GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נגה ברגר: בעצם רוב הפניות גם בילדים וגם מבוגרים ומבוגרות, בנוער זה קצת שונה, זה יותר מ-50 אחוז זה אחת מהמגמות הכי משמעותיות שראינו השנה, שיש יותר פניות על פגיעה בבית.
אורית סוליציאנו: אני עוברת לשקף הבא שהוא מתכתב הרבה מאוד עם הנתונים הלאה, אוני מדגישה תמיד משהו ספציפי וכאן מאוד חשוב לי להראות את הנתון שכתוב למעלה, שהנתונים שהגיעו למשטרת ישראל בשנה האחרונה הם כ-20 אחוז פחות תלונות הגיעו על פגיעות בילדות וילדים, הניתוח, ההשערה שוב שנת קורונה, פחות נגישות, פחות רואים ילדים שנפגעים ויש לדבר הזה מחיר וחשוב לראות את הדבר הזה, רוב מי שנפגע הם ילדים.
עאידה תומא סלימאן: זה גם יכול להיות בגלל הסטטיסטיקה הקודמת שהזכרת, ככל שהפגיעה היא בתוך הבית יש קושי יותר לגשת למשטרה.
אורית סוליציאנו: ברור ואנחנו תמיד רואים את הפער בינינו לבין המשטרה.
אורית סוליציאנו: במשטרת ישראל שיעור גבוה מהפניות זה פגיעות על ידי זר בעוד שאצלנו שיעור גבוה מהפניות הן פניות דווקא על ידי מישהו מוכר.
אורית סוליציאנו: לגבי נתוני הפרקליטות, אני עוברת לגרף הבא, הפרקליטות השנה שחררה הרבה מאוד נתונים, אז כדי שאני לא אחזור על דברים אולי אני אעבור לשקף שאחרי כן שהוא חשוב לי להדגיש אותו ולהגיד שני דברים מאוד משמעותיים, אחד אנחנו רואים שיפור קל וצריך לברך על המאמץ הזה ש-80 אחוז מהתיקים, שיפור קל אך לא מספק, 80 אחוז מהתיקים נסגרו מכל מיני סיבות, לעומת 84 אחוז בשנה הקודמת זו הסטטיסטיקה שהייתה רוב השנים, אבל כאן יש נתון שמבחינתנו הוא רעידת אדמה ומאוד חשוב לי שתסתכלי עליו, יו"ר הועדה, אם את רואה את שלושת הגרפים, העמודות למטה, בעצם הן מסמלות את הבקשה לקבל אישור יועץ משפטי לממשלה כאשר רוצים לקדם את הטיפול בתיק, אחרי התיישנות, צריך לבקש בשביל זה אישור מיועץ משפטי לממשלה.
אורית סוליציאנו: בשנה שלפני כן היו 11 בקשות כאלה ואיך להזכיר לכולם כאן שבעצם הוארכה התיישנות בעבירות מין וזו בשורה מאוד גדולה ומאוד משמעותית וגם צריך לברך על כך את הפרקליטות, כי יותר מפי 7 מ-11 ל-80 בקשות ליועץ המשפטי לממשלה לאפשר את המשך הטיפול בתיק וזה אומר שני דברים אלף הפרקליטות נאבקת על זה, אבל דבר שני שכנראה שיש מספיק ראיות ואני מחברת את זה לתפיסה שלנו וכולם יודעות את זה היטב שאנחנו סבורות שצריך לבטל את ההתיישנות בעבירות מין שאם יש ראיות לעשות את זה, אם אין ראיות אי אפשר.
עאידה תומא סלימאן: השאלה גם כן ואולי כדאי שנפנה אחר כך לפרקליטות בנושא הזה, אם ה-80 תיקים הם תיקים נפרדים שבהם התוקף הוא אדם שונה, כלומר 80 תוקפים, או בעצם בגלל שזה תלונות על אותו תוקף היה אפשר לפנות ליועץ המשפטי ולבקש.
שרון רופא אופיר: גם, וגם מעניין לדעת גברתי כשמדברים על הארכת התיישנות באופן יחסי האם זה עמד על הגבול שעוד רגע ההתיישנות פוקעת או שזה זמן ארוך אחרי ההתיישנות, זה גם מעניין.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמח לפנות לפרקליטות, או נציג הפרקליטות עוד מעט, רק ניתן לסיים את הדיווח ונשאל את השאלות.
אורית סוליציאנו: זה אחד הדברים הכי משמעותיים מבחינתנו בדוח, אני כן צריכה לציין שאנחנו איגוד מרכזי הסיוע היינו ראש חץ במאבק הזה כבר כמה שנים על סוגיית ביטול ההתיישנות, בסוף 2019 ממש בדצמבר 2019 ויש לברך על זה ויש לברך מאוד על הנתונים על המאמץ שנעשה בפרקליטות, צריך להעמיק את זה.
אורית סוליציאנו: אני עוברת לשקף הבא, אז כאן עדיין זאת בעיה שאנחנו רואות אותה בשנים האחרונות והיא דורשת טיפול לצערנו אני מבינה אנחנו מבינות היטב את הבעייתיות עם זאת, ברגע שיש במדינת ישראל את האפשרות להגיש ערר ועדיין אנחנו נשארים עם הסטטיסטיקה הזאת שהשיעור כל כך נמוך נדמה לי 97 אחוז מהמקרים נדחו העררים ורק בשני מקרים האדומים שמסומנים התיק נשלח להשלמת החקירה ושוב יש את המנגנון הזה אנחנו סבורות שהוא נולד כדי שאפשר יהיה להשתמש בו ולא תהיה סטטיסטיקה כזאת, שזה כבר כמה שנים טובות שאנחנו בודקות את הסוגיה של השימוש בעררים על עבירות מין, על סגירת תיקים.
אורית סוליציאנו: אני עוברת לנתונים של מח"ש ובעיני הנתונים האלה מחייבים דיון נפרד אז אני אדגיש כמה היילייטס והדבר הכי כואב ואני רואה כאן את חברות הכנסת שותפות שלנו בשנים האחרונות שהיו בתקופה גם שהיה את פרשות הניצבים, יש ירידה של 35 אחוז ביחס לשנת 2015 בהגשת תלונות והדבר הזה מבחינתנו שאנחנו גם לא פעם פונות אלינו שוטרות שנפגעות והן מספרות לנו כל מיני דברים, בעיות שיש להן בתך המערכת, בעינינו זה מעיד על חוסר אמון, חשש או אפקט של פרשת ריקמן שעדיין הפרשה הזאת לא הסתיימה.
אורית סוליציאנו: זה נתון שהוא מאוד קשה.
אורית סוליציאנו: אני רק אגיד עוד דבר שלעומת בשנה האחרונה, 43 אחוז מהתיקים נסגרו ללא פעולות חקירה, לעומת 24 אחוז בממוצע בחמש שנים האחרונות, אז יש כאן ירידה גם כן גדולה מאוד.
אורית סוליציאנו: גם כאן אנחנו רואים את המגמות בהגשת כתבי אישום, אנחנו רואים, הצבע הכחול הוא מעיש על כך שהתיק נסגר והופנה להליך משמעתי.
עאידה תומא סלימאן: ואחר כך שואלים למה יש ירידה בתלונות.
מיכל רוזין: אם אני יכולה רק להעיר, בזמנו אנחנו ממש הראינו איך סביב משפט קצב ומשפטים מפורסמים היו עליות וירידות, אני חושב שהסיפור הזה הוא מעיד אלף על ההמשך עם התלונות האנונימיות ושתיים על ניסו שחם שבשלב הראשון, לא היום תודה לאל.
עאידה תומא סלימאן: וגם אנחנו צריכות לזכור שהתלונות, הנשים מסתכלות על התיקים שנסגרים ועל הן שואלות האם כדאי.
מיכל רוזין: ממש אפשר לראות את הגלים של הגשת תלונות לפי באמת קודם כל כמובן כמה הארגון אומר בואו תתלוננו ומאפשר את הסביבה הבטוחה להתלונן, אבל בוודאי גם מה קורה תקשורתית, סביבתית, ציבורית, חברתית.
עאידה תומא סלימאן: ובתוך הארגון עצמו.
עאידה תומא סלימאן: שנייה חבר הכנסת יוראי להב.
יוראי להב-הרצנו: אורית תודה רבה, יש לי שאלה אני לא יודע אם עשיתם פילוח כזה, או יש לכם פילוח כזה, על רקע הגעת ה-METOO לקהילה הגאה, אם יש לכם פילוח של התקיפות, או של התלונות שהוגשו והטיפול בהם בקהילה הגאה, אני רואה פה שהנתון שהיחיד שיש ילד או גבר בעניין הומואים למשל, הוא שמדובר ב-11 אחוז, השאלה אם יש לך מושג.
עאידה תומא סלימאן: שאלה מצוינת ואנחנו בשלב הבא נוכל לראות את זה.
מרים שלר: מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית בתל אביב.
מרים שלר: בחודש האחרון הייתה לנו עלייה של יותר ממאה אחוז בקו הגברים.
יוראי להב-הרצנו: ואת בטוחה שזה גברים שנפגעים על ידי גברים?
מרים שלר: חד משמעית.
מרים שלר: זה לא אומר שהם מהקהילה, זה מאוד חשוב להגיד שברגע שהנושא עולה לסדר יום הציבורי יש לגיטימציה לפנות ולדבר על הנושא אבל בהחלט יש גברים שנפגעו שהם לא מהקהילה הגאה ופשוט מצאו שיש דיבור על העניין של גברים נפגעים אז יש לגיטימציה לפנות.
אורית סוליציאנו: אני רק אגיד שבעמוד 26 אתה יכול למצוא עמודים שהם מבט זרקור על פגיעה מינית בבנים ובגברים, בעמוד 26 בדוח.
יוראי להב-הרצנו: כן אבל כמו שנאמר פה זה לא חד חד ערכי שמדובר בנפגעים שהם מהקהילה הגאה.
אורית סוליציאנו: אני אמשיך, אנחנו לקראת סיום, חשוב לי שתסתכלו בבקשה על ההיסטוגרמות למטה ועל הצבע הכחול בהיר, הצבע הזה אומר נסגר והופנה להליך משמעתי, כלומר גם ככה יש ירידה בתלונות, אבל תראו איזה שיעור גבוה של טיפול בהליך משמעתי ותסתכלו למשל ב-2016 היו 20 מקרים שהם בצבע סגול שהוגשו בהם כתבי אישום וב-2020 רק 6 מקרים, אז הנתון הזה ממשיך אתמה שאמרה חברת הכנסת מיכל רוזין.
אורית סוליציאנו: אני מדלגת על נתוני שב"ס, אני אגיד משפט רק לציון לטובה לנתוני ליחידת הסיוע המשפטי, חשוב לי להראות את המגמה המבורכת של הגידול בפניות לסיוע המשפטי, זה דבר טוב, זה אומר שהאפשרות לקבל סיוע משפטי ללא מבחן הכנסה עובד ונשים פונות.
אורית סוליציאנו: אני עוברת הלאה, חשוב לי לדבר גם על נתוני בתי הדין לעבודה, אני חושבת שיש לנו בעיה אקוטית במדינת ישראל, לפי סקרים רבים שנעשו, הסדר הכי גדול שעשתה הרשות לקידום מעמד האישה, למעלה מ-50 אחוז מהנשים העובדות עברו הטרדה מינית בעבודה ובסך הכול בשנה הוגשו 122 תיקי הטרדה מינית בבית הדין לעבודה ושימו לב להתפלגות בין מרכז לפריפריה, 60 אחוז מהתיקים שהוגשו בתל אביב, אז יש המון נשים שמוטרדות, לא כולן כמובן רוצות לפנות בית הדיון לעבודה, חלק רוצות הליכים משמעותיים וחלק לא עושות, הרוב כנראה לא עושות, לא מדברות, אבל הסטטיסטיקה הזאת היא לא טובה, היא לא משקפת את המציאות לחלוטין, אני עוברת הלאה וגם לנציבות שירות המדינה.
אורית סוליציאנו: אנחנו מדברות כאן בכנסת שנים על הסוגיה של נציבות שירות המדינה, ראשית המספרים לא משתנים, כל השנים שאנחנו אוספות את הנתונים, זה 200 ומשהו, ותראו יש אפילו ירידה של 7 אחוז בהשוואה לשנה הקודמת וזה עומד בניגוד למודעות הציבורית, ל-METOO ולכל הדברים שאנחנו מכירים.
עאידה תומא סלימאן: אבל גם צריך לזכור, זאת הייתה שנת קורונה, הרבה מהנשים עבדו מהבית.
אורית סוליציאנו: זה גם נכון.
אורית סוליציאנו: אני כן אגיד שנסתכל רק על עוד נתון אחד, אם תסתכלו על התיקים שהגיעו לסיום, 81 אחוז נסגרו ללא הליך משפטי או פלילי, מיעוט פניות ורוב התיקים נסגרים, אז אני אומרת לכם את זה כי מצד שני מגיעות למרכזי הסיוע נשים שעובדות בנציבות שירות המדינה, עובדות בבתי חולים, עובדות בכל מיני מקומות והן מספרו לנו מה קורה, ויש תסכול אדיר ויש שם הרבה בעיות, קצר הזמן מלהגיד את זה, אני כן אגיד שפנתה אלי עיתונאית שעשתה תחקיר על הכנסת ואולי כדאי לציין, היא בקשה בבקשת חופש המידע ממישהי מגוף תקשורת שקוף, יעל, ושם עלה שבכנסת בסך הכול מ-2017 היו סך הכול 8 תלונות.
אורית סוליציאנו: מאז 2017 הגישו באופן ישיר תלונה לממונה על שיווין מגדרי לכנסת, שלוש עובדות כנסת בלבד, מתוך 8 תלונות סך הכול, אולי שאר התלונות היו של אורחים.
אורית סוליציאנו: יש 800 עובדים בכנסת אז חושב לי גם שתקחו את זה לתשומת לבכם.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שהנתונים האלה גם נשתמש בהם בדיון שאני הולכת לכנס עם נציבות שירות המדינה כדי להכיר מקרוב מה קורה שם, במיוחד לאחר הדיון שהתקיים פה בעניין.
אורית סוליציאנו: אז ממש עוד שני נתונים אחרונים, נתוני משרד החינוך ודיברתי כאן עוד לפני תחילת הדיון עם איריס בן יעקב שהיא אמרה לי ואני מציינת אותה לשבח, כי זה לא טריוויאלי שהיא בעצם אספה את כל הנתונים, פעם ראשונה שיש לנו נתונים ממשרד החינוך וזה לא טריוויאלי.
עאידה תומא סלימאן: זה לאחר מאבק ממושך שלה לאסוף את הנתונים האלה.
אורית סוליציאנו: אבל מגיע גם שאפו כי זה לא פשוט, אז אני רוצה לפרגן, אני רוצה לומר שני נתונים שלנו הפריעו, אבל אני כן אעבור לשקף הבא.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שחרגת הרבה מהזמן שדיברנו עליו, אולי כמה באמת כמה משפטי סיכום.
אורית סוליציאנו: אני כן אגיד שמרכזי הסיוע, רוב מי שנמצאות כאן מכיר שאנחנו עושות הרבה מאוד עבודה בתוך מערכת החינוך וזה גורם לכך שאחר כך גם מגיעות אלינו פניות, יש דבר אחד שכיום בגלל בעיות אין כרגע איסוף, אין כרגע מידע לגבי חינוך חרדי ואנחנו חייבות לדאוג גם לילדים החרדים, לעשות את זה בצורה משותפת עם הקהילה החרדית, אין כרגע את המידע הזה וזה דבר שחייבים לעסוק בו וגם רציתי להגיד עוד דבר שאם אני מסתכלת ממש על השקף, נתוני משרד החינוך, סוג הפגיעה, אז נתון אחד שאני רוצה להדגיש שמתוך כל הנתונים שנאספים במערכת החינוך וכל מיני פילוחים, לי חשוב להדגיש את הנתון הזה שרק 4 אחוז מהדיווחים עוסקים בפגיעות בתוך המשפחה ולמה אני אומרת את זה?
אורית סוליציאנו: בגלל שאנחנו יודעות שהרבה מאוד ילדים נפגעים בתוך הבית, או על ידי קרובי משפחה ומאוד קשה לאתר ואני חושבת שכאן יש את האתגר הגדול איך מערכת החינוך תוכל לאתר ואני אוסיף עוד משפט, אנחנו גם מכירות את זה ממרכזי הסיוע, שכבר מאתרים, אני ממש באופן אישי קיבלתי סיפור כזה, משפחה עוברת עיר ואין דרך היום חוקית לטפל בדבר הזה וזה דבר שאני מסמנת אותו שצריך לעסוק בו, אז אני אסיים עכשיו כדי שאפשר להתייחס ולהעלות שאלות, תודה רבה.
שרון רופא אופיר: אולי בגלל זה התפקיד הכול כך חשוב של המערכת החינוכית, רואים ירידה בשנתיים האלה של הקורונה, אין מי שידווח.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך לשמוע את הדיווח של מרכז המחקר והמידע ואחר כך נפתח בדיון.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה עידו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת גם היו לכם גילויים מעניינים ביותר.
עידו אפגר: תודה רבה גברתי, עידו אפגר מרכז המידע והמחקר של הכנסת, אני אציג בעיקר נתונים שמתייחסים ליותר מ-10,000 תיקי משטרה על עבירות מין שיש בהם קורבן רשום בתיק שנפתחו בשנתיים, 2019 ו-2020 ופחות או יותר אותו מספר תיקים בכל שנה כפי שציינה אורית בנתונים הרשמיים של המשטרה, כמעט לא רואים שינוי, רואים עלייה של 5 אחוז במספר הפניות של נשים, רואים אגב ירידה גם את אורית ציינה, ירידה גדולה בפניות של ילדים בגילאי 0 – 11, ירידה של 30 אחוז במספר התיקים, בהחלט עשוי להדאיג.
עידו אפגר: אני מתמד בתיקי משטרה ולכן חשוב להזכיר שמביאים לידי ביטוי רק את המקרים שבהם נפתח תיק בעקבות תלונה על עבירת מין ואנחנו יודעים שבתחום הזה יש חשש מיוחד מפנייה לרשויות ודיווח על פגיעה, אז צריך לקחת את זה בחשבון ואני אציג באמת רק חלק קטן מהנתונים בדוח ואני אנסה לא לחפוף את מה שאורית הציגה.
עידו אפגר: בעצם מה שאנחנו רואים פה זה שבכמעט חמישית מהתיקים רשומים נפגעים גברים וילדים, 18 אחוזים וב-82 אחוזים מהתיקים רשומות נפגעות נשים וילדות ומה שאפשר לראות מימין זה בעצם את התיקים שנפתחו לפי מין הנפגע, שוב גברים בצהוב ונשים בכחול ולפי קבוצת הגיל ובגלל שגודל קבוצות הגיל הוא שונה, הנתונים מוצדקים ביחס לגודל האוכלוסייה הרלבנטית, תיקים ל-1,000 נפש ובעצם אפשר לראות שגם בקרב נשים וגם בקרב גברים, שכיחות התיקים הגדולה ביותר היא בקרב גילאי 12 עד 17 ובקרב גברים הקבוצה הבאה בגודלה היא בגיל לידה עד 11, בעצם רוב הנפגעים הגברים הם קטינים.
אורית סוליציאנו: ממש מאמת את מה שאנחנו כל השנים אומרות.
עידו אפגר: 67 אחוז מהתיקים הם מנפגעים גברים הם של קטינים.
עידו אפגר: בקרב נשים תיקי הקטינות הם 43 אחוזים, בעצם אפשר לראות שהחל מקבוצת הגיל 12 – 17 מספר התיקים פוחת, עם העלייה בקבוצות הגיל וזה נכון בשני המינים.
עידו אפגר: אפשר לעבור שקף, אנחנו בחרנו, בחנו לא רק את מין הנפגע, אלא גם את מין החשוד ומצאנו שגברים מהווים רוב מוחלט של החשודים, בין אם הקורבנות הן נשים או ילדות, זה מה שרואים מימין ובין אם הקורבנות הם גברים או ילדים, מה שרואים משמאל.
עידו אפגר: רוב החשודים 96 אחוז ו-99 אחוז מהחשודים הם גברים.
עידו אפגר: אנחנו עכשיו נתמקד בתיקי עבירות מין כלפי נשים וילדות ושוב נביא כמה נתונים נבחרים על קצה המזלג.
עידו אפגר: אנחנו ביקשנו בין השאר לבחון את סוגיית העבריינות החוזרת ומצאנו בעצם שלרוב החשודים בתיקי עבירות מין שנפתחו להם תיקים בעצם, 70 אחוזים מהחשודים שנפתחו להם תיקים ב-2019 יש לפחות תיק אחד נוסף בגין עבירות מין ממועד כלשהו ליותר מחצי מהחשודים היו שלושה תיקים או יותר, ליותר משליש מהחשודים היו ששה תיקים ויותר, המספרים בהחלט גבוהים, ולפעמים זה הרבה יותר, יש כ-50 חשודים עם 50 תיקי עבירות מין ומעלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש שתי אמירות, מי שפוגע מינית הוא פוגע יותר מפעם אחת, אבל זה גם שוב, כאשר יש תלונה אחת היא מעודדת עוד נשים ועוד נפגעות לבוא ולהתלונן.
מיכל רוזין: מי שהמשטרה כבר מה שנקרא מכירה אותו אז כמה הם כבר אסירים משוחררים שיש עליהם פיקוח ואז יש כאן קצת הטעייה של הנתונים.
עידו אפגר: נכון, אני מדגיש אנחנו לא יודעים.
מיכל רוזין: זה נתונים רק מה שהמשטרה יודעת.
עאידה תומא סלימאן: גם לפי הנתונים של המשטרה זה מדהים.
עידו אפגר: אני אדגיש שאנחנו לא יודעים ממתי התיק הנוסף, אבל 70 אחוזים יש להם תיק נוסף ממועד כלשהו ל-59 אחוזים יש תיק נוסף מהעשור שקדם ל-2019 אז גם אם מגבילים את הזמן השיעורים הם בהחלט גדולים.
עידו אפגר: אפשר לעבור לשקף הבא, נוסף על המבט הכלל ארצי עשינו גם ניתוח של תיקי עבירות מין כלפי נשים לפי היישוב שבו התבצע העבירה, איזשהו ניתוח גיאוגרפי.
עידו אפגר: הנתונים משמאל שזה בעצם ניתוח הנתונים ביחס למספר התושבים בכל ישוב מעלה שאלה מובילה בשכיחות עבירות מין בה אבל צריך לזכור שאילת היא מוקד תיירות ומספר השוהים בה גדול מהרבה ממספר התושבים.
שרון רופא אופיר: זה כן יכול להיות קשור גם לתושבים כי השאלה מאיפה התיקים האורגניים שנפתחים בתחנות המשטרה?
עידו אפגר: זה מקום ביצוע העבירה אבל אפשר לראות שגם מצד ימין שגם במספרים מוחלטים אילת נמצאת מבין עשרת היישובים עם המספר הגדול ביותר של תיקים ולידה אפשר לראות את תל אביב ובאר שבע שבעצם בולטות בשתי שיטות הספירה.
עידו אפגר: טבריה היא עיר קטנה ביחס לגודל האוכלוסייה, היא גם מוקד תיירות.
עאידה תומא סלימאן: מבחינת אחוזים היא מספר 2, זה שוב מעלה את הנושא של תיירות.
קריאה: אני ממרכז הסיוע בירושלים אני רוצה לשאול, יש רשויות חרדיות ברשימה?
קריאה: כי אנחנו מכירים ממרכזי הסיוע הרבה מאוד פניות מרשויות חרדיות ואני לא רואה.
עידו אפגר: כמובן, כל הרשויות פה מעל 5,000 נפש הם פשוט לא בעשרת הגדולים, במסמך יש פירוט של כ-50 רשויות של נתונים נוספים.
עידו אפגר: בני ברק נכנסת במספרים מוחלטים.
עידו אפגר: אנחנו בדקנו גם קבוצות של יישובים ובין השאר בדקנו את שכיחות התיקים ביישובים ופה זה רק עשרים ומועצות מקומיות, לפי האוכלוסייה שמתגוררת בהם בעצם יישובים, ערבים ומעורבים לפי רוב האוכלוסייה בכל יישוב ומצאנו ששכיחות תיקי עבירות המין ברשויות שרוב האוכלוסייה שלהם היא ערבית נמוכה במידה ניכרת משכיחותם ברשויות יהודיות ומערובות, אני אציין שהעמודה של הרשויות המעורבות היא גדולה יחסית כי היא כוללת את תל אביב-יפו שמוגדרת פורמאלית כעיר מעורבת וראינו קודם שיש בה שכיחות מאוד גדולה של עבירות, היא מושכת את הערים המעורבות כלפי מעלה ואני אציין שתמונה דומה ואפשר לראות את השקף הבא, תמונה דומה עולה גם מתוך כלל התיקים בעצם לפי קבוצות אוכלוסייה, לפי הגדרות של המשטרה שמגדירה קבוצות אוכלוסייה של יהודים ולא יהודים לפי דת, הקבוצה של הלא יהודים כמעט חופפת את האוכלוסייה הערבית וגם פה אפשר לראות פער גדול בין שכיחות התיקים.
מיכל רוזין: תעודת עניות למשטרה, זה אומר שהן לא סומכות על המשטרה בשביל לבוא להגיש תלונה.
עידו אפגר: זה בהחלט מעלה, אני מציין שוב אנחנו מדברים פה על תיקי משטרה, אנחנו לא מדברים על מימדי התופעה אלא על מימדי הדיווח, אז צודקת בהחלט, זה מעלה שאלות מדיניות לגבי מי מגיע להגיש תלונה, גם בתוך הקבוצות היהודיות אפשר לראות פער בין יהודיות ותיקות לבין עולות שהגיעו לארץ אחרי 1989 ושוב זה מעלה את אותן שאלות וחברת הכנסת אכן צודקת.
עידו אפגר: אם אפשר לעבור שקף, במסגרת הבדיקה הגיאוגרפית הסתכלנו לא רק על פגיעות אלא גם על הפריסה הגיאוגרפית של חוקרות עבירות מין שהן מי שעל פי הנוהל המשטרתי אמורות לחקור תלונה על עבירות מין בעדיפות עליונה בהיעדרן תבצע את החקירה חוקרת אחרת ובהיעדרן חוקר גבר שעבר את ההכשרה, בעצם לפי נתוני המשטרה יש כיום 234 חוקרים וחוקרות רובם 72 אחוזים 169 הן נשים ואם מסתכלים איפה החוקרות האלה מוצבות, אפשר לראות שמבין 82 תחנות משטרה בישראל ב-69 יש לפחות חוקרת עבירות מין אחת, ב-10 יש חוקר אבל אין חוקרת וב-3 תחנות אין כלל חוקרים שעברו את ההכשרה הייעודית וחוקרים וחוקרות נוספים מוצבים ביחידות מחוזיות ומרחביות.
עידו אפגר: זאת המפה שאפשר לראות, קשה לראות את הנקודות, אבל אפשר לראות שיש ריכוז גדול התחנות באזור הצפון שאין בהם חוקר.
עאידה תומא סלימאן: אז בעצם הצפון מופקר.
מיכל רוזין: יש חוקר עבירות מין, אין חוקרת, אין אישה יש גבר.
עידו אפגר: אלה 13 תחנות שאין בהם חוקרת.
מיכל רוזין: אתה יודע איזה תחנות?
עידו אפגר: אני יכול להעביר אליך את הנתונים, אין לי כרגע.
עידו אפגר: בשליש מהתחנות באזור הצפון אין בהן חוקרת.
עידו אפגר: זה מביא אותי לנקודה האחרונה והיא הכשרות לאנשי מקצוע בתחום עבירות המין זה כמובן קשור לנושא שגם אמנת איסטנבול שתידון פה בוועדה מחר וגם דוח ועדת ברלינר מדגישים את החשיבות שלו וועדת ברלינר המליצה המלצות ספציפיות בנושא, בין השאר לגבי החשיבות של הכשרה לאנשי מקצוע ייעודיים והכשרה בסיסית לכל מי שעשוי לבוא במגע עם נפגעים בהליך הפלילי וב-2017 בעצם המ"מ בדק את נושא ההכשרות והוא מצא לא מעט פערים, אז ביקשנו לבוא ולבדוק מה התקדם מאז בהכשרה של שלושה גורמי מקצוע, שוטרים פרקליטים ושופטים ונראה שיש תחומים שאכן חלה בהם התקדמות הרבה בזכות דוח ברלינר, המשטרה ממשיכה להכשיר חוקרי עבירות מין ולאחרונה גם נערכה הכשרה של חוקי מחלקי משפחה, המלקים החדשים שהוקמו שכללה גם התייחסות לנושא אבל לא נראה שיש איזשהו מערך מסודר של הכשרות עומק ולא ברור באיזה מידה כלל השוטרים כולל אנשי שטח, כולל שוטרי שטח ומוקדני 100 יומנאים עוברים הכשרות בנושא וראינו שלא בכל התחנות בוודאי שלא כל הזמן יש חוקרת עבירות מין זמינה ולכן זה מדגיש במיוחד את החשיבות של הכשרה גם של מי שהוא לא ייעודי לנושא.
עאידה תומא סלימאן: אתם זוכרים את הדיון שקיימנו גם כן בוועדה שדיבר על הכשרת יומנאים ושוטרים שבאים במגע.
עידו אפגר: הנושא על ממש לפני חודש חודשיים בוועדה.
עידו אפגר: לגבי הפרקליטות, אם בעבר לא הייתה הכשרת חובה לפרקליטים פליליים בנושא עבירות מין, השנה החלה בעצם התחלה של הטמעת הכשרה בסיסית לכל הפרקליטים החדשים וצפויה גם להתחיל איזושהי הכשרת עומק לפרקליטים שעוסקים בתיקי עבירות מין חמורות, עדיין המצב הוא שלא כל הפרקליטים הפליליים עברו הכשרה ולא ברור אם וכאשר זה יקרה.
עידו אפגר: לגבי הכשרת שופטים, ממש הנקודה האחרונה, חלו התפתחויות בעקבות המלצות דוח ברלינר, השופטים הפליליים צפויים לעבור הכשרה בסיסית בנושא, מה שקרה גם בשנים עברו, אבל בנוסף לה גם הכשרת עומק איטית אחת לארבע שנים וגם השופטים האזרחיים ושופטי המשפחה צפויים לעבור כולם הכשרה חדשה בנושא נפגע תקיפה מינית בהליך האזרחי, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה עידו, אני חושבת שריכזת לנו מידע שהוא חשוב מאוד ומאיר עיניים במה שקורה בתחום.
עאידה תומא סלימאן: נמצאת איתנו היום מריאנה, שרוצה לתת לנו עדות.
מריאנה סופיאניק: תודה רבה על ההזדמנות, נעים מאוד, קוראים לי מריאנה סופיאניק.
מריאנה סופיאניק: אני כיום בת 34, גרה בתל אביב, עובדת בחברה מדהימה, חברת הייטק בתור מהנדסת תוכנה אני בודקת תוכנה, QA בחברת אינקרדביל, עליתי לארץ בגיל 3 מאוקראינה עברנו למרכז הארץ לחולון ובערך מאזור, בטוח מגיל 7 יכול להיות שמגיל 6 עד גיל 9 נפגעתי על ידי אבא של השכן שלי, שגר קומה מתחתינו, הוא היה אבא של החבר הכי טוב שלי באותה תקופה והוא היה ועד הבניין, ההורים היו שולחים אותי לתת צ'קים לבית שלהם.
מריאנה סופיאניק: הבנאדם הזה היה יוצר סיטואציות, היה כולא אותי בבית שלהם, הייתי באה עם הבן שלו והוא היה אומר לבן שלו לך תתקלח והיה יותר סיטואציות שבהן אני לבד איתו, הפעם הראשונה שהוא תפס אותי, זה דפקתי בדלת מלא פעמים, שאלתי אם הבן שלו בבית, הוא אמר לי כן, כמו הרבה פעמים לפני, רק שבפעם הזאת הבן שלו לא היה שם והוא פשוט שם אותי על הברכיים שלו והתחיל לפגוע בי עם האצבעות שלו תוך כדי שהוא עושה מענג את עצמו, תוך כדי שהיד השנייה שלו עוברת בין הראש שלי לצוואר שלי לגעת בעצמו והמון המון שנים חשבתי שאני שאמה, ודיברתי אבל כנראה לא דיברתי כמו שציפו ממני לדבר ואחרי שסיפרתי ולא האמינו לי בכל מיני הזדמנויות בחרתי לשתוק, גם הוא היה מפחיד אותי, בתור ילדה בכיתה ב' ג' הוא היה עוקב אחרי לבית ספר, זה היה טרור מה שהוא היה עושה לי, האימה שהוא היה מטיל עלי.
מריאנה סופיאניק: עברו המון שנים והייתי צריכה להתמודד עם המון דברים כמו בית ספר ולימודים וצבא ומד"א שהתנדבתי ומתנדבת וקריירה וזוגיות הייתי צריך להתמודד עם כל כך הרבה דברים, מוות של אבא שלי, לגלות אח, היה לי הרבה באמת.
מריאנה סופיאניק: יום אחד גיליתי שההגדרה המשפטית למה שהוא עשה לי זה לא התעללות מינית כמו שקראתי לזה, זה אונס וגיליתי שבגלל שהוא שכן אז יש חוק התיישנות והייתי אז בת 27 בערך וזה היה שנתיים אחרי שאבא שלי נפטר, אז בחרתי שאין לי את הכוחות להתמודד עם זה באותו הרגע וזה היה נכון מאוד לאותו הרגע, רק שעניין של שנתיים אחרי זה גיליתי שהייתה לו עוד נפגעת בבניין, ילדה, ושאח שלה שם לב שמשהו לא בסדר איתה ושהם התלוננו, ההורים שלה התלוננו במשטרה, והיה הליך משפטי והוא נמצא אשם בסוף, אבל אז הוא ערער לעליון והוא נמצא, היה ספק, אז הוא יצא מזה, סוף שנות התשעים.
מריאנה סופיאניק: ברגע שהבנתי את זה, הבנתי קודם כל שזה לא רק אני שהוא תפס, לא רק אני הייתי, זה לא הייתה אשמתי ושהייתה עוד ילדה והתחלתי לחשוב כמה עוד ילדים ואז התחלתי להבין מה סדר הגודל של הבנאדם הזה, עד כמה הוא מפלצתי והחלטתי ששתקתי מספיק ושאני לא אשתוק לו ושלא מגיע לו להסתובב בין גנים של ילדים, כי זה מה שהוא עושה, הוא חי בשכונה שיש מלא גנים של ילדים מסביב.
מריאנה סופיאניק: אז התלוננתי והיה לי עימות איתו בתחנת המשטרה, בתחנת המשטרה ברגע הכי גאווה שהיה לי בעצמי אני נכנסתי בו באלף קמ"ש, לא שחררתי ממנו ואני מרגישה שהצלחתי להלחיץ אותו, כן הודאה לא הודאה, לחצתי עליו אלף פעם ברצף, בכמה ילדים פגעת?
מריאנה סופיאניק: ובאיזשהו שלב הוא פשוט התקרב אלי ואמר לי 100 ילדים, מה תעשי לי?
מריאנה סופיאניק: חוק ההתיישנות, מה אני עושה פה בכלל?
מריאנה סופיאניק: הוא לא מכבד חוקים, הוא לא מכבד חוקים של מדינה, של בינאישיים, יש לו אפס כבוד לחוקים, אז אני לא מבינה שיש איזשהו חוק שמגן עליו?
מריאנה סופיאניק: אני לא מבינה איך יכול להיות שיש ריבוי של תלונות על בנאדם ויש אנשים שאומרים, אבל החוק אומר שהוא חופשי, הוא בסדר, עבר זמן ומה שהוא עשה כביכול לגיטימי, זה לא לגיטימי ואני מבקשת מאוד שתעזרו לי לעשות צדק, תעזרו לי בבקשה להביא אותו למשפט ותעזרו לי להראות לכולם מה הוא עשה ותעזרו לי שהוא לא יפגע באף אחד יותר.
מריאנה סופיאניק: זו הבקשה היחידה שלי, אני רוצה בחיים האלה שהוא לא יפגע יותר באף אחד.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה מריאנה, תודה רבה על זה ששיתפת אותנו ותודה על זה היה לך ועדיין יש לך את הכוח להמשיך את המאבק הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שבלי מאבקים כמו המאבקים של מריאנה אנחנו לא נלמד אף פעם מה הצעד הבא שאנחנו צריכות לעשות, גם כמחוקקות, אבל גם כן כנשים שמטפלות בנושא ונאבקות נגד התופעה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמריאנה וגם נשים אחרות משלמות מחיר כבד, אבל אתן הופכות את הכאב לעוצמה ואנחנו מודות לכן על כך.
עאידה תומא סלימאן: מריאנה אמנם לא הצלחת אולי בזמנו, את לא צריכה להאשים את עצמך.
קרן ברק: נראה לי שחוק ההתיישנות עבר טרום הכנסת הזאת, אני צודקת?
עאידה תומא סלימאן: הארכת התיישנות שלך ושלי על פגיעה בקטינים שאינם בני משפחה, נגד קטינים עבר קריאה טרומית, עדיין מחכים להמשך שלו, גם הצעה של חברת הכנסת מיכל רוזין וגם ההצעה שלי.
קרן ברק: אין חוק של ביטול ההתיישנות לגמרי?
עאידה תומא סלימאן: יש הצעת חוק מונחת, כמה חכיות הגישו הצעות חוק כאלה, אני ביניהן אבל בינתיים עוד לא הגשנו.
עאידה תומא סלימאן: בואו נעבור להמשך הדיון.
עו"ד נילי פינקלשטיין: נילי פינקלשטיין משרד המשפטים, אני יכולה רק להגיב מבחינת עדכון שלפני מספר שבועות, ההצעת חוק הפרטית שביקשה להסדיר ביטול של התיישנות בעבירות מין בקטינים שבוצעו על ידי אחראי, ההצעה הזאת מבחינת הדיון בוועדת שרים, הנידון בה נדחה במספר חודשים ובתקופה מאז הדיון בוועדת שרים אנחנו עורכים עבודת בחינה של העניין גם כי אנחנו בקשר עם מרכזי הסיוע, כדי לקבל נתונים .
עאידה תומא סלימאן: מי הגיש את ההצעה?
עו"ד נילי פינקלשטיין: אני רוצה להגיד שאנחנו קודם כל המחלקה שלנו של יעוץ וחקיקה פלילי, היינו בסיור במרכזי הסיוע ושמענו את מריאנה והדברים שלה כמובן מזיזים הרבה דברים בראש ובלב של כולנו, אנחנו עושות את העבודה ואיילת מעבירה לנו נתונים ודוגמאות של פניות שמתקבלות במרכזי הסיוע והגשת התלונה וניהול ההליך הפלילי בעניינם נמנע, הדבר הזה דורש בחינת עומק, אני אסביר בכמה משפטים למה ואיזה דברים אנחנו מנסים לבדוק.
עו"ד נילי פינקלשטיין: כמו שהדגישה אחת מנציגות מרכזי הסיוע, ההצעה שהועלתה קראה לביטול ההתיישנות, אבל רק בנוגע לפגיעות מיניות שבוצעו על ידי אחראי, כמו שעולה מהנתונים בדוח היום, רוב הפגיעות בקטינים מבוצעות על ידי אדם מוכר, גם אם הוא לא נכנס לקטגוריה שהיום מוגדרת בחוק בצורה מאוד מפורטת ומסוימת, אני לא אגיד אם מצומצמת או רחבה מדי, יש דברים שנכנסים ודברים שלא נכנסים וגם המקרים לא מוגדרים כפגיעה על ידי אחראי בוודאי מורכבים ממאפיינים דומים, כמוש הסיפור של מריאנה חולקת איתנו מעלה, גם בעניין הקושי בשיתוף, גם בעניין הזמן שאורך להבשלת והגשת תלונה וקבלת טיפול וכל ההיבטים האלה גם אם הם בעוצמה אחרת בעניין פגיעה על ידי אחראי, הם קיימים בכלל בנוגע לפגיעות בקטינים ולכן הבחינה שאנחנו מבקשים לעשות היא ביחס לשתי הקבוצות האלו והיא לאו דווקא תואמת את הצעת החוק הפרטית שהועלתה לדיון.