GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאשה אברבוך: הן לא מגיעות אליי כי אני עיתונאית, נשים במצב הזה ממש לא רוצות שאני אפרסם את הסיפור שלהן או כל דבר, הן מגיעות אליי פשוט כי הרבה פעמים אין לאן לפנות והן מתקשרות אליי, באמת בסופי שבוע, בארוחות משפחתיות, באמצע הלילה, בחמש בבוקר, ושואלות מה את עושה במצב כזה בכלל.
מאשה אברבוך: התחושה היא באמת שאין לאן לפנות.
מאשה אברבוך: אני מדברת על כל השעות ההזויות שבהן פונים אליי בשביל להגיד מתי נשים מגלות שמפיצים את התמונות שלהן ובאיזה דחיפות ובאיזה בהלה הן נתקפות ומה זה עושה להן.
מאשה אברבוך: אני מתעסקת בזה כבר שנתיים וחצי, אני רוצה נורא מהר להכניס אתכם לתוך הקבוצות בסוג של דמיון מודרך.
מאשה אברבוך: כשאני פתחתי את הקבוצות האלה פעם ראשונה לפני שנתיים וחצי מה שראיתי זה קודם כל שמות מאוד בוטים, סבבה, 5,000 משתמשים בקבוצה, 7,000 חברים בקבוצה, היום אנחנו כבר שמענו מספרים שהסך של המשתמשים מגיע למאות אלפי אנשים, לרבע מיליון אזרחים במדינה הזאת כנראה.
מאשה אברבוך: אז ראיתי את כמויות המשתמשים האלה ואז מה שקורה זה שיש מה שנקרא סט.
מאשה אברבוך: סט זה בחורה אחת, כמה תמונות שלה, סרטון, כל מה שיש עליה וצילום מסך של הפרופיל שלה ברשתות החברתיות ובעצם האווירה היא הנה, תראו אותה, תראו מה היא עושה, תראו איך היא מתנהגת וגם תלכו עליה, דברו איתה, תפנו אליה, תגידו לה מה אתם חושבים עליה, על איך שהיא עושה אקטים מיניים, ואנשים באמת עושים את זה.
מאשה אברבוך: והדבר הבא שראיתי הוא שחוץ מהסטים האלה שמפיצים באמת שולחים תמונות של צילום מסך של פרופיל של מישהי וכותבים: למי יש משהו עליה?
מאשה אברבוך: מוכן לשלם, מי יכול לפרוץ?
מאשה אברבוך: זה מה שקורה.
מאשה אברבוך: ואני מדברת על קבוצות של אלפי והיום זה כבר עשרות אלפי אנשים.
מאשה אברבוך: זה היה המצב לפני שנתיים ומשהו.
נעמה לזימי: את מדברת על מצב ששלחו אנשים להטריד נשים ממש.
מאשה אברבוך: אנשים הולכים ומטרידים אותן, כן, תיכף אני אגיע לזה.
נעמה לזימי: זה כמו לשלוח להטריד.
מאשה אברבוך: כן, וגם שולחים אנשים לפרוץ ומבקשים את הטלפון, ואז אם מישהו מכיר את הבחורה הזו ומעביר את הטלפון אז הטלפון הוא הרבה פעמים עם סיסמה.
מאשה אברבוך: זה ממש איסוף מודיעין גם על כל בחורה.
אלינה ברדץ' יאלוב: לפרוץ הכוונה לפרוץ לכלי תקשורת שלה?
מאשה אברבוך: לפרוץ לה לאינסטגרם לראות מה יש לה שם בהודעות הפרטיות ולהתחיל להפיץ את זה, לפרוץ לה למייל.
מאשה אברבוך: זה מה שהולך שם.
מאשה אברבוך: גם תדמיינו את סוג האימה של בחורה שלא הפיצו עליה כלום, אבל יודעת שמחפשים אותה ואוספים עליה so called מודיעין, באיזה אימה הנשים האלה חיות, ועוד לא קרה להן כלום, זה לפני שקרה להן משהו ברמה הפלילית בכלל.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה לא העניין של הנשים האלה, כמו שאת אמרת, זה כל אחת.
מאשה אברבוך: כן, זה נכון, וזה באמת יכול לקרות לכל אחת.
מאשה אברבוך: אני אגיד מהר איזה סוגים של תיעוד מיני מופצים שם.
מאשה אברבוך: יש שם באמת מה שדיברנו עליו, דברים שמישהי שולחת או מצלמת ביחד עם בן זוג שלה או לעיניו בלבד ואז הדבר הזה מופץ על ידי פגיעה באמון שלה.
מאשה אברבוך: הרבה פעמים אנחנו רואים חומרים שמגיעים מגנבה, זאת אומרת שגנבו לבן זוג את הטלפון או פרצו לה לחשבון, או מישהו צילם אותה בסתר, היא לא ידעה שמצלמים אותה ורואים בסרטונים שנשים לא יודעות שמצלמים אותן הרבה פעמים.
מאשה אברבוך: ויש גם את הסיפור של זיוף של נשים, גם כאלה שלא מצטלמות וגם כשהיה להן מזל כל החיים ואף אחד לא צילם אותן בסתר, עדיין זה לא אומר שהן לא יגיעו לטלגרם עם פשוט גוף של אישה אחרת והפנים שלהן מולבשות והפרופיל שלהן ואז כל עם ישראל יילך אליה לאינסטגרם ויציע לה תשלום תמורת מין ויגיד לה מה הוא חושב על האיברים שלה ועל הביצועים שלה וכל מה שרואים בדברים שמיוחסים אליה.
מאשה אברבוך: אני גם רוצה להגיד מי נמצא בקבוצות האלה, כי דיברנו על מנהלי הקבוצות, ואיתי גוהר שאני רואה אותו כבר שנתיים בבתי משפט כל פעם, הסביר את זה ממש טוב מה הולך שם, אבל חשוב גם להגיד שיש משתמשים פעילים בקבוצות, לא רק מנהלים.
מאשה אברבוך: המשתמשים הפעילים זה אלה שמחפשים חומרים על הבחורה הזאת, ששולחים את הטלפון שלה, שאומרים: אה, אני מכיר אותה מהצבא ואז אפשר לפנות אליהם ולנסות להבין איך משיגים עליה פרטים.
מאשה אברבוך: ויש גם המון משתמשים שקטים, שזה הרוב, ובגלל שאני עיתונאית ובאמת יש לי טלפונים של המון אנשים אני רואה מי האנשים.
מאשה אברבוך: זה הרבה פעמים בני נוער, ילדים בני 13, ראיתי גם מקורות שלי בתחומי חינוך, דיור, רווחה, אושיות רשת, ראיתי דובר של ארגון ציבורי מאוד גדול מחובר לאחת הקבוצות האלה מהטלפון של העבודה.
מאשה אברבוך: באמת כולם שם, גם אנשים שלא מבינים עדיין למה זה רע וגם אנשים שמאוד מיושבים בדעתם ובחייהם שיודעים בדיוק מה הם עושים שם.
מאשה אברבוך: הבחורה הזאת, מה שאני רוצה להגיד זה שקודם כל מעט נשים פונות למשטרה וראינו את זה במקרים של הסחיטה.
מאשה אברבוך: הדבר הכי יעיל שבחורה יכולה לעשות באותו רגע שהיא מגלה זה לפנות למי שמציף את הדברים האלה ולהתחנן על החיים שלה.
מאשה אברבוך: ככה היא מגיעה למצב של סחיטה ואחר כך אולי למשטרה.
מאשה אברבוך: דבר שני, ושמעתי את זה לא פעם ולא פעמיים ולכן אני משתפת בזה אתכם, בחורה שמגלה שמפיצים דברים שלה, אני ראיתי המון מהן, מתחילות לחשוב בצורה פלילית, כי הרבה יותר יעיל אם היא יודעת מי צילם אותה, לשלוח אנשים אליו שיגיעו אליו בעוד שעתיים מאשר ללכת לתחנה ולקוות שהחוקר יתייחס אליה ויבין מה לעשות ויגיעו לבן אדם הזה.
מאשה אברבוך: באמת נשים צעירות, תמימות, מגיעות במאית שנייה למחשבות פליליות ואני רואה את זה הרבה.
נעמה לזימי: לקצה של הקצה, בשנייה.
מאשה אברבוך: כן, זה תוך שנייה, כי את יודעת מה יעיל, את יודעת מה יעזור לך.
מאשה אברבוך: הרי כל שנייה שעוברת זה מגיע לעוד עיניים, זה יורד לעוד טלפונים, זה יכול להגיע לאנשים שהיו איתה בצבא והם יעבירו את זה לכל מי שהיה איתה בצבא.
מאשה אברבוך: זה יכול להגיע לבוס שלה, זה יכול להגיע להורים שלה, המצב הוא מטורף.
מאשה אברבוך: ומה שאני רוצה להגיד זה שקודם כל צריך להיות מענה מיידי.
מאשה אברבוך: הסיפור של ללכת לתחנת משטרה, גם כשאת כבר מגלה שזה קורה ולקוות שכאילו יקבלו אותך תוך כמה שעות, אתן מכירות את התהליך, זה לא ישים וזה לא יעיל, ובטח שבעבירות כאלה בתחושה שלי להרים טלפון, לפנות לאיזה שהוא מספר באפליקציה וישר להעביר את החומרים זה יכול לייעל את הדברים ובאמת להגביר את רמת הפניות למשטרה.
עאידה תומא סלימאן: שוב את המשפט האחרון שאמרת, מה יותר יעיל?
מאשה אברבוך: כמו שנשים כותבות לי בווטסאפ בחמש בבוקר ומקוות שאני אענה ושולחות לי ישר את מה ששלחו אליהן, ולפעמים הן גם יודעות מי הבן אדם כי, אני אגלה לכם, טלגרם זו אפליקציה אנונימית, אבל מי ששמור בטלפון ולא שם יוזר אנונימי אפשר לראות אותו, כמו שאני תיארתי את כל האנשים שנתקלתי בהם שמה.
מאשה אברבוך: הנשים האלה הרבה פעמים מזהות את הבן אדם, אפשר לטפל בזה בצורה מיידית בכל כך הרבה מקרים כשאפילו לא מגיעים למדרגות של המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר את מציעה שלמשטרה תהיה איזה שהיא אפשרות לפנות דרך - - -
מאשה אברבוך: דרך לפנות בכתב, לא רק את התלונה המקוונת.
אלינה ברדץ' יאלוב: אתמול דובר על איזה שהוא טופס מקוון שאתם מכינים.
מאשה אברבוך: כן, אני מדברת על התלונה המקוונת.
אלינה ברדץ' יאלוב: הטופס, אני לא הצלחתי להבין באיזה שלב של הכנה זה נמצא, אבל טופס מקוון כזה היה יכול לפתור בדיוק את הבעיה.
מאשה אברבוך: כן, אבל אני מדברת גם על מענה, אני חושבת שלא סתם הן מגיעות אליי, כי צריך שמישהו יענה לך בצד השני וידריך אותך לפעמים גם מה לחפש.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני שואלת, לא על הטופס המקוון.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רואים שההתפתחות הדיגיטלית היא הרבה יותר מהירה והמענה צריך להגיע מהר.
עאידה תומא סלימאן: טופס דיגיטלי זה לשבת ולמלא טופס, אבל - - -
אלינה ברדץ' יאלוב: כן, אבל זה חוסך את ההליכה לתחנת משטרה.
משה בוך: זה חוסך גם את אי הנעימות במגע עם החוקר.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אפשר לתת לי זכות דיבור?
עאידה תומא סלימאן: נו באמת, אני לא מצליחה לסיים את המשפט.
עאידה תומא סלימאן: ההצעה שמאשה מעלה היא שתהיה איזה שהיא אפשרות של ווטסאפ או גם טלגרם משטרתי שפועל 24 שעות.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שזה הכיוון?
עאידה תומא סלימאן: כמו שהם יודעים שהם שולחים לה הודעה הם יקבלו מענה באותו רגע, שיהיה משהו כזה במשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אתם יחידת סייבר, לא?
אבי בן אל: קודם כל מבחינת משטרה, דובר פה על תלונה מקוונת, יש אפשרות להגיש באמצעות תלונה מקוונת תלונה.
עאידה תומא סלימאן: לא, תעשו לי טובה, תענו לי על מה שאני שואלת.
אבי בן אל: הנה אני עונה.
עאידה תומא סלימאן: תענה למה שאני שואלת קודם.
אבי בן אל: מבחינת פנייה למשטרה בשלב זה יש לנו את מוקד 100 שמקבל תלונות 24/7 שזה בכל הנושאים וגם בנושא הזה.
אבי בן אל: אני לא יודע אם כל פנייה כזו תוביל אחריה פעילות אופרטיבית או שליחת ניידת וזה, כל מקרה לגופו בהתאם לנסיבות.
עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה קורה במוקד 100, אתה יודע שהוא מקבל תלונות על ירי בשכונה ועל גניבות ועל מישהו שהחנה את האוטו שלו והלך והשאיר אותי תקועה ועל 100,000 דברים.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על מסלול ישיר, אני מדברת על משהו יותר יעיל, על זה אני שואלת.
עאידה תומא סלימאן: כנראה ההצעה הזו עוד לא עלתה אצלכם.
אבי בן אל: עוד לא עלתה, זה - - -
עאידה תומא סלימאן: נעביר אותה אליכם, יופי, תודה.
נאוה כהן אביגדור: ככל שמוקד 105 יורחב, זה 24/7.
נעמה לזימי: יש לי שאלה משלימה, האם המשטרה מתחקה אחרי קבוצות טלגרם, כמו שעושה העיתונאית מאשה, או שרק אחרי תלונות אתם מגלים את הקבוצה?
נעמה לזימי: האם יש פעולה אקטיבית שלכם בתוך כר הקבוצות האינסופי הזה.
אבי בן אל: תרשו לי לא להתייחס לשיטות ואמצעים שהמשטרה נוקטת, אני אבקש לא לפרט אותן.
שירן חנניה: אפשר רק להגיד שהמשטרה גם יוזמת.
נעמה לזימי: אוקיי, מעולה, אני שמחה.
עאידה תומא סלימאן: כן, מאשה, בבקשה, תסכמי את הדברים.
מאשה אברבוך: טוב, אני אעשה את זה מהר.
מאשה אברבוך: מה שניסיתי להגיד כשתיארתי מה הולך בקבוצות, התחושה הראשונה שלי הייתה שיש שם אווירה של אונס קבוצתי, כי זה גם תראו וזה גם בואו וזה גם תביאו את כולם, ואני חושבת שהיחס לנשים שעוברות את הדברים האלה צריך להיות ככה.
מאשה אברבוך: זאת אומרת זה לא רק בוטום-אפ, או מלמעלה למטה, אלא כל אישה שמגיעה ועוברת דבר כזה אני חושבת שצריך לקחת אותה ולשרטט את מעגלי הפגיעה סביבה, כי יש גם את הבן אדם שהפיץ, מנהל הקבוצה, אבל יש גם את הבן אדם ששלח לו את זה ויש את כל האנשים שזה עבר בדרך ויש את הבן אדם הראשון בכלל שפרץ, או גנב או זייף או פגע באמון שלה ויש מאות של אנשים.
מאשה אברבוך: אתם פותחים אינבוקסים של האנשים האלה במדיות החברתיות ואתם רואים עשרות והרבה פעמים מאות של הודעות, של תמונות של איברי מין, של הצעות למין בתשלום, של חוות דעת על איך היא נראית ואיך היא מתנהלת בסיטואציות מיניות וזה דברים בלתי נתפסים.
מאשה אברבוך: אם אנחנו נסתכל על הנפגעת ולא נשחזר את ההיגיון של קבוצות הטלגרם בפעילות המשטרתית, שזה לקחת את מנהל הקבוצה, לצרף אליו את כל המתלוננות האלה כקבצים בתוך הקבוצה, כמו שהן מתקיימות גם ככה, ואני לא אומרת שזה דבר רע, זה ממש חשוב וזה הגביר את האמון, אבל זה באמת קצה הקרחון מול מה שנשים עוברות ומול מה שמעסיק אותן ומול כמות הפגיעות שהן סופגות כל פעם שהן מופצות.
מאשה אברבוך: גם אם עוצרים מישהו והיא תופץ שוב ושוב יבואו אליה מאות אנשים לאינבוקס וישלחו לה תמונות של איברי המין שלהם ויגידו לה מה הם חושבים עליה.
מאשה אברבוך: צריך לחקור כל אירוע כזה של הפצה כאירוע שיש בו מספר עצום של פוגעים וזה בטח לא אחד שנמצא על הטופ וזה לא רק שרשראות וחוליות בהפצה, זה באמת לקחת על האישה הזאת ולהבין מה עובר עליה ולתת לזה מענה כי זה מאות פגיעות מיניות באישה אחת, לפעמים בכמה שעות.
מאשה אברבוך: עד שלא תהיה איזה שהיא התייחסות כזאת, ואני מבינה כמה זה קשה, אני לא מסוגלת אפילו לדמיין כמה משאבים זה דורש, אבל עד שלא תהיה התייחסות כזאת נשים פשוט לא ירגישו בטוחות והאנשים האלה ימשיכו לעשות את מה שהם עושים.
מאשה אברבוך: אגב, יש לי גם כל מיני דוגמאות לתלונות שעכשיו מתקיימות ובאמת לא קורה בהן כלום בצורה מזעזעת.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת שתעבירי לי את המידע הזה ואנחנו נפנה אותו למשטרה עם הדברים שאנחנו נבקש תשובות עליהם ונבקש תשובות על התלונות שלא קורה בהן כלום.
מאשה אברבוך: ושהזמן הוא קריטי, כי ראיות דיגיטליות זה מושמד תוך שנייה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, תודה באמת, ואני מאוד מעריכה את העבודה שאת עושה בתחום.
נעמה לזימי: כולנו.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאולי זה מחייב דיון יותר רחב, אבל אני לא יכולה לא לחשוב כאשר אני שומעת את המספרים של האנשים שנמצאים בתוך הקבוצות האלה ואת אלה שמגיבים וממשיכים את הפגיעה גם כן בנשים ורודפים אחרי הנשים, ואת אלה שדורשים לחקור אישה כדי להוציא עליה מידע כדי להשתמש בו, וכאשר אומרים לי שזה מסתכם לפעמים ברבע מיליון בני אדם מה זה אומר על החברה שאנחנו חיים בה, ואיך אפשר להתמודד?
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שהמשטרה נכנסה לעולם הדיגיטלי וגם משרד החינוך ומנסים לפתח את אמצעי העבודה כך שיתאימו להתפתחות המהירה מאוד בתוך העולם הווירטואלי הזה, אבל משרד החינוך, האמון על חינוך הדורות הבאים, ואנחנו רואים לאן מידרדרת החברה, כאשר אנחנו מדברים על מקרי האונס שמתקיים קמפיין שלם כדי להחזיר את הבנים שלנו הביתה, זה אומר משהו על החברה, אבל חברה שיש בה רבע מיליון בני אדם שמוכנים לצפות בפגיעה ובהטרדה מינית ולקחת בה חלק, זה מפחיד.
עאידה תומא סלימאן: מפחיד אותי לפחות לאיזה עולם אנחנו נכנסים ומה בתוכנו.
עאידה תומא סלימאן: האם התכניות שאני מכירה שנמצאות במשרד החינוך, חל בהן שינוי מהותי שיכול להתפתח עם ההידרדרות הזו שקורית, או שאנחנו עדיין מדברות על אותן תכניות עם האמצעים הדלים המושקעים בהן?
עאידה תומא סלימאן: מי תרצה להתייחס לנושא?
עאידה תומא סלימאן: איריס, את רוצה להתייחס.
איריס בן יעקב: אנחנו מתלבטות מי תענה כי נמצאת איתי הקולגה שלי, גלית, שהיא עובדת ב-105 וגם הם עושים כל מיני פעולות בנושא בתוך משרד החינוך.
איריס בן יעקב: אולי באמת תתחילי את ואני אמשיך את גלית.
עאידה תומא סלימאן: לא, אבל באמת בואו לא נתחיל עכשיו כאילו לסקור את כל מה שסקרנו כבר הרבה זמן, בואו נגיד מה התפתח בתקופה האחרונה, מה הוספתם לתכניו, איך אתם מתמודדים עם ההתפתחות וההידרדרות בעניינים האלה.
גלית דאדי: אז אני אתחיל להגיד.
גלית דאדי: אני ואיריס עובדות בשותפות, אני בתוך 105, יחד עם שותפותיי מהצד השני של השולחן ובתוך משרד החינוך.
גלית דאדי: אני אגיד בקצרה על הפעילות שלנו בתחום, של התנהלות מיטבית ברשת ומניעת פגיעה, שבתוכה כמובן נמצא גם הנושא של מניעת פגיעה מינית, ואיריס תרחיב על זה אחר כך, ואני רוצה גם להתייחס לפעולות שאנחנו, בתחום משרד החינוך בתוך המטה הלאומי, עושים בשיתוף עם המשרד בתוך המטה הלאומי.
גלית דאדי: אנחנו פועלים במספר צירים, התכנית להתנהלות מיטבית ברשת קיימת לאורך כל השנה במערכת החינוך עם שלושה מוקדים עיקריים מבחינת עיתוי הזמן, בתחילת, באמצע שנה סביב השבוע הלאומי לגלישה בטוחה והשבוע למניעת פגיעה מינית, שאיריס תדבר עליו בוודאי, ולקראת סוף השנה, לקראת יציאה לחופשה.
גלית דאדי: התכנים שאנחנו עובדים עליהם הם מאוד מאוד רלוונטיים לנושא.
גלית דאדי: לפני שנה הייתה עבודה על סוף שיתוף במחשבה תחילה.
גלית דאדי: כשאנחנו מדברים על עבודה על נושא זה בכל הרמות, ברמת הצוותים החינוכיים, התלמידים, עבודה עם ההורים, הסברה בכל הרמות.
גלית דאדי: אני אספר שבשנה האחרונה קיבלנו הנחיה ממנכ"ל משרד החינוך, ביקשת שנדבר על דברים חדשים, לדבר על הנושאים האלה עם כל מנהלי בתי הספר בארץ.
גלית דאדי: עשינו פעולה של הרצאות לכלל המנהלים בכל המחוזות, כ-3,000 מנהלים נחשפו אלינו.
גלית דאדי: בכל שנה אנחנו חושפים את כל היועצות החדשות לאותם תכנים, כ-500 יועצות בשנה בפריסה ארצית כמובן.
גלית דאדי: אלה האנשים שמנהלים את ההמשכיות של הדיון בנושא עם כל הצוותים.
עאידה תומא סלימאן: איך מנהלים את ההמשכיות?
עאידה תומא סלימאן: איך אתם בטוחים שמה שהעברתם להם עובר ומחלחל?
גלית דאדי: זו באמת סוגיה של הבדיקה שהדברים קורים, זה פחות באחריות המטה ויותר באחריות המחוזות, אבל זה כן קורה, זה תפקידם של המפקחים.
גלית דאדי: אנחנו עובדים בקשר צמוד עם המפקחים על הייעוץ, עם היועצות, עם המדריכות.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אתם בעצם מעבירים את המסר המקצועי הפדגוגי לאנשי המקצוע, אני מעוניינת לדעת איך זה מגיע לילדים עצמם.
גלית דאדי: התלמידים נחשפים לזה בשיעורים שהם מותאמים לפי הגילאים.
גלית דאדי: אני אגיד שבתחום הזה של מניעת פגיעה מינית יש לנו כמה נושאים, על פי גיל.
גלית דאדי: למשל הילדים הצעירים, מדברים איתם יותר על הנושא של חשיפה לתכנים לא מותאמים, ככל שעולה הגיל חושפים אותם יותר ויותר גם לנושא הספציפי, מדברים איתם על חוק הסרטונים, חשוב שהם יכירו את המשמעויות משני ההיבטים, גם ההיבט של הפגיעה, של להיות פוגע, וגם ההיבט של להיות נפגע או נפגעת.
גלית דאדי: אנחנו מדברים איתם על המשמעות של התרבות של הנוער שקיימת היום.
גלית דאדי: אנחנו יודעים ששליחת תמונות על כל נושא, למשל במסעדה אני יושב ואני שולח תמונות, זה כל כך טבעי וכל כך קל וזמין, אז גם לצערי בתחום של הקשרים המיניים - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה שעות מקבל כל תלמיד?
גלית דאדי: בעיקרון הוא אמור לקבל לפחות שעה בשבוע.
עאידה תומא סלימאן: שעה בשבוע לאורך כל השנה?
גלית דאדי: כן, לאורך כל השנה.
גלית דאדי: עד כיתה ח' בוודאי, בכיתות הגבוהות יותר - - -
עאידה תומא סלימאן: איריס, זה קורה?
איריס בן יעקב: תכנית כישורי חיים זו תכנית קבועה במערכת.
איריס בן יעקב: אנחנו כבר דיברנו על זה לא מעט, זו תכנית קבועה במערכת.
עאידה תומא סלימאן: לא, בכישורי חיים, כמה תכניות יש בה.
איריס בן יעקב: אם לא הייתה שעה, אם לא הייתה פלטפורמה במערכת - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא מה שהיא - - -
איריס בן יעקב: זה בדיוק מה שהיא אמרה, רוב שבועות מערכת, שבוע מערכת לגלישה בטוחה ושבוע מערכת למניעת פגיעה מינית מתבצעים בדרך כלל בתוך תכנית כישורי חיים ועוד.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל זה לא אומר שעה שבועית לאורך השנה.
איריס בן יעקב: זה אומר שעה שבועית לאורך השנה.
עאידה תומא סלימאן: לא לכל תלמיד.
עאידה תומא סלימאן: שעה שבועית מבחינת
עאידה תומא סלימאן: כם, אתם במערכת, ברגע נתון מסוים יש עכשיו בית ספר או כמה בתי ספר שמעבירים עכשיו, אבל תלמיד בבית ספר, כמה הוא מקבל על נושא האינטרנט הבטוח לאורך השנה?
איריס בן יעקב: לתלמיד בבית ספר יש שעה שבועית בנושא של כישורי חיים.
איריס בן יעקב: חשוב להבין שאנחנו - - -
אלינה ברדץ' יאלוב: אבל זה לא רק זה, יש לי ילד בן שמונה, בכיתה ג', אז אני יודעת בדיוק מה כתוב.
איריס בן יעקב: והוא לא מקבל שיעור כישורי חיים?
אלינה ברדץ' יאלוב: לא, יש לו שיעור כישורי חיים, אבל זה לא כל שבוע על - - -
איריס בן יעקב: נכון, אז פה אני רוצה להרחיב.
איריס בן יעקב: זה חשוב לדבר על מניעת פגיעה מינית ועל אינטרנט ועל גלישה בטוחה, אבל יש עוד דברים שחשוב לחזק אצל הילדים.
איריס בן יעקב: אני שמעתי את העיתונאית, דווקא נגיד היכולת האמפתית, כל מיני מיומנויות שחשוב מאוד מאוד לחזק בכיתות.
איריס בן יעקב: צריך להבין את זה, למשל לדבר עם הילדים על שומרי סף, על אכפתיות, על אחריות חברתית.
איריס בן יעקב: אלה עוד דברים שהם גם קשורים בעקיפין ובאופן ישיר - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נגד, להיפך.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת, מבחינתי הייתי רוצה להרחיב את כישורי החיים לאורך ולרוחב, אבל אני מנסה להבין, ילד ישראלי ממוצע שהולך לבית ספר, כמה הוא נחשף לתכניות האלה?
עאידה תומא סלימאן: קודם כל האם הוא באמת נחשף כל השנה בגיל שלו וכמה הוא נחשף.
עאידה תומא סלימאן: האם אתם יכולים לענות על זה?
עאידה תומא סלימאן: תגידי, הוא מקבל שעתיים בשנה.
איריס בן יעקב: לא, הוא לא מקבל שעתיים, הוא מקבל הרבה יותר כי השיח לא מתבצע רק בתוך שיעור כישורי החיים, הוא לא מתבצע רק בתוך שיעור ייעודי.
איריס בן יעקב: למשל מורה בתחום דעת יכולה להיכנס לכיתה והרבה פעמים ילדים מאוד נסערים כי פרסמו תמונה של תלמידה או כי עשו איזה שהוא צחוק על ילד, היא עוצרת את השיעור ומתייחסת לזה.
איריס בן יעקב: זאת אומרת שההתייחסות היא לאורך כל היום.
איריס בן יעקב: מה שגלית אמרה ואני רוצה לחזק, אנחנו מעלים למודעות כל מיני תופעות בנושא של התנהלות ברשת וכל מיני דברים.
איריס בן יעקב: אני לא צריכה להגיד פה, המציאות עולה על כל דמיון, זאת אומרת כל פעם אנחנו עדים ורואים ונחשפים ל - - -
עאידה תומא סלימאן: איריס, היה לפני שבועיים מקרה בעיר במדינת ישראל שהפיצו סרטונים של ילדה בבית הספר ובית הספר לא עשה כלום עם זה עד כדי כך שהתלמידים ערכו הפגנה ולא נכנסו לכיתות בתוך בית הספר והסרטונים על ההפגנה הופצו ברשתות וטשטשו את הפנים, ובית הספר לא הסכים לדבר על הנושא.
עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים על המקרה הזה?
איריס בן יעקב: אנחנו לא יודעים וזה חמור מאוד כי מבחינתנו אנחנו צריכים לבדוק את זה, אם תוכלי להעביר לנו את שם בית הספר.
עאידה תומא סלימאן: אני אעביר, אבל אני רוצה להגיד לך שמה שמתכננים למעלה, שהמורה תעצור את השיעור ותתייחס לנושא, אני לא סומכת על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני סומכת על זה שמשרד החינוך בא ואומר, כל תלמיד במדינת ישראל כל שנה יקבל שעתיים, שלוש, נתחיל עם שעה אחת, אבל לא לסמוך, לא על החלטת מנהל בית הספר, שלא רוצים להתעסק עם דברים נפיצים, ולא על מורה שאומרת מה לי עכשיו להיכנס לנושא הזה, אני לא מומחית בו ואין לי תשובות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת האם יש באופן מחייב.
עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה שמנהל בית ספר בוחר מתוך התכניות של כישורי החיים מה שנוח לו.
עאידה תומא סלימאן: האם יש מדיניות מאוד ברורה שאומרת, האם יש חוזר מנכ"ל שאומר: אין לך את האופציה הזו לא להכניס את הנושא הזה לבית הספר שלך, זה חובה ואנחנו נבדוק אותך.
עאידה תומא סלימאן: האם יש הנחיה כזו?
נעמה לזימי: יותר מזה.
נעמה לזימי: את צודקת, כי אם מנהל בית הספר לא מעוניין בתכנים האלה בבית הספר משהו פה מטריד, משהו ברמה החינוכית הבסיסית מעלה סימני שאלה, זה אומר שכנראה שכשיגיע מקרה, כמו שעאידה מספרת, אפילו הפגנה לא תגרום לו להוציא תגובה.
נעמה לזימי: זה אפילו מדד לדעת, אם מורה מוכן לקיים את המערך הנוכחי בנושאים האלה ולא מפחד מתגובת ועדי ההורים ומתגובת גוף שמרן כזה או אחר, כנראה שהוא נכון ופתוח חינוכית למגר את התופעות האלה.
נעמה לזימי: ואם לא, אולי צריך באמת לדון בטיב רצון אנשי החינוך לטפל בתופעה.
עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע, האם יש הנחיה ברורה או לא?
איריס בן יעקב: אז קודם כל יש חוזר מנכ"ל בנושא של כישורי חיים וזה שיעור שהוא קבוע במערכת, זאת אומרת שמבחינת הפלטפורמה יש פלטפורמה.
איריס בן יעקב: מבחינת התכנים, אנחנו פיתחנו בשנים האחרונות תכנית כישורי חיים מתחדשת כי מה שקורה, בעקבות מה שאמרת, וזה נכון, פעם מנהלי בתי הספר וגם יועצות חינוכיות היו יכולים לבחור את התכנים, בהתאם לאוכלוסיית היעד, בהתאם למקרים, היום אנחנו ממש קיבענו את התכנים בתוך השיעורים.
איריס בן יעקב: לדוגמה, למשל בכיתה ו' אנחנו מחייבים להעביר עשרה שיעורים בנושא של חינוך למיניות בריאה כשבתוך זה אנחנו גם מדברים על תכנים לא ראויים ואנחנו מדברים על לחץ חברתי.
נעמה לזימי: מה זה מחייבים?
נעמה לזימי: מה זה אומר?
איריס בן יעקב: זה אומר שאנחנו אומרים ליועצת, והמפקחות בודקות את תכניות העבודה של היועצות החינוכיות, שבשכבות הגיל, כשאנחנו נגיד ממליצים על תכנים זה כבר לא נתון לבחירה.
נעמה לזימי: אני חייבת להתווכח עם מה שאת אומרת.
נעמה לזימי: אני הובלתי תכנית 'עיר לכולנו' בחיפה ועשינו שם פיילוט למערכת החינוך מיסודי עד תיכון שלא היה לפני כן במערכת החינוך הציבורית.
נעמה לזימי: אני חייבת להגיד שזה לא התקבל בכל בתי הספר כי היה צריך להכין את זה.
נעמה לזימי: זה היה בשנה שעברה.
נעמה לזימי: אי אפשר להגיד שהכול באמת לוקחים ומחייבים, אין באמת.
נעמה לזימי: ואגב, אני בדקתי את המערכים של האגף לשוויון מגדרי, איך שלא קוראים לו –
איריס בן יעקב: היחידה לשוויון מגדרי.
נעמה לזימי: היחידה לשוויון מגדרי, שהוא מעולה, בראשות אושרה, המדהימה בעצמה, המערכת לא לוקחת את זה מטה גם בגלל אולי תקצוב של הרשויות ומימוש והכול כי יש גם את הדבר המשותף הזה, זה לא קורה כמו שצריך.
איריס בן יעקב: את מדברת לא על התכנית של היחידה לשוויון בין המינים.
איריס בן יעקב: זה נכון שהיחידה לשוויון בין המינים מתוקצבת חלקית ואם אתם רוצים - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אנחנו יודעים מה הבעיות הקיימות ואנחנו יודעים גם שכישורי חיים נתון להחלטה, יש שם 12 תכניות בתוך כישורי חיים, 12 תכניות שזה גם מאבק בזנות וגם מיניות טובה וכל מיני - - -
נעמה לזימי: זה לא תחת היחידה לשוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: התכניות האלה נתונות להערכתו של מנהל בית הספר מה הוא ייקח, איזה חבילה הוא ייקח מה-12 האלה.
עאידה תומא סלימאן: את אומרת שאתם מחייבים עכשיו.
איריס בן יעקב: אנחנו עשינו את התכנית הזאת יותר סדורה, זאת אומרת שאנחנו לא אומרים למנהלים, או ליועצת החינוכיות לצורך העניין, שהן סוכנות השינוי, שיבחרו בין זה לבין זה לבין זה.
איריס בן יעקב: אנחנו ממש קיבענו את התכנים ואמרנו איזה תכנים צריכים להילמד בכל שכבת גיל.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת, אם יש לכם איזה שהוא חוזר או נוהל שאתם מפיצים שמחייב בעניין שבדיון, או באופן כללי, איך להתייחס לכישורי החיים ומה לבחור ומה חובה ומה בחירה, אשמח לקבל לידיים שלי כמה שיותר מהר.
איריס בן יעקב: אני רוצה, ברשותך, להוסיף עוד דבר.
איריס בן יעקב: כל התחום של התנהלות מיטבית ברשת הוא אחד הנושאים שמעסיקים אותנו הכי הרבה.
איריס בן יעקב: גלית אמרה, יש לנו שלוש פעימות בשנה, בלי שום קשר לשיעור כישורי חיים, בנוסף, של התייחסות להתנהלות מיטבית ברשת.
איריס בן יעקב: זה פוגש אותנו בכל המקומות.
איריס בן יעקב: התלמידים נמצאים שם, הם גרים שם, זה המגרש הביתי שלהם, ולכן גם אם אנחנו רוצים וגם אם אנחנו לא רוצים אנחנו מתייחסים לזה ובאמת מתייחסים לזה בכובד ראש, כי התלמידים גם מרוויחים מהרשת, אבל גם יש המון נפגעים.
גלית דאדי: אני רוצה להוסיף, דיברנו הרבה על המניעה, אבל חשוב לי להדגיש שבתוך המטה הלאומי ובתוך מוקד 105, כשמתרחשת פגיעה ומגיעה לידיעתו של המוקד הרבה פעמים אנחנו כאנשי החינוך בתוך המוקד יוצרים קשר עם אנשי המקצוע בתוך בתי הספר, כמובן בהסכמה של הפונים, אם זה ההורים ואם זה הילדים, והרבה פעמים זה ביוזמה של אנשי החינוך, שמענו שקרוב ל-20% מהמקרים הם גם בפנייה של אנשי החינוך.
גלית דאדי: אני חייבת לומר שהמקרה שהצגת הוא ממש חריג והוא מאוד מאוד מפתיע, הוא יוצא דופן, הוא לא מעיד על הכלל.
גלית דאדי: אנחנו אף פעם לא נתקלנו בסירוב לשיתוף פעולה.
גלית דאדי: תמיד, בכל המקרים שאנחנו מביאים לפתחם של בתי הספר השותפות היא מלאה, גם עם המפקחים על הייעוץ, גם עם היועצים.
גלית דאדי: כל אנשי החינוך שאנחנו עובדים איתם.
גלית דאדי: חשוב לי ממש לשים את זה כאן כי תדעו שזה מה שקורה ברוב המסגרות.
גלית דאדי: מה שאת תיארת, נשמח באמת, כמו שאיריס ביקשה, לקבל את הפרטים ולברר את זה לעומק.
גלית דאדי: זה לא מקובל גם עלינו.
איריס בן יעקב: אני רוצה להגיד עוד משהו, ברשותך, קטן.
איריס בן יעקב: אני חושבת שמאז שהוקם מוקד 105, להבדיל ממה שסיפרת על הנשים וזה מאוד כואב שלנשים אין לאן לפנות, פה אנחנו ממש מרגישים שיש לנו כתובת ועצם העובדה שיש שיתוף פעולה בין משרדי הממשלה זו פשוט ברכה.
איריס בן יעקב: אני רוצה לחזק פה את מוקד 105, כי זה משהו שלא היה ואנחנו מרגישים שאנחנו לא לבד, אנחנו ממש בשיתוף פעולה.
איריס בן יעקב: ברגע שמגיע אליהם מקרה אנחנו אחרי זה מלווים אותו בבית הספר, זה כיף, באמת זה כיף גדול וזו ברכה לכל ילדי ישראל, אז תודה.
נאוה כהן אביגדור: גם מבחינה מחקרית הנתונים של 105 עוברים למשרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, דיון מהיר בדרך כלל זה שעה בוועדות, אבל בגלל שהנושא חשוב אני נתתי לזה להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו רק את נציגת איגוד האינטרנט בארץ שעוד לא נתתי לה לדבר.
אלינה ברדץ' יאלוב: רק הערה קצרה, פשוט שאלה.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, תני לי לעשות את זה, אי אפשר ככה.
אלינה ברדץ' יאלוב: אוקיי, בסדר.
עאידה תומא סלימאן: נציגת איגוד האינטרנט.
אורנה היילינגר: אני מודה לך, גברתי היושבת ראש.
אורנה היילינגר: אני חושבת שזה אחד מהדיונים היותר חשובים שהשתתפתי בו בעת האחרונה.
אורנה היילינגר: אני לא אחזור על הרבה מאוד דברים נכונים שנאמרו לאורך כל הדיון המרתק הזה.
אורנה היילינגר: חשוב לי לומר כמה אקסיומות.