב הזה?
שלומית קמינקא: באתי, נפגעתי והיכו בי שלוש עובדות עיקריות: א', אין מידע במקומות עבודה מה עושים.
שלומית קמינקא: במקומות עבודה יש המון נשים, ואין מידע; הדבר השני שאולי הוא הראשון שבעצם מקום העבודה הוא המקום הקריטי שיכול להרים את הדגל שהכתובת על הקיר היא כאן.
שלומית קמינקא: אני מדברת על עשייה של ממש מכיוון שעברתי גם על קורות חיים של לא מעט נרצחות, ורוב הנפגעות עובדות במקומות עבודה 8 שעות ביום, יום-יום לאורך זמן, ורואים אותן.
שלומית קמינקא: רואים שינוי בהתנהגות, רואים את ההתנהגלות, יש חברים לעבודה, יש ממונה.
שלומית קמינקא: יש מחקר בינלאומי שנעשה לא מזמן שמראה איך נשים שעוברות אלימות פונות: 60% פונות באמצעות חבר לעבודה, 20% באמצעות הממונה, 10% פונים ישירות לגופים שנמצאים בקהילה.
שלומית קמינקא: רק 10% פונים ישירות למשאבי אנוש.
שלומית קמינקא: אנחנו במקומות העבודה, אנחנו סמנכ"ליות משאבי אנוש – ברור לי שאנחנו צריכות לקחת את התפקיד הזה על עצמנו.
שלומית קמינקא: הדבר השלישי שהיכה בי: אין מדיניות, אין הצהרה, אין איזושהי אמירה – והייתי שמחה שזאת תהיה גם אמירה לאומית – שזה התפקיד של משאבי אנוש.
שלומית קמינקא: כמו שהתפקיד שלנו הוא שיש ממונה על הטרדה מינית צריכה להיות גם ממונה על הנושא הזה.
שלומית קמינקא: אפילו לא צריך תקן נוסף – צריך אותה פונקציה תעסוק גם בנושא הזה, אבל היא צריכה לדעת מה לעשות.
שלומית קמינקא: ואז החלטנו לעשות מעשה והרמנו את הדגל יחד עם הפורום החברתי כלכלי של החברות: גוגל, ויצ"ו שנציגיה נמצאות פה – רבקה ואחרים – והחלטנו להקים תכנית הדרכה מעשית לנשות משאבי אנוש כדי לבנות תפקיד כזה בתוך הארגון.
שלומית קמינקא: הצהרות וקמפיינים זה מאוד חשוב – אבל מה עושים עם זה?
שלומית קמינקא: אני מדברת על כך שמחר יש לנו תכנית הדרכה ראשונה בחברת שטראוס; בשבוע אחרי כן אנחנו יוצאים לקהל הרחב עם תכנית הדרכה.
שלומית קמינקא: תכנית הדרכה מביאה, למעשה, את תפקיד הממונה בארגון – איך לזהות, כללי "עשה ואל תעשה", מה זאת אלימות בכל הגדרותיה, מה אתה צריך לעשות, למי צריך להפנות, מה צריך ללוות, איזה מעקב אתה צריך לעשות, איך אתה צריך לתמוך, מה אנחנו צריכים לעשות אחרי שהנפגעת חוזרת למקום העבודה – איזה סיוע כלכלי צריך לתת לה, אם צריך.
שלומית קמינקא: זה התפקיד של משאבי אנוש והוא לא היה ברור כמו שלי לא היה ברורה למה אני נכנסת, וזה היכה בי, כך היום עשרות סמנכ"ליות משאבי אנוש שאנחנו מדברים איתם – מאות – מבינות את התפקיד הזה אבל יש עוד דרך.
שלומית קמינקא: השיווק הוא קשה מאוד.
שלומית קמינקא: לכן אני אשמח שזה יגיע גם לרמה הלאומית שתעזור לנו לפתח מדיניות ולהעביר את המסר ואת התפקיד הזה בתוך משאבי אנוש.
שלומית קמינקא: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שנראה את הסרטון ואז נמשיך.
עאידה תומא סלימאן: עוד תוספת מעניינת.
עאידה תומא סלימאן: כל הזמן דיברנו כמה עולה אלימות נגד נשים לכלכלת כל מדינה, ודיברו על השירותים ומימונם לנשים.
עאידה תומא סלימאן: אבל בתנועה הפמיניסטית אנחנו גם דיברנו על עלויות של ימי ההיעדרות מהעבודה, של תפקוד לקוי בגלל המצב הנפשי של האישה, וכמה זה גורם לעסקים.
עאידה תומא סלימאן: לכן הירתמות העסקים, אפילו מהזווית הזאת היא מאוד מעניינת, ואפילו מעבר לזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רואים שגם בפרויקטים המובן של חברה אזרחית מתרחב.
עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו מי שנרתם מהחברה האזרחית היו בעיקר הארגונים, והיום מיתוספים לזה גם העסקים.
עאידה תומא סלימאן: זאת תוספת מבורכת.
עאידה תומא סלימאן: פורום מיכל סלה – אני מזמינה את גברת שילה כוהנים, בבקשה, גברתי.
שילה כוהנים: כשהיא הייתה בערך בת גילי מיכל סלה נרצחה בידי מי שהיה בן הזוג שלה ואבי התינוקת שלה שעדיין ינקה, והיא הייתה העדה היחידה לרצח האכזר הזה.
שילה כוהנים: אני מתרגשת.
עאידה תומא סלימאן: כולנו.
שילה כוהנים: בנימה אישית אני אומר שלפני שנה התרגשתי לדבר בהפגנה של בני נוער, והתרגשתי שהם יוצאים ומדברים בעוד שכשאני הייתי בגילם וחוויתי אלימות לא היה שיח.
שילה כוהנים: אז שנה שעברה התרגשתי מההפגנה, ועכשיו אני כאן.
שילה כוהנים: אז אני מאוד מתרגשת.
שילה כוהנים: לילי בן עמי, אחותה של מיכל סלה, הקימה את פורום מיכל סלה ששם לעצמו מטרה אפס נרצחות בשנה.
שילה כוהנים: את זה אנחנו רוצות לעשות על-ידי חדשנות וטכנולוגיה.
שילה כוהנים: אני רוצה לספר לכם על אחד הפרויקטים שלנו שמהווה בעצמו פלטפורמה לפיתוח מיזמים טכנולוגיים חדשניים שיצילו חיים.
שילה כוהנים: אנחנו לא עושות את זה לבד.
שילה כוהנים: השותפים שלנו הם גוגל ונועה אלפנט לפלר שנמצאת כאן איתנו שגם יזמה מהלך שבו אנחנו נוכל לקחת את הפרויקט שלנו צעד קדימה ולהתרחב בעולם.
שילה כוהנים: למעשה, הגענו לכמה יבשות נוספות אבל קודם אני אספר לכם על הפרויקט.
שילה כוהנים: לבד מגוגל שצועדים איתנו יד ביד ב"האקתון" השנה שותפים לנו גם משרד הרווחה והוועדה הבין-משרדית, פייסבוק ואמדוקס שהיו איתנו.
שילה כוהנים: הפרויקט נקרא "האקתון מיכל סלה – safe at home".
שילה כוהנים: האקתון הוא תהליך יזמות שבמהלכו מצטוותות קבוצות של אנשים שמגיעים מתחומים שונים.
שילה כוהנים: כל קבוצה היא חיבור של תחומים דיסציפלינריים, ובכל קבוצה יש בה יזמות, יזמים, מתכנתים ומתכנתות שמתאגדים יחד כדי לפתור אתגר.
שילה כוהנים: במהלך ההאקתון כל קבוצה מקבלת תמיכה ממנטורים ומומחים באלימות במשפחה.
שילה כוהנים: שיא הפרויקט הוא אירוע של 72 שעות שהוא תחרות בין הקבוצות של היזמים והיזמות, ובסופו של דבר נולדים מיזמים חדשים שלכולם מטרה אחת: למנוע אלימות במשפחה.
שילה כוהנים: אחת ממטרות ההאקתון היא ליצור כאן אקו-סיסטם חדש.
שילה כוהנים: אני נוהגת לומר שכמו שיש "פינטק" ו"אדטק" ועוד הרבה "טקים" נוספים שאנחנו שומעים עליהם אנחנו רוצות ליצור כאן "טק" חדש: לאגד יזמים ויזמות שיפתחו קהילה גדולה שתתחיל בארץ באומת הסטרט-אפ.
שילה כוהנים: כי כמו שאנחנו יודעים, בעזרת טכנולוגיה ישראל יודעת להגן על עצמה מפני טרור בחוץ אז למה שלא נגן על עצמנו גם מטרור בתוך הבית על-ידי חדשנות וטכנולוגיה?
עאידה תומא סלימאן: בינתיים הרחקנו לכת מעבר להגנה, אבל בסדר.