GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורנה היילינגר: ראשית זו תעשייה.
אורנה היילינגר: היום הסחיטה של נשים, ברגע שזה הפך להיות תעשייה וככל תעשייה, יש לה את היצרנים ויש לה את הלקוחות וכמו בזנות צריך להפסיק גם את הלקוחות.
אורנה היילינגר: כרגע יש פעילות נהדרת של המשטרה לזהות את מנהלי הקבוצות, אין פעילות מספיק שעושה המשטרה בכל מה שקשור למפרסמים או לאותם עשרות אלפים של אנשים שמשתתפים באותן קבוצות.
אורנה היילינגר: זה דבר אחד.
אורנה היילינגר: דבר שני, הרשו לי לומר, באיגוד האינטרנט הישראלי אני מפעילה את מערך נטיקה שפוגש את הקורבנות.
אורנה היילינגר: הרבה פעמים אנחנו גם משתפים פעולה עם מאשה אברבוך שעושה עבודת קודש ובאמת מתמודדים עם אותן מצוקות מטורפות של אותן נשים.
אורנה היילינגר: כמו שאמרה מאשה, אין טעם לחזור, הן נאנסות עשרות פעמים ביום, כל פעם שגבר מסתכל על התמונה.
אורנה היילינגר: לגבי חינוך מיני, אני אוהבת את מה שמשרד החינוך עושה, אבל שיגידו תלמידים כמה פעמים הם באמת קיבלו חינוך מיני, ואם הם כבר קיבלו חינוך מה כרוך בחינוך המיני: גברת יקרה, אל תצטלמי, גברת יקרה – לא מדברים באמת באמת עם הבן: תבינו מה אתם עושים, תבינו שמה שאתם עושים זה לא רק עבירה על החוק, זה גם פגיעה, זה לא אתי, זה לא פאן, זה לא נהדר.
אורנה היילינגר: וזה צריך להתחיל מגיל צעיר, ברגע שהילד מתחיל להשתמש ברשתות החברתיות.
אורנה היילינגר: אחד הדברים שאנחנו עושים בנטיקה, בחודש הבא אני מפעילה את הקורס השלישי למרצים דוברי ערבית כדי שיכירו את עולם האינטרנט, את עולם האתגרים, את עולם הפתרונות, את הצעיר במרחבים.
אורנה היילינגר: זה קורס -90% ממנו הוא בערבית ונועד להכשיר מרצים.
אורנה היילינגר: נושא נוסף שחשוב לי לומר, יש לי הרבה מאוד מה לומר, אבל אני מבינה שבדיון כזה לכל אחד צריך להיות מקום, חשוב לי כן לשתף את הוועדה ואת הנוכחים בוועדה בשיטה חדשה, יש היום מגפה של פריצות והשתלטויות על חשבונות של פייסבוק או אינסטגרם או טיקטוק או דברים כאלה, האישה היא הקורבן ואז אם את רוצה את החשבון שלך בחזרה תשלחי לי תמונת עירום שלך.
אורנה היילינגר: אני אספר לכם סיפור קצר, 25 באוגוסט - - -
עאידה תומא סלימאן: בלי סיפורים, אנחנו כבר גלשנו מעבר לזמן.
אורנה היילינגר: מאה אחוז.
אורנה היילינגר: עוד דבר אחד חשוב, 105 עושה עבודה נפלאה, עושה עבודה נהדרת, נותנת כתובת, יש גם חיים אחרי גיל 25, יש גם חיים לנשים שנפגעות אחרי גיל 25.
אורנה היילינגר: אנחנו כתובת בצד העבודה הנהדרת של מאשה בקו החם של נטיקה, אבל בואו נשאל את 105 או את היחידה המשטרתית של 105 מה קורה עם אותן קורבנות שהמשטרה דופקת להם בדלת וחוקרים אותם על זה שהם נפגעו פגיעה מינית והם הולכים ואז ההורים והילד או הילדה נשארים בלי כתובת כי לא מפנים אותם ל-105.
אורנה היילינגר: זו אמירה שחשוב לי שנשמע כולנו.
אורנה היילינגר: תודה רבה לך, גברתי.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, תודה גם על ההערה האחרונה.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני מודה לחברות הכנסת שיזמו את הדיון הזה, אתם העליתם דיון שהראה שגם אם עסקנו בעבר אנחנו מנסים, בדיוק כמו המשטרה וכמו החינוך, לרדוף אחרי ההתפתחויות שמקדימות אותנו, לצערי הרב, בנושא הזה, אם זה בחקיקה, אם זה בתגובה למקרים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם, בבית המחוקקים, לא הצלחנו לעקוב אחרי ההתפתחויות שקורות בתחום הזה.
עאידה תומא סלימאן: ואני מסכימה, מה שעלה בפנינו היום זה תעשייה חדשה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא במקרה שאני אמרתי מלכתחילה שמדאיג אותי מאוד כמה אנשים מעורבים בזה, כמה אנשים מוכנים לשלם כסף עבור הדברים האלה, זה לספסר בתמונות של נשים ואי אפשר להתייחס לזה כאילו עבירה רק בין מי שהעביר את התמונות לבין האישה שנפגעה מזה או הנשים האינדיבידואליות שנפגעו בזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רואים בפנינו תופעה חברתית בעייתית ביותר שמחייבת הסתכלות יותר עמוקה, לא רק של מה זה אומר על החברה, אלא איך צריך להגיב לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני אפנה בעניין התיק הספציפי של שיך וההתנהלות של המשטרה ואני ארצה תשובות בעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: מה שנחשף בתחקיר של 'המקור' הוא מאוד בעייתי וזה מחייב שמישהו ישלם על ההתנהלות שהייתה שם או שנאמר שהייתה שם.
עאידה תומא סלימאן: שאלה מאוד ברורה זה כל הנושא של חקירת כל המעורבים בתיקים האלה ועד כמה הולכים רחוק ובודקים מי מעורב בהפצה ואיך זה עבר ובמי זה פגע.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד שגם למשטרה יהיו תשובות בעניינים האלה בנוסף לסטטיסטיקה שביקשנו.
עאידה תומא סלימאן: בנושא של לקוחות התעשייה, אולי הגיע הזמן שנעבור על החקיקה הקיימת בנושא הזה כדי לבדוק.
עאידה תומא סלימאן: החקיקה התכוונה לשלב שבו היה בדרך כלל אדם אחד שניסה לפגוע באישה או בילד ספציפיים, אבל פה אנחנו רואים שמתפתח סוג של תעשייה שאולי מחייב שינוי חקיקתי.
עאידה תומא סלימאן: את זה אנחנו מטילות על עצמנו כחברות כנסת כדי לבדוק את האפשרות הזו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נפנה למשרדים לבדוק איך הם מתכוננים להתייחס לתופעה החדשה הזו.
עאידה תומא סלימאן: עלתה גם השאלה של מי ילווה את הנשים.
עאידה תומא סלימאן: במקרה של 105 יש איזה שהוא ליווי מסוים לנפגעים, אבל גם תגובה מהירה.
עאידה תומא סלימאן: זה לקטינים, אבל לנשים ולגברים הבוגרים שזה קורה להם, אין להם כתובת מהירה חוץ מאשר להגיע לתחנת משטרה או כשיהיה מוכן סופית הטופס המקוון.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שעלה פה מחייב חשיבה, אתם דיברתם ב-105 שאתם חושבים להרחיב את הסמכות, אשמח לשמוע איפה זה עומד, כל השיקול הזה להרחיב את 105, האם יש הסכמה בעניין הזה, האם יש לוח זמנים בנוי או שהוועדה צריכה לפנות למשרד ולבקש תשובות בעניין הזה, ואנחנו כן נעשה את זה, שתדעו שאנחנו נפנה.
עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל לא נותנת אחרי הסיכום לפתוח נושאים חדשים.
אביגיל סון-פלדמן: אני ממשרד המשפטים, רציתי רק נקודה.
אביגיל סון-פלדמן: העלית שאלה לגבי הלקוחות, אני רק אחדד שכמובן ככל שהחומרים הם ביחס לקטינות אז מדובר בחומר תועבה לפי פרק של עבירות התועבה וכל החזקה של חומר, צפייה בחומר, זה הכול עבירות פליליות.
אביגיל סון-פלדמן: רק לחדד את העניין הזה.
אביגיל סון-פלדמן: העבירות של התועבה מתייחסות לתוכן וזה לא רלוונטי איך זה הושג, פרסום תועבה ובו דמותו של קטין, זה מתייחס לחומר הזה.
אביגיל סון-פלדמן: כל החזקה, כמובן הפצה, יצירה וצפייה זה כבר עבירה פלילית.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אם זה לא קטינים?
אלינה ברדץ' יאלוב: אם את בת 20 אז את נופלת בין הכיסאות.
עאידה תומא סלימאן: אם את בת 18 וחודש.
אביגיל סון-פלדמן: אם זה לא קטין ככל שההתייחסות היא לשאלה האם מראש זה נעשה בהסכמה שלה או לא, אז כמובן שזה משליך על עד כמה אפשר להפעיל את כל מי ש - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל זה זורק לפתחכם, בעיניי, דיון מהותי ביותר של איך אפשר להתייחס לתעשייה הזו המתפתחת, משרד המשפטים צריך לתת את דעתו כי מה שקורה במקרה הזה זה לא אם בעת הצילום היא הסכימה להצטלם אלא האם היא הסכימה שיספסרו בתמונה שלה ושהיא תתחיל לקבל תגובות.
אביגיל סון-פלדמן: ברור, מי שמבצע את ההפצה הוא ממילא עובר עבירה.
עאידה תומא סלימאן: גם מי שמחזיק ומי שפונה אליה אחר כך.
אביגיל סון-פלדמן: מי שפונה אליה ברור, זה סחיטה.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולם וכמובן בעניין משרד החינוך אני אחכה לקבל את ההנחיות שלכם שמופצות לבתי הספר בנושא ואני אדבר איתכם על המקרה.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, היום 14 לנובמבר 2021, ואנחנו היום בציון יום זכויות האדם בכנסת.
עאידה תומא סלימאן: כפי שידוע לכם מתקיימים הרבה דיונים בוועדות השונות, גם היינו עכשיו בכנס שמתקיים בנושא אפליה אבל אנחנו מקדישות את הדיון היום לדיון על חסרות מעמד בישראל ובפוקוס מיוחד על חסרות מעמד נפגעות אלימות מגדרית גם כן.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שהוועדה הזאת דנה בנושא הזה כבר כמה פעמים, היו לנו בכנסת ה-20 שלושה דיונים בנושא נשים חסרות מעמד, בדיונים האלה התמקדה הוועדה בשתי אוכלוסיות נשים חסרות מעמד הסובלות מאלימות, נשים מבקשות מקלט ונשים הנשואות לאזרחים ישראליים ונמצאות בתהליך התאזרחות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שהתהליך הזה גם כן לאור ההתפתחויות שהיו בחידוש חוק האזרחות גם הופסקו ההליכים לפי ידיעתי שמתקיימים בנושאים האלה, תכף נשמע גם כן, יש לנו נציגים מרשות האוכלוסין, יש לנו נציגים או נציגות ממשרד העבודה והרווחה ויש מהמשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עקבנו לאורך השנים גם איך המדינה טיפלה בנושאים האלה, בינתיים כל עוד הנשים נמצאות בתוך מדינת ישראל יש אחריות מבחינתי למדינה כלפי הנשים האלה כל עוד הן נמצאות בתחום הגבולות שלה, הנשים גם סובלות מאלימות, גם צריכות, לא כולן, יש כאלה שסובלות מאלימות, יש כאלה שסובלות ממחסור אדיר בשירותים בגלל המעמד שלהן ונגישות לשירותים השונים, ואנחנו ננסה היום לשמוע לאחר שנתיים של כמעט ניתוק מהנושא לא ביום יום ובעשייה מול נשים בציבור, אני כמעט, הלשכה שלי מוצפת בפניות של נשים חסרות מעמד שסובלות מהמצב הזה, אבל ניתוק מדיונים בוועדה ומעקב מול המשרדים, אנחנו נרצה לדעת מה קרה בשנתיים האלה.
עאידה תומא סלימאן: האם המדינה השתפרה בטיפול שלה ומה יש לנשים עצמן, כי יש לנו כמה עדויות שאני ארצה שנפתח בהן.
עאידה תומא סלימאן: ומה העדויות ידברו אחר כך נציגות ארגונים ואני מבקשת מנציגות המשרדים לרשום מולכן את ההערות, את הבעיות שיוצאות תוך כדי העדויות ואני אחר כך אפנה אליכן בשאלות כדי לקבל את התשובות שלכן.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתחיל עם נאמה אבו רביעה, פעילה, נעמה מדברת רק בערבית ואני אתרגם אותה כדי שכולם יבינו ואולי רוואת תרצי לעזור לנו בתרגום גם.
עאידה תומא סלימאן: נעמה, אני מבקשת למי שנוכח פעם ראשונה בוועדה, אני נותנת זכות דיבור שלוש דקות.
נעמה אבו רביעה: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן תרגום חופשי מפי מתורגמנית) קוראים לי נעמה אבו רביעה, בת 44, נשואה, הגעתי לפה לייצג את הנשים שאין להן תעודת זהות.
נעמה אבו רביעה: המציאות מאוד קשה ותמידית של סבל מתמיד, וקשיים שתכף אפרט עוד.
נעמה אבו רביעה: יש מצב של אישה שאפילו לא יכולה להניק את התינוק הרך הנולד שלה, ואין לה את האמצעי אפילו לקנות את החלב הזה.
נעמה אבו רביעה: בנוסף לכל זה היא גם סובלת מאלימות מבן הזוג והיא מפחדת לגשת למשטרה ולהגיש תלונה כי היא יודעת שהסוף יהיה במחסום והיא תגורש פשוט.
נעמה אבו רביעה: בקורונה הקושי הוא עוד יותר גדול, היא לא יכולה להתחסן, היא לא יכולה להרגיש בטוחה, לא יכולה לחסן את הילדים שלה וזה מקשה עוד יותר.
נעמה אבו רביעה: חופש התנועה שלה מאוד מוגבל, ביקורים בסיסיים כמו לקופת חולים, למשרדים ממשלתיים, היא מנועה מלעשות את זה, לא יכולה לנוע בחופשיות, אין לה אישור שמאפשר לה לנוע בחופשיות.
נעמה אבו רביעה: מקווה למציאת פתרונות הולמים שיאפשרו לה לחיות בכבוד, בחופש ובביטחון.
עאידה תומא סלימאן: היא אומרת שהרבה מהאנשים לא קיבלו את החיסונים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבצפון היו כמה מקומות שכן אפשרו מתן חיסונים, אני לא יודעת מה קורה בנגב, אבל תכף נשמע.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעורכת דין רעות שאער מהאגודה לזכויות האזרח.
רעות שאער: שלום, תודה על הקיום של הדיון החשוב הזה.
רעות שאער: אני מניחה שיתייחסו פה בהרחבה לשלל הבעיות שמצבן של נשים חסרות מעמד מעלה.
רעות שאער: אנחנו הגשנו לוועדה נייר עמדה ואני מבקשת לדבר בנושא שאליו התייחסנו באופן יותר ממוקד, בגלל קוצר הזמן.
רעות שאער: אני רוצה להתייחס לנושא של טיפול רשות האוכלוסין וההגירה בנשים הפגיעות ביותר, הפלשתינאיות הפגיעות ביותר שחיות בישראל בלי מעמד קבוע ובלי היתר שהייה שחוק האזרחות אפשר גם בזמן שהיה תוקף ואני רוצה לחדד את הקשר שבין הנושא של מעמד לבין היותן של הנשים נפגעות אלימות.
רעות שאער: הרבה פעמים הנשים האלה נישאות לגברים ישראליים, מביאים אותם מהשטחים הכבושים, בגילאים צעירים בלי שהן לפעמים מודעות להשלכות של הדבר והן הופכות להיות סוג של נספח או רכוש של הבעל בגלל התלות שלהן בו בענין המעמד.
רעות שאער: הרבה פעמים המעמד שלהן לא מוסדר לא מכיוון שהן לא מעוניינות בזה אלא מכיוון שהבעל לא מעוניין בזה וברגע שהבעל לא מעוניין הן חסרות אונים לגמרי מול המערכות והן נותרות חשופות גם לאלימות על כל הסוגים שלה, פיזית, נפשית, כלכלית.
רעות שאער: לפעמים הן מוחזקות בתנאים שגובלים בתנאי עבדות ושיעבוד.
רעות שאער: רשות האוכלוסין וההגירה פרסמה ברבות השנים נוהל שאמור להתמודד עם הבעיה הזאת בדיוק, אלא שהנוהל הזה קובע תנאים, תנאי סף כל כך אבסורדיים שהנוהל הופך להיות לא רלוונטי, כי הנוהל דורש מצב שבו האישה המעמד שלה כבר הוגשה בקשה להסדיר אותו, היה צריך להיות רצון מראש של הבעל לפנות ולבקש לקבל עבורה היתר, מה שלא מתקיים באחוז גדול מאוד של המקרים וגם נדרש שהאישה התריעה על קיום האלימות כלפיה מראש עוד לפני הפירוד מבן הזוג.
רעות שאער: מה שקורה בפועל זה שהנשים שסובלות מאלימות לא עומדות בתנאי הסף של הנוהל ולא יכולות להגיש בקשה לפיו, בהרבה מאוד מקרים הן לא יכולות גם להגיש בקשה לוועדה ההומניטרית כי הוועדה ההומניטרית המייעצת שמטפלת בעניינם של פלשתינאים ופלשתינאיות לא מאפשרת להגיש בקשה למי שאין לה מזמין ישראלי.
רעות שאער: אישה שאין לה ילדים עם אזרחות ישראלית או תושבות ישראלית לא עומדת בתנאי הסף גם של הוועדה הזאת.
רעות שאער: המצב בשטח, התוצאה היא שאלפי נשים חיות מתחת לרדאר, לא מטופלות על ידי הרשויות, אין להן כסף משלהן ואמצעים שלהן, אין להן זכות לקבל שירות מאף רשות ממשלתית, לא טיפול רפואי ולא טיפול של הרווחה, לא ביטוח לאומי ולא שום זכות אחרת, הן והילדים שלהן נותרים חשופים לאלימות ואף גוף במדינה לא יכול לעזור ולטפל בהן, כולל החשש המאוד מובן לפנות למשטרה מכיוון שבהרבה מקרים המשטרה במקום לטפל בפן הפלילי תוביל לגירוש של האישה מהמדינה.
עאידה תומא סלימאן: תכף נרצה לשמוע גם מהמשטרה, כי אני יודעת שיש נוהל שאומר אחרת.
רעות שאער: נכון.
רעות שאער: לא תמיד מבוצע בשטח.
רעות שאער: אגב לגבי השאלה שעלתה פה לגבי חיסונים, אנחנו הרבה פעמים מפנים נשים לתחנות החיסון שמוקמות במיוחד לחסרי מעמד אבל גם שם חיסוני קורונה ניתנים רק למי שיש לה היתר שהייה.
רעות שאער: מי שאין לה היתר לא יכולה להתחסן.
רעות שאער: אנחנו מכירים כמו שתיארתי את החסמים לקבלת היתר, זה תלוי גם ברצון של הבעל, גם יש תהליך בירוקרטי שהוא מאוד ארוך ומכביד והרבה מאוד נשים ומשפחות לא צולחים את ההליך הזה.
רעות שאער: כך שיש נתח גדול מבין הנשים הפלשתינאיות שחיות בישראל שאין להן את ההיתרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: בעיקר אני רוצה למקד את השאלות למשרדים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש קריטריונים שונים, יש ועדות הומניטריות שונות, לפלשתינאיות יש ועדה הומניטרית אחת ולשאר יש ועדה הומניטרית אחרת ויש קריטריונים שונים.
עאידה תומא סלימאן: בשני המקרים אני ארצה הבהרות בעניין הזה, למה צריך קריטריונים שונים ואיך יכול להיות שקריטריוני הסף חוסמים את הנגישות לוועדה מלכתחילה.
עאידה תומא סלימאן: והמשטרה, גם נרצה לשמוע בעניין הנוהל שלכם והביצוע שלו.
עאידה תומא סלימאן: ענבר בראל, המוקד לפליטים ומהגרים.
ענבר בראל: אז קודם כל אני אגיד תודה רבה ליושבת ראש הוועדה על הדיון והישיבה המאוד חשובה הזאת ויש פה נוכחות מאוד מרשימה גם של הממשלה, גם של ארגונים חברתיים.
ענבר בראל: אני אנצל את הבמה כדי לדבר על תיק ספציפי שמוכר להרבה מהנוכחות פה באולם וזה התיק של 27 קורבנות סחר אתיופיות שנסחרו לישראל בשנת 2012 בהיותן קטינות.
ענבר בראל: הגשנו את התיק הזה כבר לפני למעלה משנה.
ענבר בראל: כל הנשים האלה הוכרו כמעט עם כניסתן לישראל בתור קורבנות סחר בבני אדם, קיבלו אישור ממשטרת ישראל, בכל זאת הן היו חשופות להליכי גירוש בשנים האחרונות והבקשה שאנחנו הגשנו בשבילן היה לגביה דיון כבר לפני שנה ושלושה חודשים בוועדת המשנה לסחר, ביקשנו מעמד קבע עבור הנשים האלה, בגלל הזוועות שהן עברו, בגלל העובדה שהן קשרו פה את גורלן גם אחת בשניה וגם במדינת ישראל, ועבר כבר המון זמן והנשים האלה עדיין פה רק במעמד ארעי.
ענבר בראל: הן קיבלו בזמנו אשרה לשנה אחת ועכשיו ההליכים המשפטיים שהגשנו נמחקו כי משרד הפנים ביקש לבחון את התיק עוד פעם ואת הבקשה למעמד קבע עוד פעם.
ענבר בראל: למרות שהיתה קריאה גם של חברי וחברות כנסת, גם של הוועדה, גם שלנו להעניק מעמד שהוא ארוך טווח לנשים האלה, הן עדיין פה במעמד ארעי ויש הבנה מאוד נרחבת לגבי זה שהתיק שלהן הוא כל כך חריג והוא כל כך קשה ואין להן מקום אחר חוץ מכאן והן חייבות את זה לצורך הביטחון שלהן ואני מאוד אודה אם תוכל לצאת עוד פעם קריאה - - -
עאידה תומא סלימאן: והן מוכרות כקורבנות סחר.
ענבר בראל: הן מוכרות כקורבנות סחר, באופן רשמי יש לכולן אישורי הכרה, הגשנו את התיק הזה עבור כולן כקבוצה, יש גם הבנה של משרדי הממשלה שמדובר פה בקבוצה שבלתי ניתנת להפרדה ואנחנו נשמח אם תצא עוד פעם קריאה מהוועדה המאוד חשובה הזאת לגבי הדרישה למעמד קבע ארוך טווח עבור הנשים האלה שהן זקוקות לה באופן נואש.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נשמע תשובות על הנושא.
עאידה תומא סלימאן: חתאם אבו עגאג, בזום.
חתאם אבו עגאג: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן תרגום חופשי מפי מתורגמנית) הנשים הפלשתינאיות מתמודדות עם קשיים בארץ, דבר ראשון מבחינה רפואית, אין להן ביטוח והן לא יכולות לקבל את הטיפול הרפואי כמו שצריך, הדבר השני מעבר הגבול, הן לא יכולות לעבור את הגבול בשלום ולא יכולות לבקר את המשפחות שלהן.
חתאם אבו עגאג: דבר שלישי, כל הזכויות שלהן לא מוכרות בארץ כמו למשל הזכויות של לשכת הרווחה, של הביטוח הלאומי, גם כמו שהצגתם לגבי הגשת תלונות במשטרה.
חתאם אבו עגאג: במשרד הפנים אנחנו צריכים כל הזמן להגיש את כל המסמכים והאישורים כדי לעקוב אחרי האישורים, זה תהליך מאוד מסובך.
חתאם אבו עגאג: דבר שני מבחינת דיור, אנחנו כולנו גרות בשכירות והשכירות מאוד גבוהה.
חתאם אבו עגאג: עוד דבר לגבי תעסוקה, אנחנו לא יכולות לעבוד פה ואין לנו שום זכות לקבל תלוש משכורת או לקבל את הזכויות שלנו כעובדות פה בארץ.
חתאם אבו עגאג: עוד שתי נקודות אחרונות, אנחנו רוצות לחיות בביטחון ולהתנהל בשלום בארץ.
חתאם אבו עגאג: והדבר האחרון, גם אנחנו מתמודדות עם קשיים לגבי רישום הילדים שלנו ברשות האוכלוסין שזה לוקח הרבה זמן, זה תהליך מסובך ועוד אנחנו משלמות סכומים גבוהים כדי לרשום אותם ברשות האוכלוסין.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהקושי האמיתי בלשמוע את העדויות האלה זה לא שאנחנו לא ידענו על הקשיים האלה, הקושי האמיתי שאני יושבת אחרי שלוש שנים ואני עדיין שומעות אותן עדויות.
עאידה תומא סלימאן: עברו שלוש שנים מאז הדיון האחרון שקיימתי בנושא הזה, הבעיות אותן בעיות.
עאידה תומא סלימאן: הנשים עדיין נמצאות באותו באותו מלכוד שהיו בו לפני שלוש שנים ואולי עכשיו הקושי הוא יותר רחב.
עאידה תומא סלימאן: וזה הקושי האמיתי.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאנשים יגידו לי אז מה חידשו העדויות האלה, ידענו שהן לא יכולות, אין להן חופש תנועה וידענו שהן לא יכולות להיכנס לבקר את המשפחות שלהן.
עאידה תומא סלימאן: אבל תתארו, מי שנתנה עדות לפני שלוש שנים שהיא לא יכולה לבקר את המשפחה שלה, היא עדיין לא ביקרה, היא עדיין לא פגשה א המשפחה שלה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת נעמה הצטרפת אלינו, אנחנו במסע לשמוע על הבעיה.
נעמה לזימי: אני אגיד משהו קצר, כי אני מעדיפה לשמוע.
נעמה לזימי: באמת חשוב להיות פה ותודה לכל הנוכחות.
נעמה לזימי: אני אגיד שגם בשבוע האחרון הגשנו בקשה לשאילתא למליאה בכל מה שקשר לסחר בנשים מאתיופיה שנחשפנו אליו דרך התקשורת, אז אני אומרת שאנחנו כל הזמן פוגשות את המקרים האלה שוב.
נעמה לזימי: אין ספק שהסיפור של אלימות בתוך התא המשפחתי במיוחד אצל נשים שנסחרו או נישאו בכפיה הוא לא יכול להיות פקטור שיטלטל את חייהן עוד יותר אלא צריך להיות מנגנונים שיסייעו להן לאחר המצב הזה.
נעמה לזימי: נוצר מצב שהמדינה מקדמת את העוול הכפול הזה בעצמה ואנחנו חייבות למנוע אותו.
נעמה לזימי: קודם כל תודה עאידה על הדיון הזה החשוב, אני אקריא רק כמה נקודות ממסמך של אישה לאישה שזה ארגון שאני פעילה בו שנים, על הדרישות שלנו.
נעמה לזימי: אני רוצה לדבר על הדרישות.
נעמה לזימי: מתן מעמד אזרחי המקנה זכויות סוציאליות, בחינה הומנית המבסס פרספקטיבה מגדרית, הכשרה מתאימה לנציגי הוועדות, ופיקוח על ידי נציגות חיצונית בעלת הכשרה על כל התהליך.
נעמה לזימי: אלו דברים בסיסיים, לכמת אותם במעשים, לדרוש אותם כבר עכשיו בלי יותר מדי - - -
עאידה תומא סלימאן: בואי נתחיל עם זה שיכנסו את הוועדות קודם כל, שתדונה הוועדות ואז נכשיר אותם.
עאידה תומא סלימאן: ואני מציעה להעלות את זה בקואליציה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חברת הכנסת נעמה לזימי.
עאידה תומא סלימאן: אם כבר התחלת לצטט אישה לאישה, איילה אוליר בזום, כבר העבירו את ההמלצות שלכם אבל אני בטוחה שתרצי להוסיף משהו.
איילה אוליר: האמת שבאתי להביא נושא אחר, אז טוב שנעמה הצליחה להעביר את הדברים האלה.
איילה אוליר: הנושא שרציתי לדבר עליו זה הטיפול של המשטרה.
איילה אוליר: לצערי אנחנו היינו עדות בשנתיים האחרונות לכמה מקרים של נשים שהלכו למשטרה להתלונן על אלימות שהיו חשופות אליה או על איום שהיה עליהן ולא קיבלו את המענה המתאים.
איילה אוליר: למשל אחת הפעמים היה מקרה של אישה פלשתינאית והבת שלה שהלכו להגיש תלונה במשטרה על איש שאיים עליהן בנשק בפארק ונאמר להן שאם הן יגישו את התלונה אז השוטרים יאלצו לגרש אותן.
איילה אוליר: אז הן לא הגישו את התלונה והלכו הביתה בלי לקבל מענה.
איילה אוליר: במקרה אחר אישה הלכה להגיש תלונה על איומים כלפיה והשוטר אמר שהוא לא יכול לטפל בתלונה אם אין לה מעמד.
איילה אוליר: היא הלכה לשם עם העובדת הסוציאלית והן התקשרו אלינו ואנחנו היינו צריכות להעביר לשוטר אישורים שהיא כן עושה מאמצים להסדיר את המעמד שלה ושהמקרה שלה מטופל ואז היא קיבלה מענה.
איילה אוליר: אחרי כמה מקרים כאלה שקיבלנו החלטנו לפנות למשטרה לנסות להבין אם יש נוהל שמתייחס לנושא או לא.
איילה אוליר: פנינו למשטרה בבקשת חופש מידע, כמה בקשות חופש מידע למען האמת, החל מיוני 2019, אז אמרו לנו שהנוהל היחיד שיש בו התייחסות למקרים, למשל הנחיה שלא לעכב לחקירה נשים ללא מעמד, זה נוהל הטיפול בקורבנות סחר.
איילה אוליר: ושאפשר להסיק מהנוהל הזה לגבי מקרים אחרים אבל באופן כללי הם לא מכירים מקרים שבהם לא התנהלו כראוי.
איילה אוליר: יחד עם זאת הם ציינו שהם בוחנים את האפשרות להוסיף הנחיה שלא לעכב נשים לחקירה במקרה של תלונה של אלימות בין בני זוג.
איילה אוליר: שנה אחרי זה הגשנו שוב בקשת חופש מידע להבין אם נוספה הנחיה, עדיין לא נוספה הנחיה, זה עדיין היה בתהליך והשנה שוב פנינו באפריל להבין אם היה תיקוף להנחיה כזאת, ונאמר לנו שלא היה ולא ידוע על לוח זמנים להוסיף אותה לנוהל.
איילה אוליר: זה כמובן מאוד מדאיג אותנו, אחרי שנתיים שאנחנו רואות שלא נעשתה שום התקדמות ואני אם אישה נפגעת אלימות רוצה להתלונן במשטרה ומגיעה אלי אני לא יכולה להגיד לה את יכולה ללכת לבד ותקבלי מענה, היא חייבת איזה שהוא תיווך וליווי, לדאוג שהזכויות שלה ישמרו.
איילה אוליר: אז פנינו במכתב למפכ"ל המשטרה, ליועצת המפכ"ל לשוויון מגדרי וגיוון תרבותי וליחידת הייעוץ המשפטי, להתריע על הנושא הזה ולבקש שיסדירו את זה באופן מיידי, קיבלנו תשובה שהמכתב התקבל ומעבר לזה לא קיבלנו שום תשובה עד היום.
איילה אוליר: אז אנחנו חושבות שזה חיוני להוסיף באופן מיידי הנחיה לכל הנהלים המשטרתיים שעוסקים באלימות שלא להתנות את המענה במעמד אזרחי, לא לעכב, לא לגרש או לאיים בגירוש, או לבדוק תהליכי הסדרת מעמד לפני מתן מענה לכל מקרה ואחרי שתתווסף הנחיה כזאת לנוהל אז כמובן לפרסם אותה גם לציבור גם לנשים וגם לארגונים.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה איילה.
עאידה תומא סלימאן: זה מתווסף לשאלות שנרצה לקבל עליהן תשובות.
עאידה תומא סלימאן: דבר שמעלה אצלי תהיות, נרצה לדעת באיזה שהוא שלב איך בדיוק הנהלים האלה מרועננים, איך הם יורדים למטה, עד כמה השוטרים בתחנות והיומנאים ומי שבא במגע ראשון עם האישה כאשר היא מגיעה להתלונן יודע על הנוהל, מה ידוע לו על הנוהל, כל כמה זמן מכשירים את האנשים האלה בידע הזה.
עאידה תומא סלימאן: עורכת דין נועה דיאמונד, המרכז הרפורמי לדת ומדינה, בבקשה גבירתי.
נועה דיאמונד: תודה ליושבת ראש הוועדה, לחברות הוועדה ומארגנות הדיון בנושא הכל כך חשוב הזה, תודה שאתן מאפשרות להשמיע את קולן של נשים שעל פי רוב קולן לא נשמע.
נועה דיאמונד: אני אדבר מטעם המרכז לסיוע משפטי לעולים, היום אני דווקא לא אדבר על עולים או עולות אלא על קבוצה אחרת שאנחנו עוסקות בייצוג שלה מזה כשני עשורים, נשים זרות שנפלו קורבן לאלימות בן זוג ישראלי.
נועה דיאמונד: לאורך השנים ייצגנו בעשרות אם לא מאות תיקים פרטניים של נשים כאלה, רובן המוחלט אימהות לילדים אזרחים ישראליים ובנייר העמדה שהגשנו לקראת הדיון היום ביקשנו להתמקד בממשק בין הסוגיה של הסדרת מעמדן של נשים זרות קורבנות אלימות ונושא הדיון היום, נשים חסרות מעמד בישראל.
נועה דיאמונד: אני רוצה לדבר על המקרים הקיצוניים ביותר של מערכת יחסים אלימה בין גבר ישראלי לאישה זרה כשהבעל אפילו לא מוכן לפנות ולבקש להסדיר את מעמד האישה אף על פי שהוא יכול לעשות זאת על פי נהלי רשות האוכלוסין.
נועה דיאמונד: כלומר הוא הופך במו ידיו את האישה לחסרת כל מעמד חוקי בישראל, הוא הופך את הבית לכלא ואת עצמו לסוהר של האישה ונשים במצב הזה פוחדות אפילו יותר מהרגיל לצאת מהבית, ליצור קשרים עם הסביבה, להתלונן, כי בנוסף לפחדים הידועים נוסף פחד מפני אכיפה וגירוש.
נועה דיאמונד: בהקשר הזה הציפיה מרשות האוכלוסין, עליה אנחנו ובתי המשפט מדברים שוב ושוב, הוא לשחק תפקיד בסיוע לנשים הללו לצאת מהקשר המתעלל, לתת לנשים האלה איזה שהוא אופק שבו הן לא תלויות בבעל ולא תלויות בקשר האלים, כדי שהן לא יפחדו לצאת מהקשר הזה ויוכלו להגיש בקשה להסדיר את המעמד שלהן.
נועה דיאמונד: בנייר העמדה ציינו התחייבות של המדינה לבית המשפט בדיון בעתירה מינהלית מלפני כמעט עשור, לתת קדימות בכל שלבי הטיפול בבקשה לנשים חסרות רשיון ישיבה שנפלו קורבן לאלימות בן זוג.
נועה דיאמונד: למרבה הצער ההתחייבות הזאת מופרת, אין דרך אחרת לומר את זה, ברגל גסה.
נועה דיאמונד: הבקשות של הלקוחות שלנו חסרות המעמד ממתינות חודשים ואפילו שנים להכרעה וחשוב להדגיש שהן כולן אימהות לילדים ישראליים במשמורתן, הן כולן צריכות לפרנס את הילדים האלה, לשלם שכר דירה אחרי שהן יוצאות ממקלט לנשים מוכות, לשלם חשבונות, לקיים את הילדים ולקיים את עצמן, וכל זה כשאין להן רשיון ישיבה, אין להן אפשרות אפילו לפתוח חשבון בנק, אין להן ויזה להראות למעסיק, לבעל בית, לרשויות, נקודת הפתיחה שלהן היא כל כך מוחלשת, הן גם נשים גם זרות גם קורבנות אלימות ואז על הכתפיים שלהן מעמיסים גם את ההתמודדות הזאת של היעדר מעמד מוחלט, עד שהן אזרו סוף סוף אומץ לצאת מהבית האלים ולהתחיל דרך עצמאית הן צריכות להיות תקופה ארוכה בלימבו נורא שהן לא יודעות מה יהיה עם הבקשה שלהן להסדר מעמד.
נועה דיאמונד: אז קודם כל אנחנו מבקשות מהוועדה להפציר ברשות האוכלוסין לקיים את ההתחייבות היפה הזאת מלפני כמעט עשור, לתת קדימות לבקשות של חסרות מעמד בכל שלבי הטיפול בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אהבתי להפציר.
עאידה תומא סלימאן: לא שזה עובד.
נועה דיאמונד: נכונות ונסיון אנחנו תמיד מקבלות בברכה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בשלבים של אקטים שאמורים להיות יותר חזקים מהפצרות.
נועה דיאמונד: בהחלט, אני מסכימה.
נועה דיאמונד: מדובר על התחייבות לתת קדימות לבקשות של חסרות מעמד בכל שלב משלבי הטיפול בבקשה, בשלב הלשכה האזורית, בראיון, בוועדה ההומניטרית, זאת ההתחייבות של המדינה, אנחנו מצפות מהמדינה לקיים אותה אבל בנוסף אנחנו גם ריאליות, ואנחנו מבינות שבין המצוי לרצוי יש פער לא קטן, אנחנו מודעות לעומס שמוטל על הוועדה הבין משרדית, אנחנו יודעות שהוא כבד, אנחנו יודעות שההמתנה לוועדה היא ארוכה גם אם ההמתנה תקוצר היא עדיין תהיה ארוכה ולכן אנחנו סבורות בנוסף כדי לתת עוד איזה שהיא מעטפת של סיוע שצריך לתקן את נהלי רשות האוכלוסין ככה שבהיעדר החלטה תוך תקופה של שלושה חודשים אחרי הגשת בקשה של אישה חסרת מעמד מכוח נוהל אלימות, אישה נפגעת אלימות, תינתן לה אשרת עבודה זמנית ומתחדשת עד להכרעה בבקשתה.
נועה דיאמונד: אנחנו לא מבקשות שיתנו לה רשיון ארוך טווח, אנחנו לא מבקשות שיכריעו בבקשה שלה בלי לבחון אותה, אנחנו מבקשות שיתנו לה איזה שהוא מעמד בתקופת ביניים עד שהיא תקבל הכרעה.
נועה דיאמונד: נקודה אחרונה, קושי נוסף שאנחנו נתקלות בו בהקשר הזה הוא קושי של דחיה על הסף של בקשות.
נועה דיאמונד: נשים שעד שהן הצליחו לצאת ממעגל האלימות, לאזור אומץ, לגשת לרשות האוכלוסין ולהגיש בקשה, אומרים להן, אין לנו מושג מי את, את לא באת לפה אף פעם עם הבעל שלך ממשרד הפנים, אנחנו לא יודעים בכלל אם הייתם בזוגיות אמיתית או זוגיות כנה - - -