GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עו"ד נילי פינקלשטיין: אנחנו רוצים לבחון ואני מתייחסת בעניין הזה גם לנתונים שעלו מהנתונים שהפרקליטות הביאה, על הגידול המשמעותי בשנת 2020 על בקשות לקבלת אישור היועץ המשפטי לממשלה להעמדה לדין בחלוף 15 שנה ממועד ביצוע העבירה, זאת אומרת הקבוצה הזאת שמונה 80 תיקים בשנת 2020 היא קבוצה שעל פי החוק הקיים, ניתן להעמיד בהם לדין, אם מתקבל אישור היועץ ולכן אנחנו צריכים לבחון בצורה מפורטת יותר את הקבוצה הזאת של 80 תיקים ולגזור ממנה מסקנות מדויקות יותר לגבי השאלה האם הארכה נוספת של התקופה היא הפתרון המיטבי?
עו"ד נילי פינקלשטיין: או ביטול מוחלט של תקופת ההתיישנות?
עו"ד נילי פינקלשטיין: אנחנו בוחנים את השאלה הזאת, אני כן רוצה להזכיר למרות שהאנשים מושפעים מהשיקולים האלה לא נמצאים בחדר הזה, אבל יש גם שיקולים נוגדים שצריך לשקול אותם לגבי הקושי והפגיעה בניהול הליך פלילי מצד ההגנה בחלוף זמן ניכר, אני לא אומרת איזה משקל השיקול הזה צריך לקבל, אבל השיקול הזה ראוי שידון ויקבל משקל במסקנה הסופית.
עו"ד נילי פינקלשטיין: עוד שיקול אחרון שאני רוצה להזכיר הוא הקושי הראייתי האינהרנטי בניהול הליך פלילי גם מבחינת איסוף הראיות בשלב החקירה ולכן אני לא הייתי רוצה לבשר על תיקון חקיקה שיכול להצטייר כבשורה אדירה לנפגעות ובסופו של דבר אנחנו נישאר עם נתוני העמדה לדין ומים ומבחינת כמו שאורית מציגה אותם, נתונים מאכזבים, לא הייתי רוצה לצייר את אותו אפקט שמעורר תקווה גדולה ובסופו של דבר הכלים של ההליך הפלילי שהם כלים מאוד מסומים ומאתגרים מבחינת רשויות החקירה והתביעה לא יספקו את הסחורה המבוקשת ולכן אנחנו עושים את הבחינה המעמיקה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכולנו עושות את הבחינה ואנחנו מנסות לבדוק את האפשרויות אבל צריך לזכור, מול העובדה שהפגיעות האלה בדרך כלל הנפגעת לא מצליחה להתמודד באותו רגע עם כל ההחלטות ובמיוחד במקרה של קטינות וקטינים, הם לא מצליחים באותו רגע לקחת אחריות על עצמם בגלל הטראומה ובגלל הגיל ובגלל כל מיני סיבות ובדרך כלל הן מגיעות להחלטה כן לדרוש את הצדק כחלק גם כן מהטיפול בעצמן, כי במקרה הזה התלונה והתהליך הוא חלק מהריפוי הוא חלק מלהחזיר לעצמה את השליטה בחיים שלה וזה בעיני אחד השיקולים.
עאידה תומא סלימאן: אם לוקח להן כל כך הרבה זמן, אנחנו אלה שצריכות לחפש את הדרך איך לבסס את התלונה שלהן, איך למצוא דרכים אולי, בגלל זה חשבנו באיזשהו שלב על כל הנושא של ערכות הפורנזיות וגם כן עד כמה אפשר לשמור אותן, כלומר אנחנו כחברה צריכים לחשוב על פתרונות שכאשר הן יהיו מוכנות להגיש את התלונה, מתי שיהיו נגיש להן את הסיוע ואת האמצעים לבסס ולהוכיח את שלהן ולא לבנות דווקא את ההחלטות שלנו על העובדה שקשה.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי הולכת בכיוון אחר, כן למצוא דרכים לעזור לנפגעות כמו בעניין של הראיות הפורנזיות, איך לבסס את התלונות שלהן אפילו באיחור רב מבחינת הלו"ז.
מרים שלר: אבל חשוב שהמנגנון יעבוד, כי בעררים פחות משני אחוז מהעררים מתקבלים, המנגנון הזה קיים אבל לא עובד, אף אחד כמעט לא מתקבל.
עאידה תומא סלימאן: ואת זה צריך לבדוק, אני חושבת שהדיווח שהוגש אלינו היום, יש בו אפשר לחתוך אותו לכמה דיונים, לא שלא עסקנו בנושאים האלה, אנחנו עסקנו בעבר בנושאים האלה אבל צריך כפי שאמרתי, היו שנתיים שכמעט היה קושי בלתפקד ולעקוב אחרי הדברים, אני אומרת אנחנו הפוליטיקאים היינו בכל מה שקראו לבחירות אחרי בחירות, אנחנו רוצים לקרות את הפקידות, האם בשנתיים האלה הצליחו לפתח דברים?
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו נקיים את הדיונים האלה, אני רוצה לתת ללירון אשל המועצה לשלום הילד, חברות הכנסת מתי שתרצו רק תסמנו לי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו סיימנו את הדיווחים, מתי שתרצו.
עאידה תומא סלימאן: לירון ואחריה נלך לפי הסדר הנוכחות.
עאידה תומא סלימאן: לירון נמצאת?
עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה מי מהחכיות מוכנה?
קרן ברק: אני רוצה להגיד כמה דברים, אחד נילי קודם כל אני שמחה, פעם ראשונה אני פוגשת אותך, אבל זאת פעם ראשונה שאני פוגשת מישהו משרד המשפטים שמדבר שפה יותר רגשית.
קרן ברק: אני מדבר על עדות אישית, אני יושבת פה בכל הועדות וזה פעם ראשונה שאני שומעת כזה שיח ומבחינתי זה שינוי מרענן, זה לא קרה לי עם אף אחד מאצלכם במשרד עד היום ולכן אני מקווה שלא יקלקלו אותך, בואי נגיד את זה ככה.
קרן ברק: אז אני אומרת שאני מקווה שזה יישאר ככה וזה לא ישתנה ויקלקלו אותך ואת המקום שאת נמצאת.
קרן ברק: יש לי כמה דברים לומר על הסיפור הזה.
קרן ברק: אחד, כשאנחנו נמצאים בבתי משפט החקירה של האירועים האלה, אני אומרת את זה ואני אגיד את זה שוב פעם גם בסוף דבריי, המקום הזה שאנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית ואנחנו דואגים להגנה כמו שאמרת, אמרת ביושר, איך ההגנה תתמודד?
קרן ברק: ואנחנו דואגים לנאשם כי אנחנו במדינה דמוקרטית ואנחנו לא רוצים שחפים מפשע יישבו בכלא, אבל, וזה עובר כחוט השני כמעט בכל ועדשה שאני נמצא בה שאנחנו מנסים לשמור על החברה שלנו.
קרן ברק: יש גם חברה, החוק נועד להגן על החברה, החוק נועד להרחיק מהחברה אנשים שפוגעים בחברה, פוגעים בעצמם כשהם נהיים בוגרים, זאת אומרת שזה במכפלות, אחד פוגע ב-100, אפילו אם הוא פגע ב-10 וה-10 האלה אחר כך פוגעים בעוד 10 וזה בחזקות ובחברה שבה האירוע הזה הולך וגדל אז מ20 אחוז פוגעים אנחנו תוך כדי דור נהפוך להיות ל-50 אחוז פוגעים, כי לא עצרנו אותם בזמן, הם לא אשמים, הנפגעים לא אשמים שפגעו בהם, אבל הם הופכים להיות פוגעים כי לא עצרנו את הפוגעים שלהם שהמשיכו לפגוע, וזה מעגל שהולך וגדל והתפקיד שלנו כמחוקקים, התפקיד שלכם כמשפטנים במשרד המשפטים הוא להגן על החברה, לפני הכול ואם אנחנו מדברים על מגיפה כזאת הרי ברמה שאמרנו פה זה פדופיליה, זה נקרא פדופיליה.
קרן ברק: ואני בכל מקום אומרת ישראל היא גן עדן לפדופילים, כי הפדופילים ברוב המקרים, 51 אחוזים ומעלה זה אנשים שאתה יודע לזהות אותם שאתה לא צריך להביא עוד ראייה מסייעת ועוד ראייה כי אתה ידוע מי הוא, זה או מתוך המשפחה, או מתוך השכונה או מאותו בניין, או מבית הספר, זה מי שאתה יודע לזהות אותו, זה לא בסמטה חשוכה באמצע הלילה עם כובע גרב, זה אנשים שניתן לזהות אותם ואם זה מעל 50 אחוז, אנשים שניתן לזהות אותם, אז אין צורך בכל הראיות המסייעות האלה בבתי המשפט כדי להכביד על התביעה כדי לזהות אותם, כי אתה יודע מי זה ולכן אנחנו רוצים, המטרה שלנו פה כחברה, כוועדה, כנבחרי ציבור, כמשרד, זה להפוך את ישראל לחברה מתוקנת והמקום הזה שבו העברנו את המטוטלת לזה שאנחנו מסייעים ומאוד הגנתיים ומאוד רוצים שנהיה באמת חברה מתוקנת ולעזור לפעול להגנת הנאשמים, הפכנו לחברה מופקרת והפקרנו את החברה בדרך ולכן אני ממש מבקשת שכמה שיותר אנשים שיכנסו למאמץ הזה, התפקיד שלי הוא אחד, להגן על החברה מפני פוגעים, להגן על הילדים הבאים, להגן על הבנות הבאות, על הנשים, על כולם אני רוצתה להגן וזה רק אם נרחיק אותם עם כמה שפחות מקלות בגלגלים כשאתה יודע שאתה לא צריך את המקלות האלה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, אני רק רוצה להתייחס לדבר אחד בדברים שלך, חברת הכנסת, אמרת שהפכנו לחברה מופקרת, אני חושבת שזה המצב, אנחנו יותר ויותר מסדרים את המציאות ומסבירים אותה, ומכניסים יותר חוקים כשמסדירים את המצב הקיים, כלומר הפוך, אנחנו בדרך הנכונה, אמנם לא בקצב שהייתי אני ואת רוצות להגיע אליו, אבל אנחנו בדרך.
קרן ברק: אז אני רוצה להגיד לך עוד מילה, אמרתי שבנאדם אחד פוגע בעשרה או במאה והם הופכים להיות הפוגעים, את אומרת אני מנסה להסדיר, אני אומרת הקצב של ההסדרה צריך להדביק את הקצב של הפגיעה.
מריאנה סופיאניק: זה לא בסדר לדבר ככה, רוב הפוגעים הם גברים ורוב הנפגעות הן נפגעות נשים, זה לא בדיוק ככה.
עאידה תומא סלימאן: את צודקת בהערה שלך.
קרן ברק: בילדים זה לא נכון, הילדים בנים ובנות זה זהה.
מריאנה סופיאניק: זה אחוז תלונות, תחשבי רק מי יבוא להתלונן בעתיד.
שרון רופא אופיר: תודה גברתי יושבת הראש, אני רוצה קודם כל להגיד לך תודה רבה מריאנה כי גם אם שמענו עשרות ומאות סיפורים כאלה, לא מתרגלים לזה זה לא משהו שהאוזן יכולה להתרגל אליו ולא הלב שנשבר בכל סיפור וסיפור ולא התדהמה שאוחזת בי כל פעם מחדש בהערכה לנשים כמוך שמסוגלות לבוא ולשתף ולספר את הסיפור שלהן ואני אומרת לך תודה גדולה גם כאימא גם כאישה וגם כנציגת ציבור, כי אור השמש מחטא וככל שישנם יותר סיפורים כאלה בחוץ ואנחנו יותר ויותר מכירים אותם, אני שייכת לדור שלא דיברו על הסיפורים ואני שמחה שהיום בדור של הילדים שלי כבר מדברים על זה ועדיין אם אני מסתכלת על מהפיכת METOO שהוציאה בעצם את הפקק מהבקבוק ואפשרה לסיפורים כאלה לצאת החוצה, ואני מברכת על זה שזה יוצא החוצה.
שרון רופא אופיר: יש פער גדול אפילו איזשהו סוג של דיסוננס בין התהליך של הריפוי החברתי שאנחנו חווים כחברה בעולם בכלל וגם פה אצלנו בישראל של סיפורים שבאים ויוצאים החוצה ומשתפים ומספרים, היו זה כבר הפך להיות מובן מאליו, אם עד לפני שש שנים זו הייתה אלף מבית הנשיא אז היום היינו קוראים לה אורלי, תחשבו שש שנים, מה חווינו בשש שנים?
שרון רופא אופיר: ומצד שני בשש שנים האלה שאני מסתכלת על הנתונים הכואבים שהצגתם פה בפנינו, גם אתה מרכזי הסיוע, אורית זה המקום להגיד תודה על העבודה המצוינת שאתן עושות ואתם אתם במרכז המחקר של הכנסת שהצגתם בפנינו נתונים, אני מודאגת, כי אנחנו לא מצליחים להדביק את הפער, כי אנחנו מתקדמים אמנם אבל בצעדים מאוד איטיים ואני רוצה להתייחס לשני דברים שמטרידים אותי.
שרון רופא אופיר: גם מספר תיקי המין, בעירות המין הגבוה בקרב ילדים ובני נוער והדבר הנוסף מספר העבירות החוזרות שמלמד בעצם שני דברים, האחד שאין פה מספיר הרתעה שהענישה שלנו שמסתכלת בעיקר על הפוגע ופחות על הקורבן, היא לא מידתית ואנחנו צריכים לייצר פה איזון או אולי מאזן אימה, בין הרצון שלנו כחברה לקבל אלינו בחזרה אנשים שפגעו וכן לאפשר להם לחיות לבין זה שאנחנו צריכים להגיד להם עד כאן, לא עוד, זה לא מקובל עלינו ואני חושבת שהענישה כחוט השני בכל העבירות כמעט במדינת ישראל, למעט רצח שזה מאסר עולם, היא ענישה שלא משקפת את חומרת העבירה, אני הנחתי על שולחן הכנסת הצעת חוק למאסר עולם על אונס קטינים וחסרי ישע ואני מקווה שכל נציגויות הבית יתמכו בהצעה הזו וההצעה השנייה הקמת מאגר פדופילים, אני אספר בהקשר הזה מסיפור אישי, אנחנו עברנו בית לפני 10 שנים ושבאנו לראות את הבית לדוגמא נכנסנו פנימה עם שני ילדיי שהיו אז קטנים ועלינו למעלה לקומה למעלה כדי לראות איך נראה הבית ובעל הבית אמר אתם יכולים להשאיר את הילדים איתי, אני טוב עם ילדים.
שרון רופא אופיר: אמרתי אוקי מצוין ועלינו למעלה לראות את החדרים למעלה ואחרי חודש הסתבר לי שהוא פדופיל שעבר לגור בסמוך אלי, לשמחתי תודה לאל הוא לא פגע לי בילדים, אבל אני חושבת שזה חושבת שזו חובתנו בטח כנבחרי ציבור וזו זכותנו כמי שמתגוררים בכל ישוב לדעת אם יש לידינו פדופילים, זה משהו שאנחנו צריכים לדעת וצריכים להזהר ממנו.
שרון רופא אופיר: עוד מילה ברשותך, הדבר השני שמטריד אותי זה מדת העבירות והפגיעה בילדים ובבני נוער וזה מלמד שלצד ההרתעה אנחנו חייבים גם חינוך, חייבים להכניס לתוך תוכניות הלימוד, היום הקימו שדולה למען הילד בגיל הרך, מהגיל הרך ועד י"ב תוכניות חינוך שעוסקות במיניות בריאה, בשיווין מגדרי, רק ככה נוכל למגר את התופעה הזו, תודה רבה.
גבי לסקי: כבוד היושבת ראש אפשר מילה קצרה?
גבי לסקי: אני ממש אהיה קצרה כי הדברים נאמרו לפניי אבל הנתונים פה הם נתונים מחרידים, נתונים של מעל 10,000 תיקים חדשים בשנה, זה רק מהתיקים שמדווחים.
עידו אפגר: בשנתיים.
גבי לסקי: בשנתיים, אבל זה מה שמדווח אבל אנחנו יודעות שזה הרבה יותר, למשל הסיפור שלך לקח לך הרבה שנים להתמודד עם היכולת הנפשית ללכת לשם, אבל אני חייבת לומר ואנחנו חייבים לומר את זה לעצמינו ולומר את האמת, אנחנו לא מצליחות להגן על הילדים שלנו, אנחנו לא מצליחות וזה לא יכול להיות שחלק גדול מהדיונים ומהחקיקה זה מה אנחנו עושות אחר כך כדי לאפשר העמדה לדין של התוקפים, חלק גדול מהעבודה שלנו צריך להיות מה אנחנו עושות כדי למנוע מאותם אנשים לפגוע בילדים מלכתחילה, וזה ההבדל בין רפואה סינית לרפואה מערבית, שברפואה המערבית אחרי שאדם חולה אנחנו מטפלים בו, בסינית אנחנו מנסים לטפל קודם כל שאדם לא יהיה חולה, על העניין הזה אנחנו צריכות לשים את הדגש המרבי.
קרן ברק: את רוצה שזה יהיה סיני פה?
קרן ברק: רפואה סינית?
קרן ברק: אנחנו מעדיפים רפואה מערבית.
גבי לסקי: הרעיון שאנחנו צריכות למנוע את הפגיעה לפני שהיא מגיעה הוא הכי רלבנטי ואם אנחנו מסתכלות על הנתונים שוב מהגילאים של מי שנפגע הכי הרבה, זה באמת ילדים בני 12 – 17 והקבוצה השנייה זה ילדים קטנים מזה, זה דברים שלא יכולים לקרות, אני מאוד מעריכה את העבודה של יו"ר הועדה וחברתי מיכל רוזין שבכנסות הקודמות באמת עשיתן צעדים ענקיים כדי לאפשר להתלונן מאוחר יותר כדי להגיע למשפט גם בזמן מאוחר יותר, אני מצטרפת אליכן עם הדרישה של ביטוח ההתיישנות כדי שגם במקרים שלך אפשר יהיה להעמיד לדין אנשים שפגעו בילדים גם כשהם לא קרובי משפחה ואני חושבת שאנחנו צריכות לעשות חושבים איך אנחנו מצליחות לייצר גם חקיקה שהיא לא רק הרתעה מבחינת הענישה ולכן אנשים לא יעשו את זה, אבל שבפועל ימנעו מאותם פוגעים ואותם פדופילים להגיע ולפגוע בילדים, זו אחת המשימות העיקריות, ומילה אחרונה, אני גם רואה את הנתונים של הדיווח, יש הבדל מאוד גדול באוכלוסייה היהודית והערבית, ואנחנו יודעות שלא שאין פגיעות גם בבחרה הערבית, אנחנו צריכות כנראה להנגיש יותר את היכולת של נשים ערביות למערכות גם כן של המשטרה, גם של הסנגוריה כדי לאפשר להן את התמיכה שהן צריכות כדי להגיע להתלונן וכדי להגן על עצמן, כי זה לא מספיק לדאוג שרק חלק מהנשים תרגשנה בטוחות ותוכלנה לגשת למשטרה בעניין הזה, תודה רבה.
קריאה: אגב עאידה עשתה על זה עבודת קודש, מותר להגיד לך מילה טובה?
קריאה: אז עאידה עשתה על עבודת קודש במשך שנים ארוכות.
עאידה תומא סלימאן: תודה ואנחנו נמשיך לעשות, אני חושבת שגם הנתונים שהביא ה-ממ"מ על הפריסה של חוקרות של פגיעה מינית ועצם העובדה שדווקא בצפון איפה שיש ריכוז אוכלוסייה מאוד גבוה, הפריסה היא הרבה יותר נמוכה, יכולה להעיד או לתת סיבה למה גם כן התלונות פחות כאשר האישה יודעת שמי שיחקור אותה זה גבר, זה עוד בנוסף לכך את חוסר האמון הקיים במערכת המשטרה, אני חושבת זה יכול להעיד.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת גם להגיד שמהניסיון במרכזי הסיוע כמי שהייתה שנים רבות במרכזי הסיוע וייסדתי בעצמי מרכז סיוע, אנחנו יודעות כאשר יש הרגשת חוסר ביטחון כללית בחברה, הנשים בדרך כלל הסוגות אחורה והצרכים שלהן והתלונות שלהן נסוגות אחורה.
עאידה תומא סלימאן: כאשר בשנתיים האחרונות החברה הערבית מתבוססת בדמה ומקרי האלימות המאוד קשים קורים כמעט יום יום, אני חושבת שהרבה מהנשים חושבות וחוסר האמון במשטרה וביעילות של העבודה של המשטרה הולך ומתעצם אני חושבת שהרבה מהצעירות ומהנשים שואלות את עצמן אם הכתובת שלהן להתלונן על הטרדה מינית היא המשטרה, ואני חושב לי להגיד כל זמן הוא זמן מתאים ואין שום מניעה, גם לדאוג למצב הכללי של החברה, אבל גם לדאוג לביטחוננו האישי כנשים ולעשות את זה במשולב.
עאידה תומא סלימאן: עורך דין גיא דוד, נציבות שירות המדינה, בבקשה.
עו"ד יפית איצקוביץ': בוקר טוב, אני יפית איצקוביץ', סגנית מנהל האגף, אנחנו רק רצינו לתקן מבחינת הנתונים, הייתה טעות שמקורה בטעות בנתונים שאנחנו העברנו, אבל זה כן מופיע בדוח שלנו לגבי טיפול בהטרדות מיניות בשנת 2020 התקבלו באגף המשמעת 230 פניות בנושאים שהטרדות מיניות, לעומת 214 פניות בשנת 2019, כלומר כן הייתה עלייה בין 2020 ל-2019 בכמות הפניות שהגיעה אלינו, עלייה שכ-7.5 אחוזים ולעומת 2018 זאת עלייה של 25 אחוזים, אז רק רצינו לתקן את העניין הזה של הנתונים, שזה היה נראה כאילו הייתה ירידה בכמות הפניות אלינו.
עאידה תומא סלימאן: אז אכן הייתה עלייה השאלה מה הפילוח של העלייה הזאת, כלומר מה נעשה בפניות האלה?
עאידה תומא סלימאן: כי השאלות גם היו נוגעות לטיפול בתיקים ואני חושבת שאנחנו, אם יש לך את הפילוחים האלה, נשמח לשמוע למרות שנקיים דיון על הנושא הזה.
עו"ד יפית איצקוביץ': בשנת 2020 הגשנו 20 פניות לבית הדין למשמעת, לעומת 15 תלונות שהוגשו בשנת 2019 ובניינם של כ-50 עובדים המשכנו להמשך טיפול משמעתי פנים משרדי.
עאידה תומא סלימאן: לפני מה שאני רואה מולי 81 אחוז מהתיקים נסגרו ללא הליך.
עו"ד יפית איצקוביץ': את הנתון הזה אין לי לגבי האחוזים אני לא יודעת על מה הסתמכו לגבי הנתונים או האחוזים, אנחנו לא העברנו על זה.
עאידה תומא סלימאן: זה איגוד מרכזי הסיוע, והסתמכו על הנתונים שאתם סיפקתם עד דמה שידוע לי.
עו"ד יפית איצקוביץ': אנחנו לא הצלחנו להעביר אליהם נתונים מלאים לגבי שנת 2020 ויש להם נתונים גם מהשנים הקודמות, אנחנו בשנת 2020 הסתיים טיפול ב-127 תיקים וכמו שאמרתי קודם הגשנו לבית הדין למשמעת 20 כתבי אישום, ויש עלייה משמעותית גם בזה ביחס לשנת 2019 ועדיין חלק ניכר מהמקרים הגיעו גם לטיפול פנימי משרדי משמעתי לא שלא טופלו ונסגרו ללא טיפול.
עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נשמח בוועדה לקבל לידיים שלנו אם אתם כבר עשיתם, כלומר לא צריך להתעכב הרבה בהעברת המידע, אפשר להעביר אותו היום או מחר, גם תיקון במספר התלונות שהגיעו אליכם וגם את הפילוחים שעשית עכשיו מבחינת הטיפול התיקים, נשמח מאוד לקבל את זה כמה שיותר מהר.
עו"ד יפית איצקוביץ': בסדר גמור.
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו עוד נקיים דיון גם כן בנושאים האחרים הקשורים לנציבות שירות המדינה.
עאידה תומא סלימאן: מח"ש לא נמצאים איתנו נכון?
עאידה תומא סלימאן: לא נמצאים ננהל דיון אחר כך, אבל מנציגות המשרד לביטחון פנים, המשטרה, כן גברתי.
סנ"צ יפעת חסון: אני אבקש להתייחס לעניין של ההכשרות, שנציג המ"מ אמר שההתרשמות היא שאין איזה תהליך סדור, אז אני חייבת להגיד שיש תהליך מאוד סדור של הכשרות אצלנו, מה שכן אנחנו גם משתפרים ומפיקים לקחים כל הזמן.
סנ"צ יפעת חסון: קודם כל לעניין הכשרה של חקירת עבירות מין, יש לנו הכשרה ייעודית של הדבר הזה שנמשכת ששה ימים, אנחנו גם העברנו נתונים לממ"מ לגבי מספר המשתתפים, מספר ההכשרות וכו'.
עאידה תומא סלימאן: כן אבל בדיון קודם אם זכרוני אינו מטעה אותי, אתם אמרתם שלאחר שהתקיים ולאחר שנחשפה כל הפרשייה של טיפול היומנאים ואנשי המשטרה, אתם אמרתם שאתם עורכים עכשיו בדיקה ומכינים תוכנית יותר מקיפה, אז סיימתם את התהליך הזה?
סנ"צ יפעת חסון: ואכן עשינו, אמרנו ועשינו, התקיימה במכללה לשוטרים שלנו, של המשטרה, התקיימה הדרכה והכשרה לנציגים ממחוזות ליומנאים ואחרי זה ההכשרה הזאת עוברת בתוך המחוזות ליומנאים, זאת אומרת כן קיבלו סשן של דגשים בנושא של עבירות מין, ברור שזה לא ברמה של חוקרי עבירות מין, ברור שזה לא ברמה של חוקרי מחלקי משפחה, שזאת הכשרה של שלושה שבועות וחצי.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא דרש.
סנ"צ יפעת חסון: כן אבל את הדגשים הנדרשים הרגישויות המתבקשות, להבין דקויות ודברים שהם באמת לא במקצוע שלהם אבל מצד שני הם חיוניים, הם קיבלו, אותו דבר דרך אגב גם לסיירים שזה גם דבר שאנחנו למדנו במרוצת הזמן, שהרבה פעמים הגורם הראשון מהמשטרה שנפגש עם נפגעת עבירות מין הוא דווקא הסייר ולא חוקר עבירת המין ולכן אנחנו עוברים בכל קורס של סיירים ונותנים להם הדרכה ודגשים בנושא של בעבירות מין.
סנ"צ יפעת חסון: מעבר לזה, בקורסי חוקרים הכלליים, בקורסי הקצינים, גם בקורסים הכלליים מקבלים סשן של טיפול בעבירות מין, כך שאני חושבת שאפשר להגיד שכן הנושא של ההדרכות אצלנו הוא מוסדר ומובנה ומפיק לקחים.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע שהפקתם לקחים ואתם התחלתם כבר התהליך של ההכשרות, אבל אני חושבת בלי להבטיח שזה יהיה תהליך שהוא שנתי, כי כל הזמן נכנסים אנשים חדשים לתפקידים האלה וכל הזמן צריך לרענן, גם את אלה שנמצאים בתפקיד מעל לשנה, השאלה האם הועדה שהייתה אמורה או הקבוצה שהייתה אמורה לבנות את התוכנית הזו האם יש המלצות ברורות, אתם עושים את שנתי?
עאידה תומא סלימאן: איך זה יורד למחוזות?
עאידה תומא סלימאן: כלומר האם יש הבנייה שלימה של כל התהליך?
עאידה תומא סלימאן: או שזה תגובה למקרה שהיה ואחר כך נצטרך כל שנה להזכיר בעניין התוכנית?
סנ"צ יפעת חסון: קודם כל אני מסכימה שמי שנמצא בתפקיד תמיד צריך רענון, זה נכון מאוד ואני אציין שגם חוקרי עבירות מין, השנה התקיימו ימי עיון בשיתוף עם מרכזי הסיוע לחוקרי עבירות המין במחוזות, עכשיו לשאלתך, אני חושבת שיש תוכנית אבל אני לא רוצה להיות לא מדויקת ולכן אני אבדוק את זה ואני אתן תשובה מוסמכת, אני חושבת אבל לא בטוחה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני אבקש באמת לקבל תושבה מה היו ההחלטות?
עאידה תומא סלימאן: כי בזמנו כשקיימנו את הדיון אמרתם שאתם בתהליך של לבנות את ההכשרות, אני חושבת שהגיע הזמן לדווח, מה החלטתם בסופו של דבר?
עאידה תומא סלימאן: מה התוכנית שנבנתה ואיך גם כן ההכשרות האלה נכנסות להכשרות הבסיסיות של השוטרים?
עאידה תומא סלימאן: כל שוטר שהוא נכנס לתפקיד, כלומר לא צריך לכות עד שיהיו יומנאים.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לדעת כמה?
עאידה תומא סלימאן: מי האנשים שמקבלים את ההכשרה מהאנשים שמועמדים להיות שוטרים?
עאידה תומא סלימאן: מה הנתח של פגיעות מיניות?
עאידה תומא סלימאן: וההכשרה של איך להתמודד נפגעות שמגיעות או באות במגע עם המשטרה?
סנ"צ יפעת חסון: אני רק מבקשת לדייק, זה כן נמצא באופן מובנה וסדור בהכשרות של חוקרים, קורסי קצינים וכו'.
עאידה תומא סלימאן: יש שני דברים, אני שואלת על היומנאים והסיירים ומה בניתם להם?
עאידה תומא סלימאן: וכמה זה בנוי שחוזר על עצמו ויש דבר שני, יש בית ספר להכשרת שוטרים, אני רוצה לדעת, הכשרה בסיסית בתקיפה או הטרדה מינית מקבלים כל מי שעובר את המכללה הזו?
עאידה תומא סלימאן: או לא? ומה התוכנית?
עאידה תומא סלימאן: הדברים האלה אשמח לקבל באמת באופן מסודר כך שנוכל לעמוד מקרוב על זה.
עו"ד נילי פינקלשטיין: סליחה כבוד היושבת ראש, גברתי אם אפשר להוסיף התייחסות כיוון ששאלת לגבי מח"ש והנושא עלה והוזכר גם מנתוני הדוח, זה אמנם לא בתפקידי הנוכחי אבל בתפקידי הקודם כפרקליטה טיפלתי בערעור שהגשנו על הזיכוי של ניסו שחם, ניצב בדימוס, לכן נראה לי רלבנטי כן להדגיש בדיון הזה, את פסק הדין שניתן בשבוע שעבר על ידי בית המשפט העליון שקבע בדעת רוב שמעבר להרשעה שכבר התקבלה בבית המשפט המחוזי בשתי עבירות מין, פסק הדין של העליון אימץ את פסק הדין של בית המשפט המחוזי שגם ההתנהלות של הניצב בדימוס כלפי לא פחות משמונה שוטרות ההתנהלות הזאת עולה כדי עבירה פלילית של מרמה והפרת אמונים, הגם שלא הוגש כתב אישום בעניין עבירות מין ביחס להתנהלותו, ביחס לכל אותן שוטרות הובהר בפסק הדין שההתנהלות הזאת של גורם בכיר כל כך בארגון שאחד מתפקידיו המרכזיים הוא מיגור האלימות המינית היא התנהלות שיש בה פגיעה בציבור.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה רק אני מאוד תוהה האחראים במח"ש שמעו על הפסיקה הזו והנימוקים האלה, כי אני אומרת את זה, אני יודעת שאת לא אחראית אבל את העלית ואת אומרת ואני מגיבה ומאוד חורה לי גם לדעת על הירידה במספר התלונות שזה אני לא רואה שפתאום ארגון המשטרה התנקה בעצמו מהנושא של הטרדות מיניות כי זה לא קורה בשנה אחת, הירידה של 35 אחוז אומרת דרשני וצריכה לפקוח את העיניים של מח"ש ואנחנו נעלה את השאלות האלה ועוד יותר שרק ב-35 אחוז מהתיקים נפתחה חקירה, בעיני זה מזעזע, בעיני זה לא מתקבל על הדעת וזה אומר שכנראה צריך עוד גוף שיחקור את מח"ש בנושא הזה ואנחנו נעשה את זה, אנחנו מוכנות למלא את התפקיד הזה.
עאידה תומא סלימאן: המלצתי לך לא להגיב, כי את לא אחראית.
עו"ד נילי פינקלשטיין: אני לא אגיב אני רק אציין שהניהול של הערעורים בעניין הזיכוי מח"ש היו כמובן מעורבים.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה, אני דיברתי על נושאים אחרים, לא קשורים לערעורים, לא קשורים לתיקים שמספרם מאוד קטן שמגיעים עד כדי מערכת בית המשפט, אני דיברתי על כל התיקים, או שנסגרים, או שלא נחקרים, או שלא מגיעים גם כן ואני חושבת ששם צריך להתמקד, אני מאוד מודה לך.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להודות, אלא אם יש עוד בקשות לדיון להשתתפות?
בת-עמי ברוט: אני אשמח להגיב בשם הפרקליטות.
בת-עמי ברוט: אני אשמח להגיד כמה מילים בשם הפרקליטות, קודם כל אני רוצה מאוד להודות למריאנה על הדברים באמת המטלטלים שמעוררים הרבה מאוד חשיבה איך אפשר להביא דברים כאלה אל בתי המשפט ואני חושבת שנעשית כאן עבודה מאוד משמעותית גם בהקשר של חקיקה וגם בהקשר של הפרקליטות מה שאנחנו יכולים לעשות בהקשר הזה, אני רוצה לציין שהפרקליטות הגישה לפני פחות מחודש פרסמה דוח שנתי שהוא דוח הנתונים במסגרתו התייחסה לנתונים שנוגעים לעבירות מין בצורה ממוקדת ואני חושבת שמהנתונים האלה, אני רוצה לדייק בהקשר של ההתיישנות, אני רוצה להסביר את הנושא הזה כי התבקשנו וגם שמעתי את הדברים שנאמרו בהקשר של ההתיישנות ואני חושבת שחשוב לנו לדייק.
בת-עמי ברוט: צריך להפריד בין תיקים שכרגע נסגרים בשל התיישנות בשל חלוף תקופת ההתיישנות, שבעצם בהם אין שיקול דעת להעמדה לדין, זאת אומרת לפי הנתונים בשנת 2020 נסגרו 19 תיקים, נגנזו בשל התיישנות, זאת אומרת אלה תיקים שלא ניתן להגיש בהם כתב אישום מתוך כלל התיקים זה אחוז נמוך של עילת סגירה מתוך כלל עילות הסגירה, אבל מדובר ב-19 תיקים, מהצד השני תיקים נוספים של התיישנות הם בעצם תיקים בהם מוגשת בקשה לאישור היועץ המשפטי לממשלה לאשר הגשת כתב אישום, זה בשני מקרים קורה, המקרה הראשון שזה קורה בו, זה מקרה שבו קטין ביצע את העבירה הוא חשוד בביצוע העבירה וחלפה מעל שנה מהמקרה ואז אנחנו צריכים של היועץ המשפטי לממשלה כדי שנוכל להגיש את כתב האישום נגד אותו קטין וזה דרך אגב בכל העבירות אבל כמובן גם בעבירות מין והתיקים האחרים הם תיקים שחלפו בהם למעלה מ-15 שנה ממועד קרות העבירה וגם בהם אנחנו נדרשים לאישור יועץ, יש מקרים שבהם התיקים נדרשים לאישור יועץ כפול מכיוון שמדובר בקטין שהוא הפוגע החשוד וגם בערה יותר משנה וגם עבור יותר מ-5 שנים ואז אנחנו צריכים אישור יועץ כפול ובהקשר הזה אנחנו רואים שב-2019 הוגשו 11 בקשות לאישור יועץ לאישור כתב האישום וכולן התקבלו ובשנת 2020 יש באמת עלייה משמעותית אנחנו לא יודעים מה הסיבה לעלייה המשמעותית, אפשר אולי לשער אבל שוב אני אומרת זו השערה בלבד שייתכן שהארכת תקופת ההתיישנות הביאה להגשת יותר תלונות בהקשר הזה ואנחנו בגלל שבאמת מדובר ב-80 תיקים אז אנחנו לא יודעים מה התוצאות, בכמה תיקים ניתן האישור?
בת-עמי ברוט: אז זה מבחינת התיישנות, אני רוצה לומר שאנחנו כפרקליטות משקיעים תשומות רבות בטיפול של תיקי עבירות המין, אנחנו מקשיבים לדברים שנאמרים, אנחנו נמצאים בקשר רציף עם כל הארגונים, הדברים שהארגונים אומרים לנו חשובים לנו מאוד, כמובן הדברים שנאמרים כאן בכנסת, אנחנו רואים שליחות של ממש בטיפול בתיקים האלה ובחיזוק הקשר עם נפגע העבירה וגם נעשית עבודה ממוקדת לעניין החברה הערבית, הדבר שהוזכר כאן, יש לנו פורום ייחודי לעניין הזה כדי לקדם בעצם גם את, להסיר את החסמים ככל שניתן להגשת תלונות ולטפל בתיקים האלה בצורה מותאמת.
עאידה תומא סלימאן: מעניין שהפרקליטות יש לה את הפורום הזה.
בת-עמי ברוט: יש גם פורום שייעוץ וחקיקה מוביל שהוא פורום בכלל שנוגע לחברה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: נכון אבל נקודת המפגש הראשונה שצריכה להתקיים, זה במשטרה, קודם כל צריך להגיש תלונות כדי שיגיעו אליכם כדי שתוכלו לקדם אותם, אבל קודם כל צריך להגיש את התלונות עצמם, אבל העדות צריך להתחיל מנקודה הרבה יותר לפני וכל הכבוד, לא שאני אומרת משהו נגד הרעיון הזה לחשוב איך לעודד, אבל הבעיה הפקק העיקרי זה בהגשת התלונות למשטרה, אם משם יתחיל לזוז משהו אז 80 אחוז מתוך התיקים האלה לא יגיעו אליכם לפרקליטות אבל לפחות 20 אחוז יגיע אליכם, כי ב-80 אחוז אתם בדרך כלל לא מוגשים כתבי אישום.
בת-עמי ברוט: אני יכולה במילה גם להתייחס לנתונים של מח"ש, אני אתייחס לתיקים שלא נפתחה בהם חקירה, מתוך התיקים שבהם לא נפתחה חקירה 70 אחוז מתוכם זה בגלל חוסר שיתוף פעולה של המתלוננות, זה באמת משהו מאוד בעייתי.
עאידה תומא סלימאן: שכבר מישהי מגיעה או מישהו מגיע להתלונן, למה שלא ישתף פעולה?
עאידה תומא סלימאן: צריך לבדוק כי כבר המחסום העיקרי עברו אותו והגישו את התלונה, מעניין מה קורה אחרי הגשת התלונה שחוסם את שיתוף הפעולה וזאת שאלה שצריך להעלות גם בתוך הארגון וגם בתוך מח"ש, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: לירון מהמועצה לשלום הילד.
לירון אשל: אני אתחיל בהתנצלות אנחנו פשוט רצים בין שני דיונים על השדולה לגיל הרך וזכויות של ילדים יתומים וכולם זה זירות של התמודדות של ילדים, אני אפתח בברכות למרכזי הסיוע, גם על הדוח וגם על העבודה היומיומית , הנחושה, הרגישה האמיצה עם הנפגעות והנפגעות עצמן מדברות את זה יותר טוב מכל נציג שלכם.