GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גת מגידו: אבל לתת עוד כסף למערכת בלי תוכנית עבודה שמשנה מהיסוד את התפיסה של איך שהמערכת עובדת - פשוט לא יטפל בה.
גת מגידו: זה להמשיך לשים פלסטר.
גת מגידו: זאת הסיבה שיעל שרר אומרת שמה שקרה לה לפני 20 שנה נראה עכשיו בדיוק אותו דבר.
גת מגידו: צריך לפתוח את החקיקה בתחום בריאות הנפש, ולהתאים אותה לאמנה לזכויות אנשים עם מוגבלויות ולאמנה לזכויות אדם בתחום בריאות הנפש, ולדוח של ה-WHO שפורסם בשנת 2021.
גת מגידו: המידע פשוט קיים.
גת מגידו: זה לא מצריך מהמערכת הכשרות או פלסטרים.
גת מגידו: זה מצריך מהמערכת ומכם לשנות דיסקט; לחשוב ביצירתיות, איך נותנים טיפול לאנשים במצוקה ועד כמה כפייה ואלימות הן לא הכלי כדי להשיג את ההטבה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: גת, אני מסכימה איתך, ואלה חלק מהדברים שהעליתי וגם העלו אחרים בין הדוברים - שצריך שינוי בגישה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת למה את מכוונת את הדברים אלינו, שאנחנו צריכים להיות מודעים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו מודעים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות לפעול לשינוי הדיסקט הזה.
אמילי חיה מואטי: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל וולדיגר, שותפתי.
אמילי חיה מואטי: מה שאני חוזרת ואומרת בנושא הזה, זה שאת הבעיה - אנחנו מכירות.
אמילי חיה מואטי: את אוזלת היד של המערכת - אנחנו מכירות.
אמילי חיה מואטי: את הסיפורים - לצערנו, אנחנו מכירות.
אמילי חיה מואטי: מה שצריך לעשות זה להקים מערך של טיפת חלב של בריאות הנפש.
אמילי חיה מואטי: מערך שיהיה זמין לכולם, מערך שבו תמיד יהיה לך לאן לפנות, ואישה שנפגעה מינית לא תצטרך לעבור בכל מיני תחנות.
אמילי חיה מואטי: אגב, לא רק תחנת משטרה שבה איזה יומנאי שואל מי פנוי לקחת פה תלונה על אונס; אלא ממש מערכת שהיא בדיוק כמו טיפת חלב עבור התינוקות, כך מערכת שנוהגת בבריאות הנפש.
אמילי חיה מואטי: זה המודל שצריך לאמץ, וזה מודל שאם הוא לא יועבר כהחלטת ממשלה, הוא יועבר כחקיקה ראשית.
אמילי חיה מואטי: זה קריטי לקיום שלנו כאן, זה קריטי להמשך הקיום של המערכות.
אמילי חיה מואטי: בנושא של תקיפות מיניות, אנחנו מנסות, אבל זה ייקח זמן עד שנמגר את הפטריארכיה ועד שנשנה את יחסי הכוחות.
אמילי חיה מואטי: עד שכל הדברים הנהדרים האלה יקרו, אנחנו צריכות לייצר מערך שמצד אחד הוא נפרד מהמערכת הכללית ומצד שני הוא חלק ממנה, במובן של עדכונים ובמובן של יידוע.
אמילי חיה מואטי: זה מה שהיה חשוב לי להגיד, ואני אסיים כאן ואמשיך להקשיב לדברים הכל כך משמעותיים שנאמרו ונאמרים הבוקר בוועדה החשובה הזאת.
אמילי חיה מואטי: תודה רבה, גברתי יושבת הראש.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת מואטי.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שכל מה שעלה עד עכשיו התמקד יותר במחלקות האשפוזיות ובמוסדות האשפוזיים, ועוד לא נגענו אפילו בבריאות הנפש הציבורית באופן כללי: כל מה שקורה לאחר מה שקראו לו רפורמת בריאות הנפש, כל העניין של התורים המאוד-מאוד ארוכים שפוגעים הרבה פעמים גם באפשרות לקבל שירותים נוספים.
עאידה תומא סלימאן: רק לפני שבוע היה לי דיון פה בעניין נשים יוצאות ממעגל זנות שצריכות לקבל חוות דעת פסיכיאטרית לביטוח הלאומי, ולפעמים הן מחכות שנה ויותר כדי לקבל את התור לפסיכיאטרים או לפסיכולוגים במערכת הבריאות הציבורית.
עאידה תומא סלימאן: עצם ההנגשה של השירות הפסיכולוגי או בריאות הנפש הציבורית לציבור, גם מבחינת ההקצאה של הטיפולים - בשלב הראשון, לעבור את הדלת הראשונה ולהתחיל את הטיפול ולקבל תור.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני זה כמה טיפולים אפשר לקבל לפי הרפורמה הזו.
עאידה תומא סלימאן: יש מחסור האדיר בפסיכולוגים ובפסיכיאטרים, ואם אנחנו מדברים על אוכלוסיות ספציפיות אז באוכלוסייה הערבית יש מחסור אדיר בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: יש עוד ועוד נושאים.
עאידה תומא סלימאן: הדס שהרבני מפורום הארגונים למען פסיכולוגיה ציבורית.
הדס שהרבני: שלום, תודה לכולכם על הנוכחות.
הדס שהרבני: יש לנו פה רוב נשי בוועדה ושווה לציין זאת.
הדס שהרבני: חשוב לי להגיד, אולי ראשית לכל, שהדבר שאסור שיקרה הוא שאנחנו נהפוך למסיתות נגד גברים בגלל גברים מזיקים ופוגעניים.
הדס שהרבני: מהלכים כאלה של הכללה ותיוג הם מהלכים מסוכנים ואסור לנו ליפול לפח הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שהדברים לא בהתייחסות לשיחה שהייתה פה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכולנו מודעים לזה, אבל מה לעשות שב-90 אחוז מהפגיעות המיניות הגברים הם הפוגעים והנשים הן קורבן.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מכלילים לכלל הגברים; אנחנו מכלילים על הפוגעים.
הדס שהרבני: לא, זה נכון, אבל רוב הפוגעים הם גברים.
הדס שהרבני: זה היה ככה וזה נכון גם לפגיעות אחרות.
הדס שהרבני: גם 78 אחוז מהנרצחים הם גברים על ידי גברים.
הדס שהרבני: אז הנתונים הם קשים, ונכון שגברים הם פוגעים, אבל אני אומרת את זה כי הם בתוכנו ובקרבנו.
הדס שהרבני: הם שותפים, הם קולגות, הם הרופאים שלנו והמטפלים שלנו, גם מטפלים רגשיים.
הדס שהרבני: יש ביניהם פוגעים, ויש גם פוגעות.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני מתנצלת, אני ממש לא מבינה מאיפה זה בא.
עאידה תומא סלימאן: כאילו את עכשיו מאשימה את כולנו, כאילו שאנחנו עושות עכשיו מתקפה על הגברים.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא תוקף את הגברים.
הדס שהרבני: לא, חלילה, עאידה.
הדס שהרבני: אני אומרת את זה בגלל שיש המון רגישות בדיוק בנושא הזה, ואני רק לא רוצה להתעלם מזה.
הדס שהרבני: אני לא מאשימה אף אחד.
הדס שהרבני: אני רק חושבת שכולנו פגיעים לדבר הזה.
הדס שהרבני: אני רוצה להגיב לדברים של קים, שאמרה שבמחלקות סגורות אין טיפול.
הדס שהרבני: אני מצטטת אותך, קים: אין שיחות ואין הבנה.
הדס שהרבני: הנתון הזה הוא עצוב מאוד, גם כי אנחנו יודעים שמענה פסיכותרפויטי בשיחות הוא קו ראשון בטיפול הרבה פעמים.
הדס שהרבני: אנחנו יודעים את זה על דיכאון לאחר לידה למשל, ובהרבה סוגיות אחרות שהן מגדריות.
הדס שהרבני: היום אנחנו לא מצליחים לספק את זה, ואני חוזרת למה שעו"ד רז דיבר עליו: אנחנו בבעיית צפיפות קשה ביותר, בבעיית איוש תקנים קיימים קשה ביותר.
הדס שהרבני: הם אינם מאויישים בגלל תנאי עבודה קשים ושכר מבזה.
הדס שהרבני: מערכת בריאות הנפש היא מערכת מוטה מגדרית נשית, בה אנחנו גם חוות וגם עדות לניצול נשות מקצוע משכילות ומוכשרות לאורך שנים, כשהן ניצבות מול גירעון בתקינה שמחייב אותן להתגייס לעזרה לחלשים מהן, בהיקפים שהם בלתי אפשריים, וכמו שאמרתי - בשביל שכר זעום.
הדס שהרבני: התיקון צריך להתחיל מתוכנו: שכר ראוי והגדרה של תפקיד שיהיה הגיוני ואפשרי, וישאיר נשות מקצוע במערכות הציבוריות.
הדס שהרבני: היום בישראל, בשנת 2022, אנחנו לא מצליחים להתמודד עם פגיעות ובעיות מנטליות רגשיות שקורות אצל אוכלוסיית הנשים על רקע היותן מין מוחלש, ואני לא רוצה לדבר רק על מי שנכנסת ומקבלת מענה לכאורה או חשופה לפגיעה, אבל מקבלת מענה.
הדס שהרבני: הבעיות שאנחנו מתמודדים איתן הן בעיות שכוללות ביטחון עצמי לימודי-אקדמי ירוד, השפלה והדרה על רקע תרבותי, התעמרויות במישורים תעסוקתיים, תקיפה מינית כמובן.
הדס שהרבני: בכל מה שקשור למענים בתחום הפריון - מ-PMS, טיפולי פוריות, הפלות, לידה שקטה, דיכאון לאחר לידה וכולי - כולם באים לידי ביטוי בכלל האוכלוסיות ועוד יותר באוכלוסיות מוחלשות.
הדס שהרבני: חשוב לזכור את זה.
הדס שהרבני: היום בישראל, אישה שנפגעת ועוברת תקיפה מינית במרכז הארץ עשויה לקבל מענה.
הדס שהרבני: יכול להיות שיהיה לה תור של חודשים לחכות אליו.
הדס שהרבני: אם היא לא גרה במרכז הארץ, אין לה מענה ולא יהיה לה מענה, כי אין מרפאות מותאמות.
הדס שהרבני: נשים שמתמודדות עם משבר נפשי על רקע סוגיות פוריות ולא גרות במרכז הארץ, לא יזכו למענה: המרפאות הקיימות, קיימות במרכז הארץ בעיקרן.
הדס שהרבני: אנחנו מדברים על איוש תקנים קיימים, שלא מאויישים כי אנשים בורחים מהמערכת.
הדס שהרבני: נשים בורחות מהמערכת.
הדס שהרבני: זו מציאות עצובה, והיא משאירה גם את הנפגעות והנפגעים, וכל מי שזקוק למענה מבריאות הנפש, עם אנשי מקצוע שלא יצאו מהמערכת מסיבות שונות, אבל רבים יוצאים מהמערכת כי היא לא נותנת מענה לצרכים הבסיסיים שלהם לפרנסתם.
הדס שהרבני: שוויון בין מגזרים ובין ערים - דיברת קודם על האוכלוסייה הערבית, אבל המצב שלנו קשה בחלק גדול מהמגזרים שהם מחוץ למרכז הארץ.
הדס שהרבני: בין ערים, הפריסה פשוט מייצרת מצב שאי השוויון זועק.
הדס שהרבני: הגברת התקינה גם היא קריטית.
הדס שהרבני: אוכלוסיית ישראל בהתרבות של שני אחוז בשנה.
הדס שהרבני: מה זה אומר על התקינה?
הדס שהרבני: איפה המענה בתקינה?
הדס שהרבני: אנחנו לא רואים את זה.
הדס שהרבני: הגברת המצוקות הנפשיות על רקע הקורונה, נערים ונערות, ואני רוצה לדבר במיוחד על נערות כי אנחנו בדיון על סוגיות מגדריות - הם האוכלוסייה שסובלת יותר מכולם.
הדס שהרבני: אנחנו רואים עלייה משמעותית בהפרעות האכילה, בדימוי העצמי, בערך, בתחושת המסוגלות הלימודית-אקדמית שלהם, ונשירה בהמוניה.
הדס שהרבני: מה יקרה עם הנשים הצעירות האלה עוד כמה שנים?
הדס שהרבני: הגברת התקינה היא קריטית.
הדס שהרבני: בהקשר של הפסיכולוגיה הציבורית, אנחנו מדברים על הכפלת תקציב מתמחים בפסיכולוגיה.
הדס שהרבני: 700 מתמחים מחכים להתמחות.
הדס שהרבני: 30 מיליון שקלים לארבע השנים הבאות יפתרו את זה.
הדס שהרבני: אנחנו לא מצליחים לסגור את זה, לצערנו.
עאידה תומא סלימאן: עוד פעם: מה יפתרו ה-30 מיליון שקלים האלו?
הדס שהרבני: אנחנו נזרים 700 מתמחים, זה המון.
מיכל מרים וולדיגר: מאוד חשוב, נכון.
הדס שהרבני: אלה 700 מתמחים שייכנסו באופן מיידי.
הדס שהרבני: כשאנחנו מדברים על פתרונות, הייתי רוצה שנהיה ענייניים כולנו, ולא נדבר רק על רעיונות, אלא על דברים שמונחים כבר על השולחנות של חלק מכם.
מיכל מרים וולדיגר: המחסור במתמחים ידוע.
מיכל מרים וולדיגר: זה אפילו היה בהסכמים הקואליציוניים - להקצות לזה סכום רציני.
מיכל מרים וולדיגר: 700 מתמחים למערכת בהחלט יכולים לשפר את התמונה.
עאידה תומא סלימאן: את מדברת על ה-30 מיליון?
מיכל מרים וולדיגר: כן, על זה דובר.
הדס שהרבני: 30 מיליון שקלים לשנה לארבע השנים הבאות.
הדס שהרבני: זה נתון מוכר.
הדס שהרבני: אולי הבקשה האחרונה ממשרד הבריאות היא להצגת נתונים סדורה.
הדס שהרבני: מגיע לכולנו, לכל הנשים שיושבות פה ולכל מי שעוסק בנושא, לראות האם יש פיקוח על הנהלים הקיימים.
הדס שהרבני: היה פה דיון על לידות שקטות ממש לפני שבוע לדעתי, ולא היו למשרד הבריאות נתונים.
הדס שהרבני: זו ממש דרישה שצריכה להגיע מכולנו: לקבל את הנתונים.
הדס שהרבני: תודה לכולם, תודה לך, עאידה.
עאידה תומא סלימאן: עמית פל מקופת חולים לאומית, אחראית תחום בקרה ורצף טיפולי בבריאות הנפש.
עמית פל: שלום, אני עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית.
עמית פל: אני עובדת בקופת חולים לאומית.
עמית פל: חוץ ממה שציינת אני גם אחראית על הקשר עם קהילת הקשת הטרנסית בקופה.
עמית פל: אנחנו מדברות על בריאות הנפש ועל סוגיות מגדריות, ואני רוצה להעלות פה כמה סוגיות בנקודות, שקשורות לטיפול בריאות הנפש בקהילת הקשת הטרנסית.
עמית פל: אני מעלה את זה גם כאשת מקצוע, גם כמי שעוברת תהליך וגם כמי שמקבלת שירות מבריאות הנפש.
עמית פל: אני בעיקר מביאה כמה דברים שנאמרו לי על ידי אנשות ואנשים על הרצף שהיה להם חשוב שאני אעלה.
עמית פל: אני אגיד משהו על התפקיד שלי: אני הקמתי את התפקיד הזה בנוסף למה שאני עושה, מתוך ההבנה שהקהילה צריכה הרבה פעמים מענה שהוא ישיר: שתהיה להם כתובת.
עמית פל: אני לא מטפלת בקהילה ואני מפנה למי שאני יודעת שיכולים לתת את השירות בצורה הטובה ביותר.
עמית פל: אני רוצה להודות גם לד"ר ברגמן ולמשרד הבריאות על הנוהל לטיפול בקהילת הקשת הטרנסית.
עמית פל: אני כן חייבת להגיד שאין כל כך הטמעה של הנוהל בהרבה מאוד מקרים.
עמית פל: הסוגיה שחשוב לי לדבר עליה היא שגורמי טיפול לא עוברים מספיק הדרכות והכשרות לגבי סוגיות שקשורות בטיפול בקשת הטרנסית.
עמית פל: יש הרבה מאוד סוגיות.
עמית פל: בעיקר הקהילה הא-בינארית.
עמית פל: אנשי מקצוע כן עוברים פעם בשנה תדרוך על לרדת למקלט בשעת חירום, אבל לא עוברות מספיק הכשרות.
עמית פל: אני יודעת שלפעמים גם כשיש הכשרות - וגם אני מעבירה הכשרות לפעמים - לא כולן מגיעות.
עמית פל: הדבר הנוסף הוא שאין כמעט, או אין הרבה ידע מקצועי של גורמי טיפול, פסיכיאטרים ופסיכיאטריות, בכל מה שקשור לטיפול בקהילת הקשת הטרנסית.
עמית פל: לא תמיד מכירים ויודעים לטפל בדיספוריה מגדרית, לא תמיד יודעות להתייחס לגורמי רקע מאוד קשים רגשית, חברתית ומשפחתית שאנחנו עוברות.
עמית פל: הרבה פעמים לא יודעים דברים פשוטים, כמו השפעת טיפול הורמונלי על מצב נפשי.
עמית פל: לכן, הרבה פעמים הטיפול הוא טיפול שמחפש בעיה נפשית מוכרת שבה אפשר לטפל.
עמית פל: הרבה פעמים זה הופך להפרעת אישיות גבולית, ופחות ידע מקצועי לטיפול בקהילה.
עמית פל: אני שומעת מהרבה צעירים וצעירות בעיקר, שטופלו או במחלקות נוער או בשירות ציבורי, שההתייחסות למגדר שלהם ושלהן הייתה הרבה פעמים כחלק מההפרעה הנפשית, שלפעמים נקבעה ולפעמים אמרו שאם כבר יש דיכאון, הפרעת אישיות או פוסט טראומה, אז כנראה שהמגוון המגדרי בטח קשור לזה ולא לעובדה שמישהי או מישהו אומרים שהם א-בינאריות ורוצות שיפנו אליהם בלשון פנייה מעורבת.
עמית פל: אני שמעתי למשל מישהי בת 17, א-בינארית, שביקשה שיפנו אליה בלשון מעורבת.
עמית פל: לא עשו את זה, ובסוף באיזושהי ועדת תכנון במקום שבו היא נמצאת, נתנו לה כאחת המטרות הטיפוליות לפתור את עניין חוסר גיבוש הזהות המגדרית שלה.
עמית פל: דבר נוסף: נושא של לשון פנייה.
עמית פל: לשון פנייה היא לא עניין טכני, לבדוק מה לשון הפנייה הרצויה ולהתייחס אליה.
עמית פל: לשון פנייה כמובן יכולה להיות באתה או את, או לשון פנייה מעורבת, או לשון פנייה ברבים.
עמית פל: לא תמיד מתייחסים לזה.
עמית פל: לא כל אנשי הצוות מתייחסים.
עמית פל: זאת אומרת, אם פסיכיאטר מטפל במחלקה מתייחס אבל שאר אנשי הצוות לא מכבדים את לשון הפנייה, הנזק והטראומה למטופל ומטופלת יכולים להיות הרבה יותר מאשר התועלת.
עמית פל: אני יכולה להגיד גם שלשון פנייה היא לא רק איך מדברים, אלא גם איך חושבים על המטופל והמטופלת, איך כותבים בתיק הרפואי, איך מדברים עליהם ועליהן בישיבת צוות.
עמית פל: יש הרבה מאוד פגיעות כתוצאה מאי מתן כבוד ללשון הפנייה.
עמית פל: אני גם הצעתי בקופה שלי, אבל אני גם מציעה את זה בכלל, שבכל הרשומות הרפואיות, בתיקים הרפואיים הממוחשבים, תהיה לשונית נוספת שבה כתובה לשון הפנייה, והיא תהיה כתובה כך שכל מי שנכנס ונכנסת לתיק הרפואי יוכלו לדעת מה לשון הפנייה של המטופל או המטופלת - אם הן רוצות בכך, לא בכל מקרה.
עמית פל: יש הרבה טענות של צעירים וצעירות להתייחסות לדברים שמדברים עליהם במחלקות.
עמית פל: אני כבר אמרתי את זה.
עמית פל: לפעמים הנושא של שאלות לא רלוונטיות באינטייקים - בין אם זה במיון או במרפאות.
עמית פל: במקרה שמעתי מאישה טרנסית צעירה שפנתה למיון פסיכיאטרי, והפסיכיאטר שאל אותה מה הנטייה המינית שלה.
עמית פל: זה לא רלוונטי למיון פסיכיאטרי והיא פשוט קמה והלכה.
עמית פל: פיתוח שירותים ייעודיים לקהילה הטרנסית: עלו כבר רעיונות למשל לבית מאזן.
עמית פל: שירות ייעודי נוסף, לא כתחליף, לא כגטו, אלא שירות שבו יוכלו לקבל טיפול שלפעמים פשוט נמנעים מלהגיע לטיפול.
עמית פל: למשל בית מאזן לקהילה הטרנסית ורצף טיפולי, פיתוח רשימה בקופות החולים ובמרפאות הציבוריות של מטפלים ומטפלות שיודעות ויודעים לטפל בקהילה הטרנסית, כדי שלא יהיו טעויות.
עמית פל: אז, כל מטופל ומטופלת יוכלו להגיד ולבקש רשימה כזאת.
עמית פל: גם מוקדי השירות ומזכירות ומענים טלפוניים בקופות חולים ומרפאות ציבוריות - בכלל אין להם שום הכרה בנושא הזה של לשון פנייה.
עמית פל: לפעמים הפגיעה נעשית עוד שם.
עמית פל: אני מבקשת לקרוא משהו שמישהי א-בינארית כתבה לי, כדי להמחיש קול מהשטח.
עאידה תומא סלימאן: אבל כבר העלית את הסוגיה.
עמית פל: אבל זה קול מהשטח של מישהי שכותבת משהו, היא לא כאן:
עמית פל: מצאתי את עצמי יושבת מול פסיכיאטר, כשמזכירה עומדת מולי ובוחנת את הלבוש שלי - לבשתי טוניקה, והפסיכיאטר מפשיט אותי במילים, תוך רמיזות טרנספוביות.
עמית פל: הייתי שלוש פעמים, לא המשכתי להגיע, אני לא מוכנה יותר להגיע לאף שירות בבריאות הנפש מתוך הפגיעה שנגרמה לי.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר ענבל אביב מויצ"ו.
ענבל אביב: שלום, תודה.
ענבל אביב: אני עובדת סוציאלית, אני מרכזת פורום למען נשים אחרי לידה מטעם האגף לקידום מעמד האישה בויצ"ו.
ענבל אביב: אני רוצה להמשיך את הדיון על אוכלוסייה שהוזכרה פה - נשים אחרי לידה, ובדגש כמובן על בריאות הנפש של נשים אחרי לידה.
ענבל אביב: במחקר שנערך בישראל לפני שנה, נמצא שבתקופת הקורונה, 40 אחוז מהנשים שהיו בהריון ואחרי לידה דיווחו על תסמינים של דיכאון אחרי הלידה.
ענבל אביב: זו עלייה של פי שניים וקצת יותר מהשכיחות במצבים רגילים, טרום הקורונה.
ענבל אביב: זה נתון מזעזע, שהמדינה ומשרד הבריאות חייבים להתייחס אליו.
ענבל אביב: מדובר פה על עשרות אלפי נשים, משפחות, תינוקות, שסובלים.
ענבל אביב: אם הם לא יטופלו, המצב של הנשים כמובן יכול להידרדר.
מיכל מרים וולדיגר: במחקר שהעברתם לנו, אתם אומרים שנשים ערביות סבלו עוד יותר וזה עומד על 58 אחוז.
ענבל אביב: בדיוק.
ענבל אביב: קבוצות מיעוט, ופה נעשתה השוואה בין יהודיות לערביות, סובלות יותר בכלל ובקורונה וגם במישור של דיכאון אחרי לידה.
ענבל אביב: מדובר פה על נשים שסובלות, ועל ילדים שההתפתחות התקינה שלהם יכולה להיפגע אם לא יינתן מענה לאותן אימהות.
ענבל אביב: אנחנו מציעות, מבקשות ודורשות ממשרד הבריאות להקצות משאבים לטובת הדבר הזה, לבריאות הנפש של נשים אחרי הלידה.
ענבל אביב: לחזק שירותים קיימים כמו טיפות חלב, להוסיף תקינה של אחיות שיוכלו לאתר נשים שסובלות מדיכאון ומקשיים רגשיים נוספים אחרי הלידה, שיוכלו לעזור להן לפנות לטיפול.
ענבל אביב: לחזק שירותים שכבר קיימים, כמו חבלי קשר שפועל בעיריית ירושלים, תוכניות של אם לאם, מרפאות לבריאות הנפש, שכמו שהדס אמרה - קיימות רק במרכז הארץ.
ענבל אביב: לחזק את מה שקיים וכמובן להרחיב גם לפריפריה ולאוכלוסיות מיעוט אחרות, שסובלות מהעדר נגישות לשירותים האלה.
ענבל אביב: שוב, מדובר בעשרות אלפי נשים ומשפחות שנמצאות בסבל, ואם לא נטפל בהן עכשיו, זאת תהיה בכייה לדורות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה נושא חשוב מאוד, שאפילו מחייב אולי דיון מיוחד.
עאידה תומא סלימאן: מתחילת הדיון הזה אנחנו באמת מוצפות בעוד ועוד שאלות שמחייבות תשובות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שד"ר טל עדיין איתנו.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שכל פעם שאנחנו מדברים על הנושא של בריאות הנפש זה מטלטל אותנו מחדש.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שכל מי שיושב בעמדות הניהול היה או הייתה רוצה לקבל את התקציב הכי טוב כדי לנהל את הדברים בצורה הכי טובה, אבל היום עמדנו גם מקרוב על שני מישורים כאשר אנחנו מדברים על בריאות הנפש.
עאידה תומא סלימאן: מישור שקשור בעניינים של תקינה ושל מחסור באיוש של תקינה, וגם בעניין של בינוי של מוסדות לאשפוז - דברים שקשורים מאוד בעולם החומרי של ניהול בריאות הנפש.
עאידה תומא סלימאן: בנוסף, עלו סוגיות שהן בצד השני שהוא יותר המקצועי - התפיסה מה זה מתמודדי נפש, התפיסה של הזכויות של מתמודדי נפש, ושל הנגשת השירות.
עאידה תומא סלימאן: עלו סוגיות של הכשרות.
עאידה תומא סלימאן: אני רשמתי מולי ואני בטוחה שגם את רשמת את הסוגיות שעלו.
עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של אשפוז כפוי והפעלת כוח, כל הנושא של אפשרות של בחירת מוסד טיפולי, תורים ארוכים - כמו שמתבטא בעניין של בריאות הנפש בחוץ, או אם זה בעניין של צפיפות מאוד גבוהה במוסדות האשפוזיים.
עאידה תומא סלימאן: עלתה גם כל הסוגיה של טיפול בנפגעות תקיפה מינית, וגם הנושא של התנאים שבהם הן נמצאות כאשר הן מאושפזות.
עאידה תומא סלימאן: ההפרדה המגדרית ותנאים מלווים, הכשרות הצוותים וההדרכות שלהם איך לטפל.
עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של פגיעה מינית בתוך מערכת האשפוז, והנושא של מתמודדות עם הפרעות אכילה והטיפול בהן בתוך המערכת.
עאידה תומא סלימאן: הנושא של מתמחים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאנחנו מעמידים בפנייך את כל השאלות שאת מטפלת בהן ביום-יום.
עאידה תומא סלימאן: השאלה המהותית אצלי היא מה התוכניות שלכם כדי להתמודד עם כל הבעיות האלה שעומדות לפתחך.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, ד"ר טל ברגמן.
טל ברגמן: שלום.
טל ברגמן: כן, אני מקשיבה פה בסבלנות לכולם ואני שמחה שבאתי לדיון הזה.
טל ברגמן: עלו פה הרבה מאוד דברים, אז אני פשוט רוצה לומר שלגבי בריאות הנפש של האישה לאחר לידה וכל הסוגיה הזו - זו סוגיה שאני מאוד שותפה לה במשרד, אבל היא לא חונה לפתחנו, באגף בריאות הנפש.
טל ברגמן: היא חונה יותר במובן של בריאות הציבור.
טל ברגמן: לכן, אני גם חושבת שנדרש לסוגיה הזאת דיון נפרד ואפשר לעשות דיון נפרד בנושא הזה.
טל ברגמן: קודם כל, קים, אני רוצה לפנות אלייך.
טל ברגמן: לצערי, על המקרה שלך אני שמעתי דרך העיתון.
טל ברגמן: אני חושבת שזה אומר הרבה מאוד דברים, כי כשרוצים שרגולטור או שאגף מסוים במשרד הבריאות גם ילמד ויתכנן, הוא חייב את המידע המלא, ואני יודעת שזה מאוד קשה, כדי לתחקר מקרים וללמוד מהם.
טל ברגמן: לכן, אני לא אתייחס למקרה שלך פה, שמאוד העציב אותי, ואני רוצה להזמין אותך לדבר איתי באופן אישי.
טל ברגמן: יש לי הרבה שאלות, אבל כרופאה אני לא אפר פרטיות וחיסיון ואני לא אעשה דיון פרטני בתוך ועדה כזו בכנסת.
טל ברגמן: בעיניי זה לא המקום, אבל אני כן רוצה ללמוד על מסע המטופל שלך במערכת, להבין מה עברת ואיך עברת, ואולי נוכל לעשות מזה באמת משהו פרודוקטיבי.
טל ברגמן: את החוויה הקשה אני לא יכולה למחוק, אבל אולי לספק חוויה של שיפור ושל איזשהו תיקון שנעשה אותו יחד.
טל ברגמן: הדלת שלנו באגף פתוחה - ברגע שמגיעות אלינו תלונות אנחנו מתחקרים, אנחנו לא מתחמקים מהסוגיות המאוד קשות האלה.
עאידה תומא סלימאן: לגבי ההתייחסות לנושא של קים והעדות שהציגה: אני מבינה את כל הנושא של החיסיון, למרות שקים חשפה ושיתפה.
עאידה תומא סלימאן: אני יכולה להבין שיש פרטים שאולי תרצי ללמוד לעומק ואני מאוד מעריכה את זה.
עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, יש קווים שהם כלליים, שהם לא קשורים באופן ספציפי.
טל ברגמן: אני אתייחס לקווים הכלליים.
טל ברגמן: לקווים הכלליים אנחנו נתייחס.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להיות בטוחה שתתייחסי לקווים הכלליים.
טל ברגמן: לא, אנחנו נתייחס.
טל ברגמן: אני לא באתי לפה כדי לא להתייחס.
טל ברגמן: שלחת את הנקודות העיקריות להתייחסות טרום הדיון הזה, אז אנחנו באנו מוכנים.
מיכל מרים וולדיגר: טל, אני רק אגיד משפט להוסיף לכבוד יושבת הראש: לפנות לקים או לשכמותה, זו בעיניי בעיה של חוסר אמון במערכת.
מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר לדרוש מהציבור שצריך וצורך את השירותים - בואו תספרו לנו, לפני שייטעו בהם את האמון במערכת.
מיכל מרים וולדיגר: כשאין אמון במערכת, זה לא יקרה.
מיכל מרים וולדיגר: לכן, הפנייה שלי אלייך ושל כל הוועדה הזאת היא - בואו תבנו אמון של המטופלים ושל כל מי שנצרך לשירות במערכת.
טל ברגמן: אוקי.
טל ברגמן: אז קודם כל, דבר ראשון, נמצאת איתי תאיר מאגף התקציבים של המשרד, כי את ביקשת לראות את החלוקה של התקציב.
טל ברגמן: אני חושבת ששווה להתחיל רק בליישר קו ולהבין מהו התקציב שהתקבל, ומה בדיוק יש לנו.
טל ברגמן: זה מאוד-מאוד חשוב.
טל ברגמן: תאיר רק תראה את זה בקצרה, ואז היא תתייחס, ואני אתייחס ואסביר גם, ונתקשר ונתחבר לנושאים שעלו פה בדיון.
תאיר סרי לוי: שלום לכולם, נעים מאוד.
תאיר סרי לוי: אני מאגף תקציבים במשרד הבריאות.
תאיר סרי לוי: כפי שציינה חברת הכנסת בתחילת הדיון, התקבלו 500 מיליון שקלים לטובת בריאות הנפש במסגרת דיוני התקציב לשנת 2022.
תאיר סרי לוי: 400 מיליון שקלים יגיעו לטובת בינוי ושיפוץ בבתי חולים פסיכיאטריים בפריסה על פני כמה שנים.
מיכל מרים וולדיגר: כמה שנים?
תאיר סרי לוי: שבע שנים.
מיכל מרים וולדיגר: שבע שנים.
מיכל מרים וולדיגר: אז אני טעיתי כשאמרתי לך חמש.
מיכל מרים וולדיגר: זה שבע שנים.
עאידה תומא סלימאן: 400 חלקי שבע.
תאיר סרי לוי: כפי שגם ציינו במסגרת הוועדה, במסגרת העתירה שהוגשה המשרדים יציגו את התוכנית בחודשים הקרובים.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להבין משהו.
עאידה תומא סלימאן: השני מיליארד התוספתיים - הם התייחסו לתקציב של איזו שנה?
עאידה תומא סלימאן: שני מיליארד שקיבל משרד הבריאות, התייחסו לתקציב שמונח מולנו לשנתיים.
עאידה תומא סלימאן: אז איך 400 פרוסים לשבע שנים?
תאיר סרי לוי: 400 מיליון הם בפריסה רב שנתית, בגלל תהליכי הבינוי, שגם נדרש לממש אותם לאורך מספר שנים.
עאידה תומא סלימאן: אה, שהתהליכים עצמם ייקחו זמן.
עאידה תומא סלימאן: זה לא אומר שהתקציב מתחלק על שבע.
מיכל מרים וולדיגר: מתחלק לשבע שנים.
עאידה תומא סלימאן: לא, אם יבנו יותר מהר הם יוכלו לקבל את התקציב בפחות זמן?
עאידה תומא סלימאן: הזמן הוא זמן משוער לתהליכי הבנייה, או זמן לקבלת התקציב?
תאיר סרי לוי: זה בהלימה אחד עם השני.
מיכל מרים וולדיגר: לפי מה שאני הבנתי, בכל שנה הסכום שיש הוא 400 לחלק לשבע.
מיכל מרים וולדיגר: לדעתי זה יוצא כ-57 מיליון.
תאיר סרי לוי: 53 מיליון שקלים.
מיכל מרים וולדיגר: זה מגיע בכל שנה בתקציב, וזה מתחלק לדעתי לשמונה בתי חולים.
מיכל מרים וולדיגר: תביני כמה זה פעוט.
מיכל מרים וולדיגר: זה אפילו לא לצבוע את הקירות.
מיכל מרים וולדיגר: בעיניי זה לא נותן שום דבר.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא לא סתמית.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת מה קורה: כאשר אומרים שמשרד הבריאות קיבל תוספת תקציבית של שני מיליארד בתקציב הזה, אני מבינה שאלה שני מיליארד לשנתיים כשאישרנו את התקציב.
עאידה תומא סלימאן: לא לשבע שנים.
עאידה תומא סלימאן: ועכשיו אני מבינה שזה לשבע שנים.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר ששבע שנים, כל פעם שידרשו תקציב לבינוי יגידו שיש כבר תקציב שאושר לפני חמש שנים.
תאיר סרי לוי: לצד זאת, אני כן אגיד שקיבלנו תוספת של 100 מיליון שקלים שהיא לבסיס התקציב, והיא לא רק לשנתיים.
תאיר סרי לוי: היא תמשיך עם המשרד גם לשנים הבאות.
עאידה תומא סלימאן: תכף נרצה לשמוע מה אתם עושים עם ה-100 מיליון האלה.
תאיר סרי לוי: גם חשוב לציין שה-100 מיליון הם לא רק לשנתיים הקרובות אלא ממשיכים עם המשרד, לשיפור השירותים בקהילה בבריאות הנפש.
עאידה תומא סלימאן: יש תוכנית לניצול ה-100 מיליון?
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שעל זה ד"ר טל צריכה לענות.
טל ברגמן: אני אמשיך מכאן.
טל ברגמן: אז קודם כל תודה לתאיר.
טל ברגמן: אני אתן לכם את הפירוט של התוכנית.
טל ברגמן: אני כן רוצה להגיד: קודם כל, כן - המערכת קיבלה בסביבות 57 מיליונים שמתחלקים על פני שבע שנים.
טל ברגמן: אלה 57 מיליון שקלים לשנה, וזה לא מתחלק רק לשמונה בתי חולים.
טל ברגמן: זה מתחלק לכל בתי החולים הפסיכיאטריים ויש יותר משמונה בתי חולים פסיכיאטריים, ויש גם חטיבות פסיכיאטריות בבתי החולים הכלליים.
טל ברגמן: זה תקציב יפה, וזו תוספת יפה, שכן היא לא ניתנה בשנים הקודמות.
טל ברגמן: צריך לשים את זה על השולחן: היא לא ניתנה.
מיכל מרים וולדיגר: זה שממשלות קודמות היו לא בסדר, זה לא אומר שצריך להמשיך עם זה.
טל ברגמן: אני באתי לענות מקצועית.
טל ברגמן: ההערות הפוליטיות לא ממני.
טל ברגמן: אני אשת מקצוע, ולא משנה באיזו ממשלה אני עובדת - אני עובדת בשביל האזרח.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל לחברי הכנסת מותר להעיר פוליטית.
טל ברגמן: אני לא ראיתי את התקציב הזה, לפחות בשנים שאני נמצאת במשרד הבריאות.
טל ברגמן: אין ספק ואין חולק, ואני שמה את זה על השולחן, שמערכת בריאות הנפש נזקקת להרבה יותר.
טל ברגמן: זו מערכת שלפחות לתחושתי, ואני חושבת שכולם חולקים את זה איתי פה בחדר, היא הוזנחה הרבה מאוד שנים.
טל ברגמן: הלוואי שאני הייתי זו שמקצה את התקציבים ואת המשאבים, ואין ספק שהייתי מקצה הרבה יותר למערכת הזו.
טל ברגמן: אני אדבר על התוכנית הזו.
טל ברגמן: אני מנועה מלדבר על הבג"צ.
טל ברגמן: התשובות יוגשו, זו תשובת מדינה ולא רק תשובת משרד הבריאות.
טל ברגמן: אני לא יכולה כחלק מהליך משפטי להתייחס לבג"צ, אבל בוודאי שיש צפיפות מאוד גדולה בבתי החולים הפסיכיאטריים.
טל ברגמן: אין איש שחולק על הנקודה הזאת.
טל ברגמן: מבחינת ה-100 מיליון: פה זה מתחבר גם לשאלות שאת שאלת, עאידה, לגבי תורים במערכת בריאות הנפש.
טל ברגמן: אנחנו מודעים לסוגיית התורים, אנחנו מודעים לתורי ההמתנה המאוד גדולים.
טל ברגמן: נאמר שגם לפני הקורונה היו תורי המתנה, אבל אין ספק שהקורונה גרמה להחמרה מאוד-מאוד קשה בתורי ההמתנה.
טל ברגמן: איש אינו מסתיר את זה.
טל ברגמן: יינתנו מבחני תמיכה בשיעור של 50 מיליון שקלים לקופות, לטובת קיצור התורים.
טל ברגמן: אני אתרגם את זה, כי אני חושבת שהרבה אנשים לא יודעים מה זה מבחן תמיכה.
טל ברגמן: המשמעות של מבחן תמיכה היא שאנחנו לא נותנים את הכסף מראש לקופות, אלא אנחנו נותנים בעצם לאחר שהקופה מגישה לנו עלייה בביצוע.