GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאישה זיאדנה: (בוכה) מה שאני חווה מהיהודיות לצידי, זה שהכרתי אותן בלימודים, בכל מסגרת כלשהי, אנחנו חברות טובות, ידידות, הכול טוב ויפה, עד שאת מתחילה לדבר על שפה, עד שאת מתחילה לדבר על זהות, עד שאת מתחילה לדבר בערבית, זה מאוד מרתיע אותנו, אין עניין של דגל, את לא מביאה את זה לשולחן, את לא יכולה להגיד שהשורשים של אמא שלך מעזה, כי הרי בכתבה האחרונה ב"הארץ", אנחנו שהתחלנו את כל הבלגן, אז עוד פרוד ומשול, זה כאילו בכל כך הרבה מישורים, שאין לתאר.
עאישה זיאדנה: חברים, אין מה לעשות, זה חייב להיות בחדר, אם אנחנו רוצים לדבר על שיח משותף, אנחנו חייבים להביא את העניין של הזהות לחדר, אני לא מתפשרת על זהות, כדי להיות שותפה לאנשים, הרי אם אתם רוצים אותי בלי זהות, על מה לדבר שם?
עאישה זיאדנה: על זה שאנחנו יודעים להכין מקלובה?
עאישה זיאדנה: זה מה שאנחנו רוצים שיהיה על השולחן?
עאישה זיאדנה: פשוט מאוד אני רואה שבמאבקים חברתיים, אנחנו כן עומדות אחת לצד השנייה, שזה מגיע לפוליטי, הנשים היהודיות הופכות להיות ומצטרפות לסיירת של הדיכוי הגברי, אני יודעת שזאת אמירה מאוד קשה, אבל אין מה לעשות, אני חייבת להגיד את הדברים האלה.
עאישה זיאדנה: תודה.
עאידה תומא סלימאן: טוב, עאישה, השארת אותי בלי הרבה מילים ועם הרבה דמעות בעיניים.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, שהדברים שלך נגעו לליבי מאוד, לא שאני פעם ראשונה מכירה את המציאות, אני מכירה אותה טוב מאוד, אבל הניסוח הזה שעשית, של 'אני אישה בארגון דומיננטית חזקה ואני חוזרת הביתה אני הילדה', קודם כל זה טוב להיות ילדה של מישהו, אנחנו תמיד אוהבות להיות במקום הזה, אבל את לא חסרת יכולת לעשות, את עושה, עושה המון, עצם העובדה שאת יודעת לבטא את הכאב בצורה כזו זה מחזק את כל הבנות ואני רואה כאילו המפגשים הראשונים שהיו לי עם הנגב לפני מעל 25 שנים, כמעט לא ראיתי, לא הצלחתי להכיר נשים מקרוב שהן דומיננטיות ועושות וזה כברת דרך שאני לא רוצה להגיד עברנו, כי אתן עברתן, אנחנו עוברות כברות דרך אחרות, אבל כל אחת פותחת את הדלת ופורצת דרך לעוד כמה אחריה ואת אחת מאלה, שגם פורצת ועצם העובדה שהייתן שם בהפגנה, ברור, אתן לצערי הרב, במציאות הותקפתן, אבל עצם העובדה שאתן חוזרות להפגין, זה העיקר.
נעמה אלצאנע: נשים חזקות בנגב.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אחרת איך אפשר לסבול את כל המציאות הקשה הזו, אם לא הייתן חזקות.
נעמה אלצאנע: אני מצטערת שאני קוטעת אותך באמצע.
עאידה תומא סלימאן: אבל את חייבת להגיד את השם לפרוטוקול.
נעמה אלצאנע: אני נעמה אלצאנע, אני ממנהלת העמותה לשיפור מעמד האישה "לקיה" כעמותה ראשונה בנגב, תמיד כל ההתחלה שלי אני אומרת, אם אנחנו כנשים בדואיות בנגב, לא נעזור לעצמנו, אף אחד מבחוץ לא יבוא לעזור לנו, אנחנו קיימות ואנחנו נלחמות על איך לחיות בכבוד בתוך החברה שלנו ולחיות בביטחון בתקופה האחרונה וזה ממש נותן לנו עדיין שאנחנו רואות את עצמנו, לא עשינו כל כך הרבה בתוך החברה שלנו כחברה גברית, אבל אנחנו 50 אחוז, הם 50 אחוז ביחד אנחנו יכולות להגיע לכל דרך ודרך, לראות במה אנחנו יכולות לעזור לעצמנו.
נעמה אלצאנע: מה שדיברה חברת הכנסת שדיברה על האלימות ועל הרצח של נשים, אני מקווה בשנה הבאה, שיש הרבה שיתוף פעולה ביננו, נשים יהודיות וערביות בנושא הזה ואם אנחנו נחשוב כערביות ויהודיות לשבת ולבנות תוכנית מתאימה לערביות וליהודיות להיות באותו כובע, אני חושבת שיש דרך לעבוד ביחד.
נעמה אלצאנע: בשנה הבאה אני חושבת שאנחנו נשב מול השולחן הזה ולראות את המספר שירד בשנת 2020 כמעט נהרגו, אם אני לא טועה 21 נשים, מי הרג ומי אתה שתיקח את הנשמה וזה התפקיד של הכנסת והקול של הכנסת פה ואני מסתכלת לעאידה, זה נושא ממש כואב לנו כנשים, כי אנחנו מגדלות את הילדים שלנו, פותחים להם את הדרך לחיות בשלום ופתאום אנחנו רואים את עצמנו חוזרים קצת אחורה וזה נושא חשוב מאוד לדון בתוך הכנסת ואנחנו ביחד ערביות ויהודיות צריכות לעבוד יחד בנושא הזה, אני גם חברה בנשים בשלום ואנחנו ממש עובדות, נשים עושות שלום ומה שאני רואה שאנחנו מצליחות ביחד.
נעמה אלצאנע: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: תודה באמת.
עאידה תומא סלימאן: אמל תרצי להגיד כמה מילים לפני שאני מסכמת?
אמל אלסאנע אלחגוג: אני פשוט רוצה להודות לכולכן, אני חושבת שהקולות שעלו כאן, הם קולות מאוד מאוד משמעותיים.
אמל אלסאנע אלחגוג: זה מאוד מאוד משקף את השונות וגם הרבה פעמים, את השקפת העולם השונה של כל אחד ואחד מאיתנו.
אמל אלסאנע אלחגוג: אני כן חושבת שצריך לזמן את כולנו להמשך התדיינות, אני חושבת שאנחנו רק מתחילות כאן וזה מאוד מאוד חשוב שנמשיך.
אמל אלסאנע אלחגוג: אני מאוד מסכימה עם מה שנאמר כאן במובן הזה של שותפות מחייבת להביא אותי כמו שאני, בלי שאני אוציא חלקים ממני מחוץ לדלת, אני משאירה חלקים בחוץ, זה לא נקרא שותפות, אבל כן לקבל אותה, לא חייב להסכים, אבל כן לקבל, לתת לה ביטוי ואני באמת, רוצה להודות לעאידה תומא, יושבת ראש הוועדה על הנוכחות שלך שהיא תמיד נותנת לנו ביטחון, לנו כנשים פעילות נותנת את תחושת הביטחון, המקום הבטוח ולכן את רואה אותנו מדברות מהלב ולא חושבות פעמיים, על איך ייתפס הדבר הזה ולכן אני מאוד רוצה ברמה מקצועית וברמה נשית אישית, להודות לך על זה שפתחת את הדלת לנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, ואני לא סוגרת אותה בסיום הישיבה הזו, ותיכף תשמעו מה יש לי להציע.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל להודות לכולכן, לאלה שנמצאות בזום ולאלה שנמצאות באופן פיזי פה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו מקיימות שיח שמרוב שהשתתפתי בשיחות כאלה, אני כבר מזהה את התהליך, אבל העוצמות שעלו בתוך הדיון הזה הן גם קשורות למציאות הקשה שאנחנו עוברות בתקופה האחרונה.
עאידה תומא סלימאן: ואני תמיד מאמינה שאי אפשר לדבר על מאבקים משותפים, כאשר מתעלמים מהפיל שעומד באמצע החדר, או כאשר מנסים לסגור את עצמנו בתוך הבועה שאנחנו יוצרות לעצמנו ומנסות לא לפתוח את הדלת, כדי שהמציאות הקשה שנמצאת בחוץ לא תיכנס פנימה, אי אפשר, החיים האמיתיים מתקיימים מחוץ לארגונים שלנו, הארגונים שלכם הם המקום שאפשר בתוכו לנהל קצת רגעים של שפיות, כדי להתבונן החוצה ולראות את המציאות הקשה ולטפל בה, אחרת אם העיסוק יהיה רק פנימי, אז שוכחים בשביל מה קם הארגון.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שכל אישה וכל גבר שעובד במסגרת, או נאבק במאבק משותף, עובר עליה, או עליו גם כן, מסע של שינוי פנימי.
עאידה תומא סלימאן: אתמול ראיתי, הודא ועאישה, נכון שיש נשים יהודיות שלא נעצרו, אבל ראיתי גם אישה צעירה יהודייה אמיצה שפרסמה - - -
קריאה: אודליה מהפורום דו קיום.
עאידה תומא סלימאן: כן, היא צילמה ווידאו שבו היא מדברת באומץ רב ובגילוי לב ושכל.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שיש קריאה ברורה פה, מהצד לפחות - לא רק כאילו מהנגב, אלא בכלל - מהצד של האוכלוסייה הערבית כאוכלוסיית מיעוט, שאנחנו רוצות להיות חלק מהתהליך הזה, אבל תקבלו אותנו כמו שאנחנו ותבינו שאנחנו נמצאות במקום אחר, כי המציאות היא אחרת והדיכוי הוא אחר ורובדי הדיכוי הם אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדיון היום גם העלה שאלות בעניין הטרמינולוגיה, וחברות - טרמינולוגיה זה עמדה, וטרמינולוגיה צריך להתייחס אליה כעמדה, והיא מעוררת רגישויות בשני הצדדים, האם נצליח תוך כדי בניית חיים משותפים לבנות שפה משותפת, שפה משותפת שלא בהכרח שהיא או עברית, או ערבית, או אנגלית, אלא שפה משותפת בנויה ומושתת על ערכים משותפים, לזו הכוונה.
עאידה תומא סלימאן: דובר רבות על אתגר הפטרנליזם, וההתנגשות עם הרצון לגזרת המאבקים, תמיד יותר קל ללכת על גזרות קטנות, כי זה לא פותח את הדלת להכניס פנימה את הפיל, או את המציאות החיצונית, אבל יש קריאה מאוד ברורה שאי אפשר לנתק את המאבקים, וכאשר אנחנו זוכרות תמיד שהחירות שלך קשורה בחירות שלי ואת לא תהיי חופשיה כל עוד אני לא אהיה חופשיה, ואת לא תהיי במצב של צדק כל עוד אני נמצאת במצב של דיכוי, זה מה שיכול להוביל אותנו ביחד.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה ככה, אני רוצה להציע שלצד הוועדה, יהיה פורום של כל מי שירצה מארגוני החברה המשותפים, שיתכנס, לפעמים בכנסת, לפעמים בזום, לפעמים בחוץ, ויגדיש את החשיבה של האתגרים ואיך עוברים על האתגרים האלה ואיך מנצחים את האתגרים האלה ואיזה סוג אולי חזון של חיים משותפים, אנחנו רוצות לבנות ביחד, כאשר לוקחות בחשבון, גם את אלה שנמצאות בחיים יותר קלים ואלה שנמצאות על הקרקע, אבל עדיין אף אחד לא מכיר בהם, אני מכירה בכן, כולנו מכירות בכן והגיע הזמן שיכירו גם בכפר.
קריאה: המציאות מכירה בנו.
עאידה תומא סלימאן: האדמה והאוויר מכירים באנשים ואנחנו מכירים, הגיע הזמן שיכירו בכפר, לא באנשים, אנשים מנכיחים את עצמם תמיד.
עאידה תומא סלימאן: תודה לכולן, תודה על המסע הזה המרגש ואני חושבת שאנחנו נשמח לחשוב איך מתקדמים הלאה.
עאידה תומא סלימאן: תודה אמל.
עאידה תומא סלימאן: היום ה-18 בינואר 2022, ואנחנו עוסקים היום בהתמודדות מערכת בריאות הנפש עם סוגיות מגדריות.
עאידה תומא סלימאן: איתנו דרך הזום משתתפת ד"ר טל ברגמן לוי, ראש האגף לבריאות הנפש.
עאידה תומא סלימאן: הדיון הזה בא לאחר כמה דיונים שהתקיימו בוועדה בקדנציה הזו, וגם כמובן בכנסות ובקדנציות אחרות.
עאידה תומא סלימאן: הדיונים התייחסו להרבה מהסוגיות הקיימות בבריאות הנפש, אם זה בשירותים הניתנים ואם זה בנהלים שהיו קיימים.
עאידה תומא סלימאן: חלק מהדיונים התייחסו לשירותים הניתנים לנפגעות תקיפה מינית.
עאידה תומא סלימאן: חלק התייחסו לנושא של טיפול באנשים עם התמודדות נפשית שהם באותו זמן עבריינים של אלימות במשפחה.
עאידה תומא סלימאן: חלק מהם הגיעו למצב שאפילו ביצעו רציחות.
עאידה תומא סלימאן: בדיונים הקודמים עלו הרבה סוגיות, שהראו שמערכת בריאות הנפש בעצמה צריכה הבראה, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: ואני מנסה להתנסח בצורה הכי עדינה, במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: היו לנו עדויות בדיונים קודמים, לא רק על מחסור במיטות במערכות אשפוז, אלא אפילו מחסור במזרנים שאפשר לישון עליהם.
עאידה תומא סלימאן: עדויות על צפיפות מאוד גבוהה בתוך המערכת, וגם על כל הנושא של ההפרדה המגדרית, במיוחד במקרים של נשים נפגעות תקיפה מינית, שהרבה פעמים מאשפזים אותן במחלקות שנמצאים בהן לא רק גברים אלא גם גברים שנשלחו על ידי בית משפט ומחכים לבדיקה שלהם לאור עבירות שביצעו - חלקן עבירות מין ועבירות אלימות.
עאידה תומא סלימאן: כמה פעמים נפגעות נפלו עוד פעם לעוד פגיעות כאשר שהו במסגרות האשפוז.
עאידה תומא סלימאן: אירחנו גם את שר הבריאות אשר בישר לנו, בישיבה הקודמת, על הקצאה של 500 מיליון שקל, שהם רבע מהתוספת התקציבית אשר קיבל המשרד, לבריאות הנפש.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמחנו על הידיעה הזו, אם כי אנחנו חושבות שזה לא מספיק.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה לעבור כמה שאפשר על הסוגיות שעלו, ויש הרבה סוגיות שיעלו גם עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: יש עוד כמה נושאים שנצטרך להעלות.
עאידה תומא סלימאן: הבקשה שלנו להגעת ד"ר טל ברגמן הייתה בחלקה במטרה שתציף את כל הסוגיות.
עאידה תומא סלימאן: על חלקן קיבלנו תשובות מהמשרד בכתב - אמנם לא מספקות, ויש סתירה לפעמים, כמו בעניין התקציב.
עאידה תומא סלימאן: השר הודיע לנו פה על 500 מיליון, ובתשובה שקיבלתי לידיי מדובר על 100 מיליון שקל.
עאידה תומא סלימאן: נרצה לדעת גם מה האמת מאחורי ההקצאות התקציביות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו פנינו גם למשרד וביקשנו פירוט איך יהיה השימוש בתוספת התקציבית ובמה היא תושקע.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה כך: אנחנו נציף את כל השאלות שיש לנו, נעלה את כל הסוגיות, וד"ר טל ברגמן תחכה איתנו בזום.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל להיות בטוחה שהיא איתנו.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על זה שאת נמצאת, ואני מבקשת באמת שנקשיב ביחד לכל הסוגיות אשר יעלו.
עאידה תומא סלימאן: לאחר מכן, נבקש את התייחסותך למכלול הסוגיות.
עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שכדאי שניקח נושא-נושא ונתחיל לקבל תשובות על כל נושא, כי זה יכול להוביל אותנו למצב שלא כל הסוגיות יעלו.
עאידה תומא סלימאן: נעלה קודם כל את הסוגיות, נשמע את האנשים שביקשו להעלות את הנושאים, ואחר כך נשמע את הדברים שלך.
עאידה תומא סלימאן: לפני שאת מתייחסת, אני אתייחס אם יש עוד נקודות שלא עלו בדיונים.
עאידה תומא סלימאן: שלום לחברת הכנסת מיכל וולדיגר.
עאידה תומא סלימאן: הייתי בטוחה שתגיעי היום.
מיכל מרים וולדיגר: ברור, אי אפשר אחרת.
מיכל מרים וולדיגר: האמת שאני אשאיר את זכות הדיבור לסוף.
מיכל מרים וולדיגר: אני מכירה את התחום של בריאות הנפש.
מיכל מרים וולדיגר: אני נמצאת בתוך-תוכי תחום בריאות הנפש כבר שנים רבות, עוד בטרם הגעתי לכנסת.
מיכל מרים וולדיגר: הנושא הזה חרוט על דגלי, וכנראה שעד יומי האחרון אני אטפל בו, כי יש כל כך הרבה במה לטפל.
מיכל מרים וולדיגר: בכל תחום שלא ניגע בו בתוך התחום הענק הזה יש מה לעשות.
מיכל מרים וולדיגר: לכן, אני כן אבקש להשאיר לסוף.
מיכל מרים וולדיגר: אני רק כן אתייחס לתקציב שדיברת עליו, כבוד יושבת הראש - ה-500 מיליון שקל.
מיכל מרים וולדיגר: אז 400 מיליון שקל הם לבינוי וזה נפרס על פני חמש שנים.
מיכל מרים וולדיגר: זה באמת סכום שלא מספיק לשום דבר לפי מומחים שדיברתי איתם.
מיכל מרים וולדיגר: ה-100 מיליון שקל הוא לשוטף, וגם הוא לצערי הרב לא מספיק.
מיכל מרים וולדיגר: האוכלוסייה גדלה והזדקנה וזה בתיאום לזה.
מיכל מרים וולדיגר: זה בשום אופן לא משהו שאפשר לפתח באמצעותו משהו חדש.
מיכל מרים וולדיגר: לצערי הרב זה מעט מדי.
מיכל מרים וולדיגר: יש עוד הרבה דברים שאפשר היה לעשות אם התקציב היה יותר גדול, אבל לא הכל זה רק תקציב.
מיכל מרים וולדיגר: יש גם דברים מבניים שאפשר לעשות.
מיכל מרים וולדיגר: יש הרבה נושאים שהם בתודעה שצריך לשנות אותם.
מיכל מרים וולדיגר: יש לנו המון עבודה, כבוד יושבת הראש, ואני בטוחה שאנחנו ביחד נצליח לעשות פה שינוי.
מיכל מרים וולדיגר: אני אשמח לשמוע ואחר כך אני אגיד את הדברים שאני רוצה ואצטרך להגיד.
עאידה תומא סלימאן: הנה, כבר קיבלנו לפחות הבהרה בעניין ה-500 מיליון.
עאידה תומא סלימאן: לא במקרה אמרתי שידעתי שתגיעי לישיבה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהנושא הזה בנפשך ואת עוקבת אחריו.
עאידה תומא סלימאן: אמנם, אני חושבת שלא רק שהאוכלוסייה הזדקנה אלא בואו לא נשכח שאנחנו גם בתוך שנתיים של קורונה.
עאידה תומא סלימאן: כל אור הזרקורים הוא אולי על הטיפול הפיזי במגיפה וההשלכות הפיזיות, עניין ההדבקה והמחלה, אבל אנחנו עוד לא התחלנו לטפל בכל התופעות הנפשיות.
מיכל מרים וולדיגר: את כל כך צודקת.
מיכל מרים וולדיגר: אני אפילו לא התחלתי לדבר על הקורונה.
מיכל מרים וולדיגר: הגענו לקורונה עם מערכת מיובשת, שמעלה אבק, שנמצאת בסוף שרשרת המזון, וכך התחלנו את המגיפה.
מיכל מרים וולדיגר: בוודאי שהמגיפה לא פוגעת רק בגוף.
מיכל מרים וולדיגר: היא פוגעת אולי אפילו בעיקר בנפש.
מיכל מרים וולדיגר: אנחנו דיברנו לא מעט פה וגם בוועדות אחרות על הפגיעה בנפשם של הילדים שלנו.
מיכל מרים וולדיגר: על המצוקות הנפשיות, על העלייה החדה בפנייה למוקדים ובקשה לעזרה מקצועית.
מיכל מרים וולדיגר: עלייה בחרדות, באובדנות.
מיכל מרים וולדיגר: באמת בלי סוף, לצערי הרב, נזקים וצרות שהקורונה עשתה.
מיכל מרים וולדיגר: אני רק אוסיף שמחקרים מראים שכשיש מלחמה או מבצע, תוך כדי המלחמה או המבצע עוד אפשר להחזיק את זה.
מיכל מרים וולדיגר: הבלגאן מתחיל אחרי.
מיכל מרים וולדיגר: עוד לא התחלנו את מה שאחרי.
מיכל מרים וולדיגר: אנחנו עוד בתוך המלחמה.
מיכל מרים וולדיגר: אני בטוחה שיבואו לפתחנו, לתוך מערכת בריאות הנפש, עוד מקרים רבים-רבים אחרי שנסיים את הנושא של הקורונה.
מיכל מרים וולדיגר: אני כן מצפה מאיתנו - מחברי הכנסת, מהממשלה, מהמדינה - לא לחכות לרגע האחרון ואז לעשות פה פלסטר ושם גבס.
מיכל מרים וולדיגר: לעשות באמת טיפול שורש ולבוא מוכנים למערכה הזאת שאנחנו כבר נמצאים בתוכה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב מוכנים אנחנו לא.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך לתקן את מה שיש.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתחיל לתת את רשות הדיבור.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל לתת את זכות הדיבור לצעירה אמיצה.
עאידה תומא סלימאן: קראתי בהרבה עניין וכעס את הרעיון שהיה איתך, קים.
עאידה תומא סלימאן: קים אייזנשטיין חוותה בעצמה איך נראית מערכת בריאות הנפש מבפנים, ורוצה לתת לנו עדות.
קים איזנשטיין: קודם כל, תודה על הפלטפורמה.
קים איזנשטיין: אני אגיד שאמנם אני מספרת היום חלק קטן מהסיפור שלי, אבל אני לא מייצגת רק את עצמי.
קים איזנשטיין: אני מייצגת את כל החברות שלי, הנפגעות, שעברו דברים דומים במסגרות ובבתי חולים שונים.
קים איזנשטיין: אני אקריא את מה שכתבתי: קוראים לי קים אייזנשטיין.
קים איזנשטיין: בת 25, סטודנטית לתואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון.
קים איזנשטיין: עתודאית וקצינה לשעבר בחיל הים ומצטיינת דיקאן.
קים איזנשטיין: בנוסף לכל אלו, אני גם מאובחנת בפוסט טראומה מורכבת עקב תקיפות מיניות מהילדות.
קים איזנשטיין: ההתמודדות שלי באה לידי ביטוי בסימפטומים של פלאשבקים, סיוטים, מחשבות טורדניות, פגיעה עצמית על מגוון סוגיה ואובדנות.
קים איזנשטיין: אחרי שנים של הדחקה הסכר נפרץ, וחוויתי עוצמות שלא חוויתי מעולם.
קים איזנשטיין: הכאב היה בלתי נסבל.
קים איזנשטיין: נפלתי לתהום עמוקה והבנתי שאני צריכה עזרה.
קים איזנשטיין: הגעתי לאשפוז במחלקה סגורה, למרות האזהרות הרבות שקיבלתי בדרך.
קים איזנשטיין: אך המצב היה קשה, הייתי צריכה עזרה וטיפול, ולכן התעקשתי להתאשפז.
קים איזנשטיין: לא עלה בדעתי שלא אקבל אותם בכלל במחלקה.
קים איזנשטיין: כשהגעתי, נערך לי אינטייק.
קים איזנשטיין: כלומר, אני עניתי לשאלות אישיות וקשות על אודותיי אל מול חדר מלא באנשים, בערך 30 איש, הרוב גברים.
קים איזנשטיין: אחיות, סטודנטים, והרופאים הפסיכיאטריים במחלקת פסיכיאטרית נשים, שהיו שלושה גברים.
קים איזנשטיין: מעולם לא שיתפתי על עצמי דברים אישיים כאלו, והחוויה הייתה לא קלה.
קים איזנשטיין: לאחר האינטייק קיבלתי אבחנה - ויותר נכון, שלוש אבחנות: הפרעת אישיות גבולית, פוסט טראומה והפרעת אכילה.
קים איזנשטיין: שלוש אבחנות גדולות אבל בעצם לא אומרות הרבה: יש לי סימפטומים, וצריך לטפל בהם.
קים איזנשטיין: למה?
קים איזנשטיין: כי זאת האישיות שלי.
קים איזנשטיין: כלומר, הבעיה הייתה בי.
קים איזנשטיין: מאוחר יותר, בבית חולים אחר שונתה לי האבחנה לפוסט טראומה מורכבת, שמשלבת את שלוש האבחנות ומסבירה מה באמת קורה לי.
קים איזנשטיין: אז קיבלתי תרופות ושיתפתי פעולה, מתוך אמונה עיוורת שדברים ישתפרו.
קים איזנשטיין: השתחררתי מהאשפוז הראשון ומאז נפלתי ככדור שלג.
קים איזנשטיין: פגיעה עצמית ללא הפסקה, אובדנות ולא מעט אשפוזים חוזרים.
קים איזנשטיין: החיים היו כבדים עלי.
קים איזנשטיין: מתוסכלת מהמצב, לאחר ניסיון אובדני, הסכמתי להתאשפז בבית חולים אחר, מתוך תקווה ששם אולי אקבל עזרה וטיפול, שהייתי זקוקה להם כל כך.
קים איזנשטיין: אך עקב טעות, נאמר לי שאני לא שייכת גיאוגרפית לשם.
קים איזנשטיין: ידעתי שאני לא אקבל עזרה במחלקה שהייתי בה כבר וסירבתי להתאשפז, וכך אושפזתי בכפייה.
קים איזנשטיין: החוויה הייתה קשה.
קים איזנשטיין: הופעל נגדי כוח, קשרו אותי, גררו אותי על הרצפה, הופשטתי פעמיים בניגוד לרצוני אל מול גברים - פעם אחת על ידי גבר ופעם אחת בנוכחות שלושה גברים נוספים.
קים איזנשטיין: נאמר לי בפנים שאין לי יותר זכויות ואני בידם.
קים איזנשטיין: חדלתי להיות בן אדם.
קים איזנשטיין: קיבלתי זריקות ותרופות חזקות כל כך, וכך גם חדלתי להתקיים.
קים איזנשטיין: הייתי סמרטוט: לא מסוגלת להחזיק את גופי, לא מסוגלת לשלוט על הרוק בפה שלי ולא מסוגלת לחשוב.
קים איזנשטיין: שוב מצאתי את עצמי בשבי, חסרת אונים, תחת שליטת גברים.
קים איזנשטיין: לא הייתי אלימה ולא הפעלתי כוח - שום דבר שהיה מצדיק את כל המעשים הללו.
קים איזנשטיין: בסך הכל שאלתי שאלות שכנראה לא הייתה לי זכות יותר לשאול.
קים איזנשטיין: נתקלתי במערכת אטומה, שלא מוכנה אפילו לדבר איתי.
קים איזנשטיין: המחשבה היא על כך שאם מישהו היה מתייחס אלי כאל בן אדם - מדבר, מסביר, מנסה ואפילו, חס וחלילה, מטפל בי - כל זה היה נמנע.
קים איזנשטיין: במחלקות סגורות אין טיפול, אין שיחות ואין הבנה.
קים איזנשטיין: יש רק שיטת כלא וענישה, והכל עניין של תקציב וחמלה שאולי יגיעו לשם רק אם תיכנס מצלמה.
קים איזנשטיין: כבר שלוש שנים שיש לי סיוטים ופלאשבקים מהאשפוז הזה: מהקשירות, מהגברים, מחדרי הבידוד ומהזריקות, והשאלות ממשיכות לבוא - איך לא קיבלתי טיפול?
קים איזנשטיין: איך לא דיברו איתי אפילו דקה?
קים איזנשטיין: איך מקום שהיה אמור לטפל בי גרם לי לטראומה?
מיכל מרים וולדיגר: אם לא הקורונה, הייתי באה לחבק אותך.
מיכל מרים וולדיגר: את מדהימה.
עאידה תומא סלימאן: את האמת - אני נחנקת.
קים איזנשטיין: אני רק אגיד שזה על קצה המזלג.
עאידה תומא סלימאן: אני - קשה לי.
עאידה תומא סלימאן: קשה לי להגיד אפילו מילה אחת.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רואה למה מישהו או מישהי צריכה לעבור אפילו חלק מזה.
עאידה תומא סלימאן: זה מזעזע לשמוע עד כמה המערכת אטומה.
מיכל מרים וולדיגר: עאידה, אני חייבת לומר לך רגע משהו: גם אני, 16 שנה בתוך המערכת - לא בתוך המערכת, בחברה האזרחית של בריאות הנפש.
מיכל מרים וולדיגר: בכל פעם מחדש, אין קול והעיניים מלאות בדמעות, אבל די.
מיכל מרים וולדיגר: הגענו לפה כדי לעשות שינוי.
מיכל מרים וולדיגר: בשבילך, קים, ובשביל כל הנשים והאנשים שצריכים את הדבר הזה.
מיכל מרים וולדיגר: לכן אמרתי גם בהתחלה: זה הרבה גם שינוי בתפיסה.
מיכל מרים וולדיגר: בריאות הנפש היא כמו כל מחלה אחרת.
מיכל מרים וולדיגר: מחלה לא נעימה, כמו כל מחלה; אבל צריך להפסיק ולהתייחס אליה כאל כתם, כאיזה משהו דמוני, משהו שאין לך שום שליטה ועכשיו צריכים לקשור אותך ולהכריח אותך.
עאידה תומא סלימאן: לא, מבחינתי, זה אפילו לא שמתייחסים כאל כתם.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי, מתייחסים אליה כאל פושעת.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי, מי שעשה את הדברים האלה, יהיה מי שיהיה - הוא הפושע.
מיכל מרים וולדיגר: אפילו לא פושעת.
מיכל מרים וולדיגר: מתייחסים אליה כאילו היא כלום.
מיכל מרים וולדיגר: פושע זה עוד טוב.
קים איזנשטיין: כאילו אני לא בן אדם יותר.
עאידה תומא סלימאן: אני מתנצלת, אבל אני ממש מזועזעת.
עאידה תומא סלימאן: אנשים כאלה - צריך לבוא איתם בדין וחשבון, ובית משפט צריך לשפוט.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שצעירים וצעירות ובני אדם, אזרחים ואזרחיות - נמצאים בידיים האלה.
עאידה תומא סלימאן: שיגידו לי שזו דרכו של טיפול - לעזאזל.
עאידה תומא סלימאן: לא אבין.
מיכל מרים וולדיגר: עופר כסיף ואני הגשנו הצעת חוק, שמדברת על בחירה.
מיכל מרים וולדיגר: אמרת מקודם שהסכמת ללכת לבית חולים אחר.
מיכל מרים וולדיגר: הגשנו הצעת חוק שתהיה בחירה.
מיכל מרים וולדיגר: הרי היום יש אמנות בין-לאומיות, יש לנו את חוק שוויון זכויות אנשים עם מוגבלות.
מיכל מרים וולדיגר: זכותו של בן אדם לבחור איפה הוא רוצה לקבל שירות רפואי.
מיכל מרים וולדיגר: ברגע שאנחנו קהל שבוי - ואני שמה אותנו ביחד, כי לי יש קרוב משפחה מתמודד - ברגע שאנחנו שבויים, ולא יכולים לבחור באיזה בית חולים להיות, מתייחסים בדיוק לנקודה הזו.
מיכל מרים וולדיגר: אין פה בכלל תחרות, זה המצב ופה את תקבלי טיפול - בין אם עברת שם התעללות, בין אם לא עברת שם התעללות.
מיכל מרים וולדיגר: יש כל כך הרבה דברים שצריך לשנות בתוך המערכת, עאידה.
מיכל מרים וולדיגר: אחד מהם זה, א', לשנות את המדיניות.
מיכל מרים וולדיגר: להבין שמדובר פה בבני אדם שיש להם זכויות, וגם כשהם חולים יש להם זכויות, ולאפשר להם בחירה איפה להיות.
עאידה תומא סלימאן: מיכל, אני מבינה אותך.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להפוך את זה לפינג פונג בינינו, אבל אני חייבת להגיד דבר אחד: בעיניי, מערכת בריאות לא צריכה להתקיים על תחרות.
עאידה תומא סלימאן: זכות כל האזרחים לקבל אותה רמה של טיפול ואותם ערכים בטיפול.
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שכאילו הם צריכים לבדוק איפה הם צריכים להיות כדי לא ליפול לידיים כמו שהיה באשפוז הקודם של קים - זה אומר שיש בתוך המערכת חלקים שצריך לפקח על העבודה שלהם וצריך לשנות אותם.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת מסכימה איתי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא נגד שלאזרחים תהיה האפשרות לבחור איפה לקבל את הטיפול, אבל כל השירותים צריכים לעמוד בסטנדרטים מסוימים, ובסטנדרטים שלא יכולים לסבול יחס כזה.
קים איזנשטיין: אפשר לענות לדברים?
קים איזנשטיין: ראשית אני אגיד שאני מדברת רק כשאני שלוש שנים אחרי המקרה, כשהחלפתי כתובת ואני בטוחה שאני לא אחזור למקום ההוא, ורק זה נתן לי את האומץ לבוא ולהתחיל לדבר על מה שעברתי שם.
קים איזנשטיין: זה לא שייך לבית חולים אחד; זו תופעה של כל בתי החולים.
קים איזנשטיין: אף אחד לא מבטיח לי שבבית החולים השני היו מתייחסים אלי אחרת.
קים איזנשטיין: לגבי הנושא השני שאמרת, על להעמיד לדין: הבעיה בבריאות הנפש, שהכל נורא פרוץ, ובשנייה אפשר לערער את הביטחון של בן אדם, לערער את השפיות שלי, לדבר על האמינות שלי כבן אדם - בגלל שהייתי מאושפזת פסיכיאטרית.
קים איזנשטיין: פה הבעיה: שבשנייה יכולים לערער על כל היותי, על כל מה שאני אומרת, והכל רק כי הייתי מאושפזת.
עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, זה שמצאת את הכוחות להגיע ולדבר, ואת לוקחת את הנושא הזה כמאבק שאת מנהלת אותו - בעיניי את הכי שפויה והכי מאוזנת נפשית, ותמשיכי להיות ככה.
מיכל מרים וולדיגר: עאידה, אני רוצה לומר בתגובה למה שהיא אומרת: פנה אלינו, ולדעתי זה גם היה בתקשורת, אבא שהבת שלו מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי, שטענה שהיא נאנסה על ידי אח בבית החולים.
מיכל מרים וולדיגר: בסופו של דבר, מנהל בית החולים אמר לבת וגם לאבא - אתם סתם מעלילים, היא סתם מדמיינת, זה לא היה.
מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, זו הזיה.
מיכל מרים וולדיגר: והנה בדיוק הנקודה, אנחנו גם מגיעים בדיוק לנושא הוועדה, שזה בריאות הנפש בהיבט המגדרי.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר, יכול להיות שהיא באמת בדתה, אבל סליחה - תבדקו ותסתכלו, כמו כל תלונה אחרת.
מיכל מרים וולדיגר: גם לה וגם לכל מאושפז בבית החולים מגיעה הזכות לטעון את הטענות שלו ושהן ייבדקו כמו שצריך, ולא להגיד להם - בגלל שאתה חולה בבריאות הנפש אז אתה בודה מעצמך ודברים לא היו ולא נבראו.
מיכל מרים וולדיגר: זאת הזיה.
עאידה תומא סלימאן: גם מעבר לזה: היה בג"צ לפני חודש וחצי שאישר שמי שעברה תקיפה מינית יכולה לבחור ללכת לפסיכיאטרית ולא לפסיכיאטר, ולגינקולוגית ולא לגינקולוג.
עאידה תומא סלימאן: זאת זכותה.
עאידה תומא סלימאן: אז להתאשפז, כמי שנפגעה מינית ושגברים יפשיטו אותה ושישתמשו בכוח נגדה - זה אומר אטימות.
עאידה תומא סלימאן: אטימות מוחלטת וחוסר הבנה למה שעובר על נפגעת מין.
קים איזנשטיין: נתחיל מזה שאין פסיכיאטרית אחת במחלקת נשים.
קים איזנשטיין: הכל גברים.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שד"ר טל ברגמן שומעת.
עאידה תומא סלימאן: בסוגיות פה עלה גם כל הנושא של אשפוז בכפייה ומה שעובר בתהליך הזה של אשפוז בכפייה; הנושא של הפרדה מגדרית באשפוזים, במיוחד למי שעברו תקיפה מינית; וכל הנושא של ערעור על אמינות המטופלים והמטופלות כאשר הם מעלים סוגיות קשות בתוך המסגרות האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאורית סוליציאנו לדבר.
אורית סוליציאנו: אני קודם רוצה להגיד לקים שגם גרמת לי לזלוג.
אורית סוליציאנו: למרות שדיברנו וקראתי, זה מאוד קשה לשמוע את מה שאת אומרת.
אורית סוליציאנו: אני אומרת את זה במפורש.
אורית סוליציאנו: אנחנו בכמה שנים עשינו הרבה מאוד הכשרות בבתי חולים פסיכיאטריים, אבל בעיקר במחלקות הפתוחות.
אורית סוליציאנו: הדברים שאת העלית - אני חשבתי שכבר פסו מן העולם.
אורית סוליציאנו: זה פשוט מזעזע.
אורית סוליציאנו: לפני כמה שנים, אנחנו - איגוד מרכזי הסיוע בשיתוף ארגון בזכות, הכנו דוח שמדבר על טראומה בטיפול ועל החשיבות להפוך את הטיפול הפסיכיאטרי למיועד טראומה מינית.
אורית סוליציאנו: הסטטיסטיקות של משרד הבריאות, שהן סטטיסטיקות מאוד רחבות אבל עדיין משמעותיות, הן שבין 35 ל-72 אחוז ממי שמגיע לטיפולים נפשיים, יש לו ולה עבר של טראומה מינית.
אורית סוליציאנו: זאת אומרת שהרבה מאוד - בין שליש לשני שליש מלקוחות בריאות הנפש - הם עם עבר של טראומה מינית.
אורית סוליציאנו: הדבר הזה מחייב שכל אשפוז פסיכיאטרי יהיה מיודע טראומה.
אורית סוליציאנו: זו לא תורה מסיני, וזה לא נכנס למערכת.
אורית סוליציאנו: בזמנו היה לנו שיח עם משרד הבריאות לגבי התשאול - שהאינטייק יהיה מיודע טראומה מינית.
אורית סוליציאנו: לא אינטייק עם 30 אנשים.
אורית סוליציאנו: זה פשוט אביוז לשבת ככה מול 30 אנשים.
עאידה תומא סלימאן: מה 30?
אורית סוליציאנו: באינטייק, יש בבתי החולים הפסיכיאטריים ישיבת צוות.
אורית סוליציאנו: מגיעה הפציינטית, וכל הצוות שומע - מה שקים סיפרה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אינטייק היה עם 30 אנשי צוות?