GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אני רואה מה שקורה בשנים האחרונות, אני ראיתי כאשר דיברנו והשרה, לא פחות ולא יותר, לא איזה חברת כנסת מהצד, הביאה את ההצעה של אלימות כלכלית.
עאידה תומא סלימאן: אני ראיתי מה קרה בבית הזה, איך התנפלו עליה והתנהלו באלימות נגדה, חברי כנסת.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה איך מתנהלים גם כן כאשר מדברים על נושאים שקשורים לחזקת הגיל הרך, על ההתחזקות של ארגונים שוביניסטים שפועלים בצורה מאוד ברורה בתוך הכנסת, ועושים LOBING גם בתוך המפלגות כדי לדרדר את העניין של שוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכות להיות עירניות לדברים האלה, וזה מתבטא גם כן כאשר אין עין פקוחה על הייצוג של נשים נגיד בחברות הממשלתיות, אפילו אם יש חוק.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת גם כן על השוויון בשכר, או אי השוויון בשכר, הפערים בשכר, זה לא מספק אותי שמשרד האוצר יעשה מחקר ויגלה לנו שיש פער בשכר, נו באמת, שנים כבר מדברות על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לראות משרד האוצר, שלא לוקח אחריות ומנחה את המשרדים איך לזלזל בניתוח המגדרי של תקציב המדינה, זה ההבדל.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא רוצות שהם ישקפו לנו את המצב, זה התפקיד שלנו, תפקיד של ועדות, תפקיד של ועדות פרלמנטריות, תפקיד של החברה האזרחית, ולא תפקידה של הממשלה.
עאידה תומא סלימאן: תפקידה של הממשלה לתקן את המעוות ולא להרחיב אותו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עוד לא התחלנו לגעת בנושא של הרפורמה לשוויון מגדרי בתקציב המדינה, שהסתכמה בעצם בהעלאת גיל הפרישה לנשים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן גם לדבר על זה בצורה גלויה, כי אם אנחנו רוצים להבין למה אנחנו לא מתקדמות בסגירת הפער בשוויון, אנחנו לא נצליח להוביל מדיניות אחרת.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת מזל שאול מנכ"לית עמותת "כן", בבקשה גבירתי.
מזל שאול: תודה רבה.
מזל שאול: אני לא אאריך, אני אצטרף לאמירה מאוד חדה שאני רוצה להגיד בבמה הזאת.
מזל שאול: יש לנו כבר נתונים, מעריכות מאוד, אנחנו כולנו עוסקות בנתונים האלה ובתמונת המצב, ואנחנו מכירות את תמונת המצב הזאת, העגומה, כבר מספיק שנים.
מזל שאול: אני בעסק של עמותת "כן" מ-2017, וזה מספיק.
מזל שאול: אני חושבת שמפה אנחנו צריכים לבוא ולקרוא לחברות הכנסת שיוצאות ביוזמות כאלה ואחרות, נקודתיות, לחבור יחד, ללחוץ, לבוא ולהגיד הגיע הזמן לצאת בתוכנית לאומית לשוויון מגדרי.
מזל שאול: מה צריך לעשות אנחנו יודעים, יודעות, אנחנו צריכות סוף סוף לראות תכנית לאומית שמדברת על שוויון מגדרי, שאומרת מה צריך לעשות, אני יכולה לבנות תכנית כזאת בכמה דקות, כולנו פה ארגוני חברה אזרחית שנמצאים איתנו בזום ופה בחדר, אנחנו יודעות להוביל תכנית לאומית לשוויון מגדרי.
מזל שאול: הגיע הזמן שממשלת ישראל, כנסת ישראל, בקואליציה הרחבה ויחד עם האופוזיציה ויחד עם הקואליציה, יציגו למדינת ישראל ולאזרחיה ואזרחיותיה תכנית לאומית לשוויון מגדרי.
שרון בריק דשן: אני אשמח גם לקבל את רשות הדיבור, שרון בריק דשן, מנכ"לית "קולך".
שרון בריק דשן: תודה.
שרון בריק דשן: אז קודם כל אני מברכת את יו"ר הוועדה על הדיון הזה, ובוודאי על הצגת מדד המגדר ועל העריכה שלו, ואני מבקשת להצליב בין מגדר למגזר.
שרון בריק דשן: אני רוצה להיכנס להיבט של הנשים הדתיות, של הפמיניזם הדתי, ואם הפרסום של מדד המגדר הנפתח בחשש שהגדלת אי השוויון בהקשר הקורונה עלולה לפגוע אנושות בהישגים של עשרות שנים, אז אני רוצה להתייחס לאזור הכי קרוב לעבודות השקופות, אולי לקהילות, ולדבר רגע על מה שקרה לנשים במגזר הדתי בהקשר של בתי הכנסת והקהילות.
שרון בריק דשן: בעוד בעבר נשים דתיות ישבו מאחורי המחיצה, היו מעורבות מעט מאוד בבתי הכנסת, אם בכלל, הגיעו עם הילדים לחצר בית הכנסת, אולי השתתפו בקידושים, ב-20 שנה האחרונות חל שינוי משמעותי.
שרון בריק דשן: נשים מגיעות לבתי הכנסת, הן מעורבות, הן משפיעות, התעוררה פעילות של נשים סביב שמחת תורה, קריאה במגילת אסתר, בת מצוות, כמובן שאני לא מתייחסת על כלל הציבור הדתי, אבל זה איפשהו בתוך המנעד המאוד רחב הזה.
שרון בריק דשן: וכשהגיעו מגבלות הקורונה הראשונות והגבלות בחללים, אז היה צריך באיזשהו שלב להצטמצם ל-50, אני לא יודעת אם אתן זוכרות שזה קרה, אבל היינו צריכים להצטמצם ל-50, אחר כך ל-20, אחר כך ל-10, וכדי לקיים תפילה בבית כנסת נדרש מניין של עשרה גברים, וככל שהיה צורך להצטמצם הראשונות לצאת היו הנשים.
שרון בריק דשן: אז בהתחלה הייתה איזו מין פלישה מעזרת גברים לתוך עזרת הנשים, אחר כך נשים באמת יצאו ולא נספרות וזה בגבולות ההלכה.
שרון בריק דשן: אבל יש לזה השלכות, ואמנם התפתחו מניינים בחוץ ברחוב, בחצרות, נוכחות של נשים לא מאוד גבוהה, וכשהיה שלב האופטימי והנשים התחילו לחזור לתוך בתי הכנסת, והילדים עוד לא היו מחוסנים, אז נשארו הנשים בבית עם הילדים.
שרון בריק דשן: וגם עד לפני חודש חודשיים כשהייתה חזרה נוספת כבר ילדים גם חזרו, בולטת מאוד אי החזרה של נשים, נשים נשארו מאחור ואני חושבת שזה מאוד מתכתב עם סיפור העבודות השקופות שאתן הצגתן.
שרון בריק דשן: נכון שגם יש אחוז מסוים של גברים שלא חזר לבתי הכנסת, אז אני אומרת שהצד הטוב בזה שזו בעיה חברתית ולא רק בעיה של נשים, כפי שגם אמרתן, הנושא בכלל אי השוויון הוא נושא של כלל החברה וגם בחברה הדתית הוא נושא של כלל החברה ולא רק של נשים.
שרון בריק דשן: אני רוצה ממש ככה בשתי מילים בהסתמך על המחקר של אריאל פינקלשטיין שהוא דוקטורנט בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן, עשה מחקר על החברה הדתית, ככה פרסם אותה בתחילת השנה.
שרון בריק דשן: ואני אציג אולי שלוש נקודות קטנות שבהן אני רוצה לומר שהפער בין נשים לגברים הוא בולט יותר כשמדובר על החברה הדתית, כלומר נשים דתיות נמצאות בייצוג חסר ביחס לנשים שאינן דתיות ולצורך העניין ההגדרה הדתית תהיה בהצגה הזאת, בוגרות החינוך הממלכתי-דתי לעומת בוגרות הממלכתי.
שרון בריק דשן: אז ראשית, השירות הצבאי.
שרון בריק דשן: אמנם יש עליה ניכרת מהפכה של ממש בעשור האחרון, ועדיין רק כ-30 אחוזים מבוגרות החמ"ד משרתות בצה"ל ומהוות 9 אחוזים מכלל החיילות בצה"ל, ואלה שמתגייסות מתגייסות במוטיבציה גבוהה והן נמצאות דווקא בייצוג גבוה יחסית בנושא הקצונה, כלומר 10 אחוזים מהן יוצאות לקצונה.
שרון בריק דשן: דוגמה נוספת מתחום ההשכלה, 19.9 אחוזים מבוגרות החמ"ד לומדות חינוך לתואר ראשון, זה למשל 7.8 אחוזים מבוגרות החינוך הממלכתי, וכמובן שיש לזה השלכה גם בצד התעסוקתי.
שרון בריק דשן: אני כבר מתקדמת לתעסוקה, אז אני אומר ש- 25.8 אחוזים מכלל השכירות בוגרות החינוך הממלכתי-דתי עוסקות בחינוך.
שרון בריק דשן: יש פה הסללה חזקה מאוד מצד מערכת החינוך, זה לעומת 3.5 אחוזים בחינוך הממלכתי.
שרון בריק דשן: וגם במקצועות הבריאות והרווחה, 14.3 אחוזים מתוך בוגרות החינוך הממלכתי-דתי עוסקות במקצועות האלה לעומת 10 אחוזים מבוגרות הממלכתי.
שרון בריק דשן: ופה כמובן שהיינו רוצות לראות גם הכוונה גבוהה יותר למקצועות הטכנולוגיה.
שרון בריק דשן: והדברים האלה מתבטאים כמובן גם בשכר, יש פער של 15 אחוזים בין שכר של בוגרות החינוך הממלכתי לחינוך הממלכתי-דתי וכל אלה כמובן תוצאת הדברים הקודמים שאמרתי שאני מקווה שאנחנו נוכל להמשיך ולפעול ולשנות אותם בכל האמצעים, כלומר גם פה בעיצוב המדיניות, גם דרך עתירות משפטיות, גם דרך מערכת החינוך הפורמאלית והבלתי פורמאלית וגם באמצעות השיח הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שמה שהעלית דומה או מסביר יותר את מה שאמרתי מקודם בעניין המגזרי ומוקדי הכוח, כאשר אמרתי איך אתם מודדים בחברה הערבית, כי אני חושבת שבקבוצות שונות בתוך האוכלוסייה מדדי הכוח ועמדות הכוח בתוך האוכלוסייה הם שונים מבאופן כללי בחברה הישראלית.
עאידה תומא סלימאן: כך שאולי יש ארגונים, אולי יש מוסדות, אולי יש עמדות שהן פנימיות של האוכלוסייה, שנשים נמצאות בהן או לא נמצאות והן יכולות ממש לשקף את איפה נמצאות הנשים בתוך המגזר הזה או אחר.
עאידה תומא סלימאן: וזאת בדיוק הייתה הדגמה מאוד טובה של איך משפיע המרחב שהוא לא בהכרח יכול להיכנס להגדרה של מוקד כוח, באופן כללי בחברה הישראלית, איך נכנס המקום הזה שזה בית כנסת או תפילה בבית כנסת, להבנה של נשים שנמצאות או במרחב הציבורי או במוקדי הכוח.
עאידה תומא סלימאן: אז תודה על ההסבר הזה.
עאידה תומא סלימאן: דוברת אחרונה, בבקשה גבירתי כי אנחנו נצטרך לסכם.
יפית אלפנדרי: אוקיי, טוב.
יפית אלפנדרי: יפית אלפנדרי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אני עוסקת כבר שנים רבות בכל הנושא הזה של סטטיסטיקה מגדרית, אני אדבר על שלוש נקודות מרכזיות, לצערי הרב הדיון הבא לא יתקיים בנושא פערי שכר מגדריים.
עאידה תומא סלימאן: נכון את כבר העלית את זה בשידור ישיר.
יפית אלפנדרי: נמשיך להעלות את זה כל פעם מחדש.
עאידה תומא סלימאן: נצטרך לבטל בגלל הקורונה את הישיבה הבאה.
יפית אלפנדרי: טוב, אז כנציגת הלמ"ס אני אפתח ואומר שנתונים מגדריים יש לנו, כל ניתוח שאנחנו מוציאים מהלמ"ס הוא בפילוח מגדרי.
יפית אלפנדרי: יש שתי חולשות שלנו בלמ"ס, אנחנו לא מקוננים סקר תקצוב זמן וסקר אלימות במשפחה, חוץ מזה - - -
עאידה תומא סלימאן: ואתם לא סוקרים את הנגב, האוכלוסייה הערבית בנגב.
יפית אלפנדרי: לא באופן מודע, כי אנחנו לא מוצאים סוקרים שיגיעו - - -
עאידה תומא סלימאן: אני כבר שש שנים שומעת את התשובה הזו שלא מוצאים סוקרים.
עאידה תומא סלימאן: אני אצא לחפש לכם.
יפית אלפנדרי: אני אשמח לקיים על זה דיון עם פתרונות, כי באמת אנחנו לא מוצאים, אבל אנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: אז נעשה פגישת עבודה על זה.
יפית אלפנדרי: מה שהתחלתי להגיד אבל, שיש שני נושאים שאנחנו באמת לא מודדים אותם, סקר תקצוב זמן, סקר אלימות במשפחה.
יפית אלפנדרי: אבל בואו אני אגלה לכן סוד, אנחנו לא נגלה איזה משהו שאנחנו לא יודעות.
יפית אלפנדרי: אז נתונים יש, נתונים זמינים יש, נתונים לפי פילוח מגדרי יש, וצריך להתקדם הלאה ואני מסכימה מאוד עם מה שעמותת "כן" אמרו שבאמת צריך לפרוט את זה ממש לפעולות.
יפית אלפנדרי: אני יכולה להגיד שאני נמצאת בצוות בין-משרדי לקדם את החלטה 1325 של האו"ם, לקדם את כל הנושא של שוויון מגדרי במשרדי ממשלה, וממש קריאה לפעולה, הפגישה הבאה תהיה עם החברה האזרחית ולראות איזה פעולות ACTION ITEAMS ממש פורטות אותם כדי לקונן אותם לנושא של שוויון מגדרי, גם כל הנושא של אמנת איסטנבול שעלה פה.
יפית אלפנדרי: ודבר אחרון לפני הישיבה פה, ולפני הדיון שלי שלא התקיים, קצת הסתכלתי על כל מיני קריטריונים ותקרת הזכוכית, ואני מברכת מאוד את יושבת הראש ואת "כן" שהעלו את כל הנושא הזה של הדירקטורים.
יפית אלפנדרי: עשיתי איזה סקירה ממעוף הציפור באמת מה הקריטריונים להיכנס לנבחרת הזאת, ומה שאפשר לראות שמלכתחילה יש הדרה של נשים רק בקריטריונים של להיכנס לתוך הנבחרת.
יפית אלפנדרי: כלומר זה מועדון סגור שאין יותר מידי משחקים, אז נכון.
יפית אלפנדרי: עכשיו זה מאוד מתקשר להטיות המגדריות, כי כנראה שמי שהחליט מה הקריטריונים פחות מודע מגדרית, או יודע שצריך לעשות חמישים-חמישים.
יפית אלפנדרי: אבל מבחינת הכניסה, כלומר יש כבר מחסום לנשים להיכנס מעצם הקריטריונים עצמם.
יפית אלפנדרי: אז אני מברכת באמת על הדיון שהתקיים בנושא, אני מקווה מאוד שנפגש ואני אציג את המחקר שלי.
עאידה תומא סלימאן: אני גם רוצה שנשב ונעשה את הישיבה שהייתה אמורה להתקיים תכף, עוד מעט, בנושא פערי שכר ואנחנו נקיים אותה.
עאידה תומא סלימאן: אבל לצערי בגלל המצב, כל חצי שעה יש לנו כנראה מאומת חדש בבניין, אז נצטרך לבטל את הישיבה.
עאידה תומא סלימאן: אני גורמת לכן הרבה נחת עם מה שאני אומרת, אני יודעת.
עאידה תומא סלימאן: אבל זאת המציאות במדינה כולה, בואו נודה, הכנסת היא רק דוגמה ממה שקורה במדינה.
עאידה תומא סלימאן: וזה שלא עושים סגר וזה שנותנים לנו את האמון המלא, פתאום המדינה מאמינה לנו, "לכו תבדקו את עצמכם, תחליטו אם אתם צריכים להיות בבידוד או לא", זה לא אומר שהמצב הוא לא מדאיג.
עאידה תומא סלימאן: ואני באמת רוצה לנצל את ההזדמנות שאנחנו בשידור לפנות לציבור ולהגיד, שלא לזלזל.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, יכול להיות שההתנהלות של הממשלה מול המגיפה עכשיו נותנת לנו הרגשה שנחליק ככה בשקט את המגיפה, היא מוטעית.
עאידה תומא סלימאן: אל תתבדו.
עאידה תומא סלימאן: אני היום בבוקר שמעתי על המסמך של קבוצה של רופאים מאוד בכירים וסטטיסטיקאים ומדענים, שפנו לממשלה והודיעו שנכון, שההדבקה היא הרבה יותר רחבה ומהירה, והמחלה כאילו יותר קלה, האומיקרון, אבל זה לא מונע בגלל שההדבקה רחבה.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו האפשרות של לקבל חולה במצב קשה היא 1/500 במקום 1/100 שזה המצב הכללי של הקורונה, זה אומר שאנחנו יכולים בעוד שבוע שבועיים להיות עם 100,000 אנשים מאומתים ביום.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר שאנחנו יכולים להגיע למצבים שבהם מערכת הבריאות לא תוכל לשאת את המספר של החולים, וגם של החולים במצב קשה.
עאידה תומא סלימאן: לכן, אני חושבת שכדאי מאוד לפנות לציבור להתנהל בצורה מאוד חכמה, לשמור על עצמכם, לבדוק ואם מתברר שאתה או את חולה, לא לזלזל, להיות בבידוד, וכן לחכות עד להחלמה מהירה.
עאידה תומא סלימאן: את השיעור בבריאות ושמירה על עצמנו נתנו לציבור, אבל אני חושבת שהממשלה גם כן צריכה לקבל על עצמה את האחריות ולא לגלגל אותה על הציבור.
עאידה תומא סלימאן: לא כל הציבור ידע להתנהל, ובסופו של דבר יהיו השלכות, השלכות כלכליות, בריאותיות וגם נפשיות.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שלא מצהירים על סגר כי לא רוצים לקחת על עצמנו את הנטל הכלכלי, אבל עובדה, הרבה עסקים כבר, כולל הכנסת, לא מצליחים להתנהל בצורה טובה, והרבה עסקים נסגרים בגלל שהבעלים שלהם או העובדים שלהם או חולים או נמצאים בבידוד.
עאידה תומא סלימאן: מי יפצה את הציבור על זה?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהממשלה חייבת לקחת אחריות על המצב הזה, לא לעשות את האומיקרון מחלה שקופה, או מגיפה שקופה, כי היא לא.
עאידה תומא סלימאן: כי היא נוגעת בנו, היא נוגעת בחיים שלנו, בעסקים שלנו, במצב הכלכלי שלנו.
עאידה תומא סלימאן: והמדד המגדרי יצליח בעוד כמה שנים למדוד את התוצאות של המדיניות הזו, אבל אנחנו לא יכולים ולא יכולות לחכות עוד כמה שנים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שההצהרות שהיו והכיוון שאתן נתתן והמלצתן עליו, שהממשלה והמדינה חייבת לקחת אחריות יותר גם בנושא של אי שוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: זאת באמת מחלה שקופה עד עכשיו בחברה, וכמה שאנחנו מנסות למשוך את אור הזרקורים על המציאות הזו, לא יתכן שכל הצרות על ניסיון לקדם שוויון מגדרי מסתכמות בפרומיל אחד.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות, כל שנה בפרומיל אחד.
עאידה תומא סלימאן: וחלק מזה לא באחריות של המדיניות המובלת, בנושא של מוקדי הכוח.
עאידה תומא סלימאן: אם יש צד טוב לעניין של החוק הנורבגי, ולא תבינו אותי לא נכון, אני נגדו, החוק הנורבגי העלה את מספר הנשים הפעם, זה לא אומר שיש שינוי מגמתי.
עאידה תומא סלימאן: ובנושא הכלכלי הקצבאות או המענקים שנתנו לציבור בתקופת הקורונה, נותנות את האשליה כאילו יש סגירת פער שכר, לא, יש או אם בעניין ההכנסה של הציבור, לא.
עאידה תומא סלימאן: זה לא הרבה מהשינויים האלה וחלק מהשינויים לצערי הם לא מגמתיים, הם לא מושכלים והם לא תוצר של מדיניות רגישת מגדר.
עאידה תומא סלימאן: והגיע הזמן לשנות את זה, והגיע הזמן לשנות את זה שאני חושבת שהדרישה של תכנית לאומית לשוויון מגדרי זה מה שאנחנו רוצות שתהיה התוצאה של הקבינט לשוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: העבודה של הקבינט של שוויון מגדרי שאני שוב אומרת, לצערי, ישב רק פעם אחת עד עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני מפצירה ואני קוראת לשרה מירב מיכאלי האחראית על הקבינט לשוויון מגדרי, לכנס, ואנחנו יכולות לעזור בהרבה מהמידע שיתאסף מולנו.
יפית אלפנדרי: הרשות לקידום מעמד האישה מובילה את הצוות הבין משרדי.
עאידה תומא סלימאן: את הצוות הבין-משרדי, לא לשוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: הצוות הבין-משרדי בעניין 1325, עד כמה שידוע לי, 1325 לא מתייחס לשוויון מגדרי באופן כללי, אלא מתייחס לנושא שאף אחד במדינה הזו לא רוצה להתייחס אליו, זה תפקידן של נשים באיזורי קונפליקטים מזויינים.
עאידה תומא סלימאן: המדינה לא רוצה להתייחס, מכניסה את הראש מתחת לחול, גם הממשלה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא במצב של קונפליקט כזה, אנחנו לא במצב של המשך כיבוש, אז אני רוצה לראות על מה ידונו, אולי על ייצוג נשים בדירקטוריונים הממשלתיים.
עאידה תומא סלימאן: לצערי שאני נשמעת ככה צינית, אבל המציאות גורמת לי את זה.
עאידה תומא סלימאן: עדיף מאשר לבכות, לא?
עאידה תומא סלימאן: הנושא השני שאני חושבת שאנחנו בירכנו תמיד על העבודה המאומצת של "שוות" בנושא המדד הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח, כפי שאמרתי, שאנחנו נשב ונדון על הייחודיות של המגזרים ובדיקת התוצאות, המדד והקריטריונים, מדדים שאתם מחליטים עליהם.
עאידה תומא סלימאן: ואני קוראת לכולן באמת, אנחנו נבדוק את הקריטריונים שדיברת עליהם בעניין ייצוג נשים בדירקטוריונים הממשלתיים של חברות ממשלתיות, ואנחנו נבדוק את זה, אנחנו נקיים את הדיון על פערי שכר ונקווה רק בריאות לכולם.
עאידה תומא סלימאן: היום ה-17 לינואר 2022.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בישיבה מיוחדת היום לציון יום הולדתה של הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: הכנסת ביום הזה באופן רסמי נוסדה, מתקיים היום יום מיוחד בכנסת, שהוא כולו מוקדש לאירוע הזה ובין היתר הוועדות גם כן מקיימות את הדיונים שלהם, לציון יום ההולדת של הכנסת היום.
עאידה תומא סלימאן: הדיונים בכלל והיום המיוחד הזה כולו סביב הכותרת בסימן הכנסת, בסימן מגוון דעות, מגוון דעות ברור שיש בכנסת, נכון?
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת נירה שפק, יש מגוון דעות, לפעמים דעות שאפשר להסכים עליהם, לפעמים דעות סותרות, אבל אני חייבת לציין שבגילה של הכנסת הייתי מצפה שתהיה יותר רגועה, יותר עניינית, נכון?
עאידה תומא סלימאן: נירה, זה לא ממש קורה, בכנסת הזו במיוחד הכנסת היא לא רגועה, הכנסת גועשת ואני לצערי הרב, חייבת להגיד שהאווירה הרבה פעמים, אני מקווה שתלך ותשתפר, אנחנו רואים מתחים מאוד גדולים בתוך הבניין, אני יודעת גם כן, שאפשר לנהל את חילוקי הדעות שלנו בצורה הרבה יותר עניינית והרבה יותר מלכדת ומכוונת לטובתם של הציבור האזרחים והאזרחיות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תמיד דיברנו על הצורך בהשתתפות של יותר נשים במרחב הציבורי ובמיוחד בפוליטיקה במדינת ישראל, מה שבטוח שהכנסת הזו רואה שיש מספר יותר של נשים בתוכה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אשפוט את המספר ואת האיכות כמובן היום, אבל אני מאוד מקווה שחברות הכנסת, בהזדמנות זו של יום הולדת של הכנסת, שחברות הכנסת יתגייסו בצורה הכי ברורה לעבור לשלב שבו אנחנו יכולות לעבוד ביחד למען המטרות העיקריות של קידום נשים, של קידום זכויות נשים, אבל גם כן זכויות אדם ואישה באופן כללי וערכים של דמוקרטיה וכיבוד האחר.
עאידה תומא סלימאן: הישיבה הזו מתקיימת גם כן לאחר יוזמה שפנו אליי מפורום 'קידום חברה משותפת' ואיתנו הנציגות נמצאות והיום אנחנו נרצה להתמקד בנשים נאבקות ביחד, אתגרים והצלחות.
עאידה תומא סלימאן: המטרה של הדיון הזה, זה להביא מודלים שונים של נשים ממגוון אוכלוסיות ושייכות, גם אידיאולוגיות וגם פוליטיות וגם לאומיות, אבל הצליחו לבנות מאבק משותף.
עאידה תומא סלימאן: המטרה היא לא לדבר על המטרות של המאבק, אלא לדבר על התהליך עצמו.
עאידה תומא סלימאן: אולי נלמד היום מכלל הארגונים שעובדים ביחד משהו חדש, איך אפשר לעבוד ביחד, מה הדברים הנחוצים, כדי להצליח במאבק משותף, למרות השוני ולמרות הגיוון.
עאידה תומא סלימאן: פורום 'קידום חברה משותפת', התייעצנו ויהיו גם דוברות מכלל הארגונים, יש לנו נציגים פה, נציגות פה ויש גם בזום, כולן מוזמנות אלה שנמצאות בזום להירשם לזכות דיבור וזה יועבר אליי, אבל אני שמחה שחברת הכנסת נירה שפק נמצאת איתנו, אם תירצי להתייחס, או שאת רוצה לחכות.
נירה שפק: אני אגיד כמה מילים, ולשמוע.
נירה שפק: לא באנו לנאום, באנו לשמוע.
נירה שפק: אני רוצה להגיד שני דברים בקשר לפתיח שלך.
נירה שפק: אחד, אני חושבת גם ביומה של הכנסת, הנושא שנבחר בסימן מגוון דעות מקף כנסת אחת, זה בדיוק הסיפור.
נירה שפק: אני באה מוועדת הכנסת, שם דיברנו על היום הזה ואני כל הזמן אומרת, מבחינתי מה שאני מנסה ללמד את הילדים שלי, את הנכדים שלי, זה שקופסת הצבעים חייבת להיות שלמה, אי אפשר להוציא ממנה צבע מסוים, את מסתכלת על הציורים מסביב, רואים שחסר צבע מסוים ולכן אנחנו צריכים להפסיק עם דה לגיטימציה ולמצוא איך לשלב נכון את הצבעים וזה אומר גם לנו בהקשר הזה, איך אפשר לעשות את זה ביחד וזה ברמה הכללית, אבל ברמה הפרטנית, זה כל אחד שהולך לישון וקם בבוקר, להגיד בטח מנהיגים, בטח מנהיגות, מה עשינו כדי לקדם משהו, מה לקחנו איתנו?
נירה שפק: אני באה מדרך שהייתה לי מאוד קשה כאישה, היום כל כך בקלות אומרים, אלוף משנה במילואים, אמאל'ה אתם יודעים מה זה להגיע לדרגה כזאתי בצבא?
נירה שפק: להגיד חברת כנסת, אנחנו יודעות מה זה, זה לא פשוט וכדי להוכיח שאפשר לא צריך להיות כוכב זורח, הנה אני המיוחדת, אלא להתוות את הדרך וכל אחת יש לה את שלה ואני נורא רוצה לשמוע, מעבר למה שאני למדתי בדרכי שלי, דברים שיתנו לי מכן כלים, איך אני אוכל לעשות את התפקיד שלי יותר טוב.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שבגיוון זה לא רק העניין של הצבע וזה נכון, אנחנו כל אחת מאיתנו מביאה צבע אחר, מביאה תוכן אחר, מביאה התנסות אחרת, אבל יש גם בעיקר את ההתנסויות השונות, כל אחת מאיתנו נמצאת במקום אחר ועוברת התנסות אחרת בחיים שלה, ואני בדיוק עכשיו דיברתי עם הנשים הנפלאות שנמצאות סביבי פה ואני אמרתי שבבוקר שמעתי ילדה, אפשר להגיד ילדה, אמנם אני בטוחה שהיא תכעס, אם אני אגיד ילדה, בחורה מהנגב שהשתתפה בהפגנות האחרונות ונעצרה, וזאת התנסות שחייבת גם כן להגיע לכל מאבק משותף וזאת התנסות מדהימה, הבחורה דיברה על מה שעבר עליה בימים האחרונים ואני התרגשתי כל כך כאשר שמעתי אותה אומרת, שהיא עמדה מול השופט והתעקשה, אמרה לו: אתה שולח אותי למעצר בית, אבל אני רוצה להגיש את הבגרות שלי.
עאידה תומא סלימאן: והיא התעקשה על זה, והיא קיבלה את זה, והיא יצאה ועשתה את הבגרות שלה, והיא אומרת שהיא עשתה טוב ואני בטוחה שהיא עשתה טוב, היה בה הרבה כוח, אני גאה בה מאוד ששמעתי אותה, ואמרתי זאת התנסות מיוחדת, וזה עוד צבע ואם עושים דה לגיטימציה לכל צבע שהוא, או התנסות שהיא, או קבוצה שהיא, רק החברה מפסידה בסוף, פוגע בכולם, לצערי, לא כולם מבינים את זה, כל יומיים אני מקבלת עוד אישוש שלא כולם מבינים את זה, לא רציתי להגיד כל יום, עשיתי הנחה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת הצטרפה, שרון אופיר, אני מתנצלת, אבל אני פשוט מנסה להגיד לאלה שאיתנו בזום, שיש חברות כנסת שהתעניינו בדיון והגיעו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את הבמה לדוקטור אמל אלסאנע, זה כבוד להגיד דוקטור אמל אלסאנע.
אמל אלסאנע אלחגוג: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני ואמל כבר מלוות אחת את השנייה במאבקים שונים, כבר שנים וראיתי את המאבק שלך להגיע לטייטל הזה דוקטור, ואני מאוד גאה, את כנציגה של פורום 'קידום חברה משותפת', שיזמה את הרעיון של הדיון הזה.
אמל אלסאנע אלחגוג: שוקרן עאידה, אהלן וסהלן, תודה רבה לכולן ותודה שממש נעניתן לבקשה, אני מודה לך עאידה ובאמת, הטלפון שניהלתי עם עאידה זה היה במסע, ככה למצוא קליטה בטלפון בתווך בין נבלס לאריאל, בין ההתנחלות לעיר פלסטינית, שזה באמת מהווה גם את האתגר העצום שאנחנו חיות בו והמטרה והרצון לקדם את השיח של חברה משותפת בזה שאנחנו התעקשנו בעצם, שזה יהיה ביום הולדתה של הכנסת, כי אולי חברות הכנסת לא יאהבו מה שאני הולכת להגיד, אבל כן יש תפקיד לשיח בכנסת איך ללכד את השיח הזה ומה שאנחנו חווים כאזרחים, שבעצם, הרבה פעמים השיח המפלג יוצא מכאן, השיח שמדיר יוצא מכאן ולכן אנחנו התעקשנו שזה יתנהל כאן, שנגיד לכולם, אם השיח פה, הוא שיח משותף, הוא שיח שרואה בשוני חוזקה ולא מחליש ומפריד, זאת תהיה ההזדמנות שגם כל האזרחים יראו בכנסת ובחברי הכנסת ובחברות הכנסת כמודל.
אמל אלסאנע אלחגוג: ומכאן נולד הרעיון שבאנו והצגנו אותו ואני רוצה להגיד שארגוני הנשים בכל העולם מוכיחות כל הזמן שאנחנו יכולות להיאבק נגד פגיעות מיניות, נגד אלימות נגד נשים, נגד כיבוש, נגד כל תופעה חברתית שאנחנו רוצות להיאבק בה בתור נשים ביחד, אבל מה, אנחנו חיות במציאות שכל יום מזכירה לנו כמה אנחנו חיות בתוך שסע פוליטי, לאומי, ג'נדריאלי, עדתי, שפה, הכול קיים פה והאתגר שלנו כנשים וכארגוני נשים הוא עצום, איך אנחנו בכל זאת נאבקות ביחד ולמה בכל העולם אוכלוסיות מיעוט יכלו להתלכד ביחד ואנחנו כנשים בכל העולם עדיין למרות כל ה-עליהום הזה נגד נשים בעולם, לא מצליחות להיאבק ביחד, השאלה היא, מה הן האתגרים ומה בכל זאת ההזדמנויות הטמונות בתוך העשייה המשותפת שלנו וזאת בעצם, המטרה של הדיון הזה.
אמל אלסאנע אלחגוג: באמת אנחנו רוצים לשמוע מכן, איך זה שאנחנו ביחד יכולות לקדם ומה בעצם מקדם את הביחד הזה ויצירת חברה משותפת בסופו של יום.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך אמל.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רוצה להתייחס לפני שאני נותנת לארגונים, או שאת רוצה לשמוע?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת דורית, בבקשה גברתי, רק להגיד את השם של הארגון בבקשה.
דורית קראוס שחר: אז תודה רבה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ולחברות הכנסת הנוכחות ולכל חברותי מהארגונים האחרים.
דורית קראוס שחר: שמי דורית קראוס שחר ואני מנהלת מרכז גישור, בניית הסכמות בעיר גבעתיים.
דורית קראוס שחר: אני נמצאת כאן כמייצגת את התאחדות מרכזי הגישור בקהילה ואת תוכנית גישורים של השירות לעבודה קהילתית במשרד הרווחה, אשר מעניקה מעטפת מקצועית למרכזי הגישור והדיאלוג בקהילה ברחבי הארץ.
דורית קראוס שחר: יש היום - אני לא יודעת אם אתם יודעים – כ-50 מרכזי גישור ודיאלוג בקהילה ועוד 20 בהקמה, כולל בחברה הערבית.
דורית קראוס שחר: המרכזים הם מרכזים עירוניים, תחת הרשות המקומית והם פועלים לקידום הגישור כאלטרנטיבה ליישוב סכסוכים והטמעת שפת הגישור והדיאלוג, כדרך חיים.
דורית קראוס שחר: המרכזים עוסקים בשלושה עיסוקים עיקריים, שלושה תחומים, אחד, יישוב סכסוכים ובניית הסכמות, הובלת תהליכים קהילתיים של דיאלוגים קהילתיים בנושאים קונפליקטואלים וקידום השפה הגישורית דרך חינוך, בבתי ספר ודרך הכשרות.
דורית קראוס שחר: מרכזי הגישור מתמכים במגוון נושאים, עוסקים בסכסוכי שכנים, התחדשות עירונית, סכסוכים במשפחה, כמו שאמרתי דיאלוגים קהילתיים, חינוך, הכול על ידי צוות מגשרים מקצועיים שנמצא בכל מרכז גישור והם מתנדבים, כולם מתנדבות ומתנדבים בקהילה והם לוקחים חלק בכל התחומים האלה שציינתי.
דורית קראוס שחר: עכשיו, מה המקום של מרכזי הגישור באתגר של השוויון המגדרי?
דורית קראוס שחר: אז אני אצטט את נשיא בית המשפט העליון, אהרון ברק, ציטוט מ-2002 "גישור אינו רק מקצוע, זו פילוסופית חיים, ביסודו מונחת הגישה לפיה בסיס חיינו מונחת ההסכמה, היא הבסיס המשותף המאפשר חיים משותפים, זו תופעה חברתית המשפיעה על התרבות הבינאישית, עדיף לחיות בחברה אשר בה ההסכמה החברתית היא לא רק הבסיס לקיומה, אלא גם הבסיס להמשך קיומה ולפתרון בעיותיה, עדיף לחיות בחברה שההסכמה בה מחליפה את האלימות, עדיף לחיות בחברה, אשר תרבותה החברתית מבוססת על נכונות להבין את הצד האחר, עדיף לחיות בחברה, שבה החברתיות גוברת על הלאומתיות".
דורית קראוס שחר: לכן אנחנו במרכזי הגישור והדיאלוג בקהילה מנסים להפוך את הטרמינולוגיה, מקונפליקט ומאבק, לטרמינולוגיה של בניית הסכמות.
דורית קראוס שחר: ההליך הגישורי מניב תועלת חברתית רבה - -
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לעצור אותך, אני יודעת ואני חושבת שכולנו יודעים מה זה גישור, אני רוצה לשמוע על האתגרים בעבודה המשותפת, על הדברים שמקלים לעבוד ביחד ועל האתגרים שעומדים, מה מקשה?
עאידה תומא סלימאן: מה עומד, מה באמת מהווה אתגר בלעבוד ביחד?
דורית קראוס שחר: אז באמת, תודה על השאלה, כבוד היושבת הראש, אני באמת מגיעה מן הכלל אל הפרט ואנסה, אני רק רוצה עוד מילה אחת אולי להוסיף, שבכל קונפליקט אנחנו מנסים ליצור יחסים שוויוניים ובעצם, אנחנו רואים בכל קונפליקט הזדמנות לשינוי, אבל עכשיו אני באמת אתן, את צודקת, אנחנו נמצאים פה בוועדה למעמד האישה ושוויון מגדרי ואני כן רוצה להגיע לדוגמאות שלפחות שלי מהמרכז גישור בניית הסכמות בעיר גבעתיים, איך כן אנחנו מצליחים לעשות את זה.
דורית קראוס שחר: אז לדוגמא, הכול קשור לשוויון מגדרי, רק בעיר גבעתיים.
עאידה תומא סלימאן: לא בהכרח, אנחנו במאמת רוצים להבין ורוצות להבין, איך עבודה שיש בה מגוון של גם דעות, גם מוצא, גם עמדות, במה היא מאותגרת, איך באמת אפשר לעבוד ביחד ולבנות חיים משותפים, כאשר אנחנו חלוקות לפעמים, כאשר אנחנו לא יודעות על ההתנסויות של האחרים.