GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לינור אברג'יל: לא הלומדה שהגיש המגזר השלישי.
גבי לסקי: אנחנו נקיים דיון בוועדה לביטחון פנים.
לינור אברג'יל: האכיפה היא מידתית, מצולמת עם פנס.
לינור אברג'יל: משאירים את הבחורה עומדת עירומה כדי להודות שהבן אדם שנמצא איתה הוא לקוח.
גבי לסקי: אני מכירה.
גבי לסקי: אנחנו באמת לא נפתח כרגע את הדיון כי זה חשוב מדי בשביל החמש דקות האחרונות ואנחנו ננסה לקיים את הדיון בוועדה לביטחון פנים.
גבי לסקי: תודה למשטרה.
גבי לסקי: העובדה שיש מישהו במשטרה שמתייחס לדברים האלה ומתייחס לקהילה זה שינוי עצום.
גבי לסקי: זה לא מספיק, יש שם עדיין הרבה עבודה, אבל אנחנו צריכות להיות מודעות שבאמת יש שינוי והוא לטובה, למרות שיש עוד הרבה מה לעשות.
גבי לסקי: אנחנו נשמע רק לסיכום כמה דברים שרצו ממשרד הבריאות, את ד"ר רז גרוס ואנחנו נסכם את הדיון.
גבי לסקי: אנחנו נשמח אם תסיים מה שהתחלת להגיד ותתייחס ספציפית להמלצות של הוועדה הבין משרדית.
ד"ר רז גרוס: אני חושב שהנקודה האחרונה שהתייחסתי אליה הייתה נקודת ההכשרות.
ד"ר רז גרוס: שוב, זו המלצה של הצוות הבין משרדי.
ד"ר רז גרוס: אנחנו מתחילים ליישם את זה מקומית בשיבא ונשמח להציע את ההכשרות שלנו גם למקומות אחרים.
ד"ר רז גרוס: אני חושב שההכנסה של זה באופן מחייב צריכה להיעשות דרך המל"ג או דרך ועדות דקאנים.
ד"ר רז גרוס: אני פחות מכיר את האופן שבו מכניסים הכשרות לקוריקולום חובה, אבל בלי ספק זה מאוד נחוץ.
ד"ר רז גרוס: אני חושב שלכל שאר הנקודות הרלוונטיות התייחסתי.
ד"ר רז גרוס: אם יש שאלה ספציפית או נקודה שאתן רוצות שאתייחס אליהן בשמחה.
גבי לסקי: מבחינת הטפסים של משרד הבריאות, אנחנו יודעים אם יש כבר כוונה לשנות?
גבי לסקי: אם כבר שונו?
ד"ר רז גרוס: לאילו טפסים הכוונה?
גבי לסקי: בגלל הבעיות עם הזום אני אשמח שנקבל התייחסות בכתב אחר כך לכל ההמלצות.
גבי לסקי: בסך הכל שמענו ממשרד הבריאות את הנושאים של טיוב הפעילות של הוועדה הציבורית לניתוחי התאמה מגדרית.
גבי לסקי: אנחנו שמענו על הוספת יום ניתוחים וכוונה להוסיף יום נוסף.
גבי לסקי: העובדה שבעצם העבירו את הנושא של התעודה הציבורית למשרד המשפטים, כי לא מדובר בשאלה של בריאות, אז אנחנו גם שמחים שהדבר הזה עובר למשרד המשפטים, אבל עדיין צריכים לקבל ממשרד המשפטים תשובה לגבי ההמלצה.
דפנה גוטליב: זה לא עובר עדיין.
דפנה גוטליב: זו המלצה של הצוות שבבחינה אצל שר המשפטים.
דפנה גוטליב: אני לא יודעת אם זה יעבור.
גבי לסקי: לא, אני אומרת, אנחנו עדיין צריכים לשמוע מה ההחלטה של משרד המשפטים בעניין הזה.
דפנה גוטליב: כרגע זה במשרד הבריאות.
דפנה גוטליב: אין שום מנגנון כרגע במשרד המשפטים.
אור קשת: אני רוצה להעיר הערה קטנה.
אור קשת: בדיונים כאלה, מטבע הדברים אנחנו מאירים את הפינות היותר חשוכות וגם משמיעים המון ביקורת.
אור קשת: היושבות והיושבים מקדימה הם מעין השכפ"צ של הגוף האדיר והענק שנקרא הממשלה, אז חשוב רק לא לקחת את הדברים באופן אישי.
אור קשת: במקרה גם בדיון הזה, אני מסתכל פה על השורה של האנשים והנשים שיושבות פה, אלה אנשים שבאמת יש להם מחויבות לנושא הזה ושאנחנו עובדים איתם.
אור קשת: לא תמיד הכל תלוי בהם, לא תמיד אנחנו מסכימים על הכל, אבל יש פה נציגות של משרדי ממשלה.
אור קשת: זה לא תמיד היה, שכן יש בעיניי מחויבות ערכית ומקצועית לנושא הזה וגם את הדבר הזה חשוב לציין.
לינור אברג'יל: לחלוטין.
לינור אברג'יל: אנחנו מצטרפים.
גבי לסקי: אני רוצה להודות לכל הנציגים ונציגות של הארגונים ולמשרדי הממשלה.
גבי לסקי: אני כן מאמצת את הדברים שלך, אור, וגם שאלון אמר בהתחלה.
גבי לסקי: דיברנו על הקשיים ודיברנו על האפליה, אבל מצד שני אנחנו חייבות לצאת מכאן עם אמירה באמת חיובית כלפי הקהילה.
גבי לסקי: זו קהילה שנלחמת, זו קהילה שמתייצבת להגן על זכויות.
גבי לסקי: זו קהילה שלא מוותרת, זו קהילה שהיא מאוד סולידרית, שנמצאת אחת עבור השנייה ואחד עבור השני באמת בצורה מדהימה, כולל המשפחות, כולל ההורים.
גבי לסקי: בעצם, אתם ואתן הצלחתם לשנות את החברה הישראלית, שהיא חברה שמרנית מטבעה, וזה לא דבר של מה בכך.
גבי לסקי: אנחנו יכולות לצאת מכאן עם האמירה החיובית הזאת.
גבי לסקי: הוועדה תפנה לשרי המשפטים, הבריאות והרווחה בקריאה לאמץ את המלצות הוועדה הבין משרדית.
גבי לסקי: הוועדה פונה למשרד החינוך ומבקשת לוח זמנים לפרסום נוהל שנכתב בשיתוף עם מעברים להמלצות לשילוב ילדים טרנסים בבתי ספר.
גבי לסקי: אנחנו גם נבקש לקיים דיון קונקרטי בנושאים האלה.
גבי לסקי: הוועדה פונה למערכת הבריאות, מברכת על קיצור התורים אבל אנחנו מבקשות לבדוק אפשרויות לקצר עוד יותר, להביא עוד ניתוחים בחודש.
גבי לסקי: אלה באמת ניתוחים מצילי חיים ואנחנו רוצות לבדוק גם במה אנחנו יכולות לעזור בעניין הזה.
גבי לסקי: אנחנו גם פונות מכאן לכל הקהילה, להגיש את הבקשות לחנינה ומחיקת רישומים כדי שאפשר יהיה להתחיל בתהליך הזה, ושחברי וחברות הקהילה יוכלו לצאת החוצה ללא רישומים פליליים.
גבי לסקי: אנחנו גם נפנה לשר המשפטים ונבקש ליישם את ההמלצות הכלליות.
גבי לסקי: לפנות לנציבות שירות המדינה כדי להתחיל באופן יזום לקבל טרנסים וטרנסיות לעבודה בשירות הציבורי, עם כל הכרוך בזה, ושינוי כללי של כל הטפסים בכל המשרדים.
גבי לסקי: דבר אחרון: הנושא הכאוב ביותר, של הרישום.
גבי לסקי: לא המדינה מגדירה את האדם.
גבי לסקי: האדם מגדיר ומגדירה את עצמו ואת עצמה, ואנחנו צריכים לבדוק את האפשרות שזה לא יהיה כרוך באישורים של אחרים אלא שזו תהיה רק פרוצדורה פורמלית, ללא אישורים, כי אנחנו לא צריכות אישור שיגידו לי מי אני ואיך אני מגדירה את עצמי.
גבי לסקי: אני באמת מברכת את כולכם.
גבי לסקי: זה שבוע חשוב.
גבי לסקי: אנחנו פה איתכם ואנחנו נמשיך במעקבים על הדברים שביקשנו.
אלישע אלכסנדר: אפשר לבדוק את היישום של הנוהל של ביטוח לאומי גם?
גבי לסקי: אנחנו גם נשב עם היישום של הנוהל של ביטוח לאומי.
גבי לסקי: לא תמיד אני יוצאת עם ברכות למשרדי ממשלה, והפעם אני כן בהחלט, כמו שאור אמר, מברכת גם את משרדי הממשלה שהם נרתמו כבר זמן לנושא הזה.
גבי לסקי: יחד איתכם אנחנו נוכל באמת לייצר מציאות של שוויון, של העדר בירוקרטיה וביטחון עבור חברות וחברי הקהילה, בדיוק כמו לכל אזרח ואזרחית אחרת.
גבי לסקי: אני מודה לכם, ושבוע מודעות טוב.
גבי לסקי: אנחנו נמשיך לעקוב יחד איתכם ואיתכן על הנושאים החשובים האלה.
עאידה תומא סלימאן: היום ה - 29 לנובמבר, 2021.
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו היום בקריטריונים לזכאות לדיור ציבורי בעין מגדרית, אני תיכף יתייחס לזה, אבל קודם אני חייבת להתייחס למשהו שקרה בסופ"ש הזה, לקראת סוף השבוע.
עאידה תומא סלימאן: כולם יודעים שהיינו בכל האירועים של היום הבינלאומי למאבק באלימות נגד נשים וכולם יודעים כמה היה מטלטל גם היום הזה, כאשר באותו יום גם נרצחה אישה, בעיר מרר, לפני יומיים, לפני היום הבינלאומי, נרצחה עוד אישה בכפר ג'דיידה מכר ואנחנו פרסמנו את הנתונים, כפי שאנחנו עושות כל שנה, ע"י איסוף הנתונים שנעשה, ע"י מרכז המידע והמחקר בכנסת ואלה היו מספרים מטלטלים, אבל כנראה יש אנשים, שרוצים להוביל מסע השמצה, מסע הסתה – בעייני – נגד כל הנשים שעושות את המלאכה ורוצים להפוך את היוצרות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו אף פעם לא אמרנו, שאין ויכול להיות שיש אלימות נגד גברים ואנחנו מכירים מיקרים כאלה, אבל בין לדבר על תופעה ובעיה חברתית, רחבת היקף, שבה נשים נרצחות, לבין להפוך את זה ולהתחיל לדבר, כאילו הנשים הן האלימות, לצערי הרב, נפלה טעות מאוד מצערת, שהמשטרה לוקחת אחריות עליה, נשאלו על מס' התיקים שנפתחו בשנה על תקיפה חמורה, בין גברים נגד נשים ונשים נגד גברים.
עאידה תומא סלימאן: המשטרה עשתה את הטעות והפכה את המספרים והתקשורת, כנראה, חלק מהתקשורת שהיא מגויסת למאבק הזה, שנלחמים בנשים ונלחמים באלימות נגד נשים, לא נלחמים באלימות, אלא מנסים למזער את התופעה ולדבר כאילו היא לא קיימת ושדווקא הנשים הן אלה, שתוקפות את הגברים.
עאידה תומא סלימאן: קפצו על הרעיון ולצערי הרב, יצאו גם בכלי התקשורת, מכובדים, כביכול ודיברו על זה שאנחנו פה בוועדה ובכלל התנועות הפמיניסטיות, מנסות להסתיר את האמת והן אלה שחושפים ודיברו על סטטיסטיקה לא נכונה, גם כאשר קיבלנו, ביררנו את זה עם המשטרה והמשטרה תיקנה את הסטטיסטיקה ואמרה, שהיא הפכה את זה לא במכוון ואמרה שהמספרים האמיתיים הם ואני שוב מקריאה אותם, כדי שכל מי שחושב את עצמו איש תקשורת ותוקף את הנושא הזה, שישמע את זה טוב מאוד.
עאידה תומא סלימאן: בשנה הזו נפתחו 2,068 תיקים של תקיפה חמורה נגד נשים, ע"י בני זוגם, במקביל 177 תיקים שנפתחו ע"י גברים, על תקיפה חמורה, ע"י נשים ואני חייבת לציין שגם המשטרה מציינת, שחלק מהתיקים שנפתחים ע"י גברים, הם לפעמים כצורת נקמנות, על זה שהיא הגישה תלונה נגדו.
עאידה תומא סלימאן: שיתעלמו מהתיקון שעשינו, שיפרסמו את זה בצורה שהיא לא מובנת וגם שמר אברי גלעד, יתעלם מזה שביקשנו שייתקן, אנחנו מבקשים שייתקן למציאות, שיתקן עיוות שנעשה, כדי שהציבור יידע.
עאידה תומא סלימאן: הוא מתעלם מזה וגם כן מפרסם אחר-כך, מאמר, דיי גדול, על שאי אפשר להתעלם והגיע זמן לדבר על אלימות של נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, שהייתי צריכה להתייחס לזה, בלתי מתקבל על הדעת, שימשיכו להוביל את הציבור שולל ולהשתתף במסע ההסתה הזה ושיכירו, כן, אלימות נגד נשים קיימת והיא רצחנית והגיע הזמן וכל מי שרואה את עצמו גבר, במובן של גבר שרווח במחוזותינו, שינקוט עמדה ויתחיל להיאבק נגד האלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מקיימות את הדיון הזה היום, גם לאחר שאנחנו רואים שהנושא של הדיור הציבורי עולה ומדברים עליו, יותר ויותר, אבל כנראה גם כן, לא נזכרים להסתכל בעיין מגדרית, בניתוח אמיתי, של מי נהנה מהדיור הציבורי ומי מונעים ממנו להגיע לדיור ציבורי.
עאידה תומא סלימאן: מי היא אוכלוסיית היעד, שצריך לטפל בה וצריך לחזק אותה וכמה, לא רק שיש מחסור אדיר בדירות, אלא בתוך מה שקיים, כנראה הקריטריונים, הפסיקו כבר לעבוד.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה עכשיו לרדת על קריטריונים, למרות שאנחנו כבר שנים מדברים על זה.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שבזמנו, כאשר קבעו את הקריטריונים האלה, היו קריטריונים שענו על צרכים מסוימים, אבל בלתי מתקבל על הדעת, שעברו שנים על גבי שנים והבעיה צפה ואנחנו מעלים אותה שוב ושוב ושוב וכל פעם אנחנו מקבלים הבטחה, שיטפלו בנושא ויבדקו את הקריטריונים ואף אחד לא עושה את זה והעוול נמשך.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להזכיר לכולם, שקיימנו כבר בוועדה הזו, בכנסת ה-20, כמה דיונים שנוגעים בדיור הציבורי וב-2017 קיבלנו הבטחה מסגן השר, בזמנו, שהם הולכים להקים וועדה, שתבדוק את הקריטריונים שוב.
קריאה: 2017, עובדים מהר.
עאידה תומא סלימאן: כן, עובדים מהר, הלא אומרים, שטחנות הצדק עובדים מהר, אז זה בדיוק הפתגם.
עאידה תומא סלימאן: ב-2017 ואנחנו פנינו וביקשנו, שגם יהיה בתוך הוועדה הזו, להשמיע את הקול, גם של הנשים שסובלות באופן מיוחד ומודרות ומונעים מהן לקבל את הזכות הזו והתמיכה הזו, של דיור ציבורי.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, כנראה, שום דבר לא נעשה, תיכף נשמע מה קורה ואנחנו שוב שומעים עכשיו, שכאשר אנחנו רואים את המחאה, הולכת וגוברת בשטח ואני חייבת להגיד, שאני מורידה כובע ומכבדת, את הנשים האלה היוצאות להילחם, על הדבר הבסיסי ביותר, שהוא קורת גג, קורת גג שתגן עליהן, על ילדיהן ואני כולי התפעלות, גם ממה שהובילו בימים האחרונים, אבל גם כן מהמאבק הנחוש, של נשות יפו, שהוצאו, בואו נתחיל מזה, שהוצאו מהבתים שלן והיום הן נאבקות, על למצוא קורת גג ומקום בטוח להן ולילדים שלן.
עאידה תומא סלימאן: היום גם נשמע את קולותיהן וניתן להן במה להשמיע, מה יש להן להגיד.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפתוח במתן זכות דיבור לשותף שכבר מלווה אותנו, גם בדיונים האלה, דני.
עאידה תומא סלימאן: דני גיגי, מפורום הדיור הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות את הח"כיות איתנו, רק תסמנו לי, מתי אתן רוצות זכות דיבור.
דני גיגי: קודם כל אני רוצה להודות לך עאידה, על המעקב הצמוד, על הנחישות שלך, זה באמת לא מובן מאליו.
דני גיגי: כבר שנים שאת עושה את זה איתנו ושנים אנחנו באים עם אותם דרישות ועם אותם דברים שהם בעיתיים וחשוב לי קודם כל להגיד, שאנחנו פה בסביבה שהיא סביבה אוהדת וזה חשוב לזכור את זה שאנחנו פה.
דני גיגי: לגופו של עניין, תראו, יש פה בעיה מאוד, מאוד קשה, זה לא בעיה של בנאדם אחד, או של עוד בנאדם שאתם תשמעו פה היום את הסיפורים האישיים גם כן, זה בעיה כללית.
דני גיגי: הבעיה היא שהקריטריונים לדיור ציבורי היום, לא רק שהם לא מסייעים, הם פוגעניים, הם פוגעים בנשים.
דני גיגי: ואיך זה קורה?
דני גיגי: זה קורה בגלל שהקריטריונים האלה מוציאים אותן מהזכאות, עוד לפני שהם נבחנים.
דני גיגי: זאת אומרת אישה שאין לה שלושה ילדים, אוטומטית לא מקבלת זכאות לדיור ציבורי, רק בגלל שחסר לה ילד, או שניים, זה משהו שהוא לא נתפס בכלל.
עאידה תומא סלימאן: לכי תעשי עוד ילד.
דני גיגי: כן, לכי תעשי עוד ילד.
דני גיגי: אישה שרוצה לעבוד, יש פה מקרים כאלה, כאן איתנו, של נשים שרוצות לעבוד, הן רוצות להתפרנס, אבל הקריטריונים אומרים להם לא, ברגע שתצאו להתפרנס, אתן לא תהיו זכאיות, אם אתן תרוויחו עוד כמה גרושים, אתן מאבדות את הזכאות שלכן ואתן תישארו מחוץ למעגל הדיור הציבורי.
דני גיגי: נשים שסובלות מאלימות, שיוצאות ממקלטים, לא מקבלות זכאות לדיור ציבורי, זה בלתי נתפס.
דני גיגי: מדובר על נשים שהדרך היחידה שלהן לצאת מהמקום, שבו הן נמצאות, זה דרך זה, זה בלתי נתפס, שאין למדינה מנגנון של דיור ציבורי, בשביל נשים שסובלות מאלימות.
דני גיגי: זה אחד מהקריטריונים הראשונים שצריכים להיות וזה לא קיים.
דני גיגי: הן נופלות, כי אין להן הבטחת הכנסה, כי חס וחלילה, הן מקבלות מזונות, כי אין להן שלושה ילדים ואז הן לא מקבלות זכאות, הן פשוט נאלצות לחזור לתופת כל פעם מחדש.
דני גיגי: עכשיו, הסיפור פה, כולנו יודעים אותו וזה מה שאנחנו לא נדבר פה עליו מספיק היום, זה המלאי, אין במדינת ישראל מלאי של דיור ציבורי ולכן כל מה שעושה משרד השיכון, זה לוקח את המלאי שיש לו וממנו גוזר את הקריטריונים ההזויים האלה.
עאידה תומא סלימאן: מעלה את החתך, כדי שכולם יפלו מתחתיו.
דני גיגי: בדיוק, בדיוק, יצאו על זה מחקרים, יצאו על זה מיליון דברים כבר, היו ועדות, כולם ישבו, כולם הבינו שחסר פה, לפחות, 50 אלף דירות ציבוריות, לפחות, ברף התחתון, 50 אלף יח' דיור ציבורי, אבל לא נעשה כלום, כדי להשלים את הפער הזה ולכן ממשיכים בקריטריונים, שגורמים לאנשים פשוט לאבד את השפיות.
דני גיגי: המדינה פה, הממשלה פה, מתנהגת באלימות, כלפי אותן נשים, אני אומר את זה חד-משמעית, כי זאת אלימות, לקחת מהן את הדבר היחידי, שיכול להגן עליהן, זאת אלימות ואחרי זה עוד הופכים אותן לפולשים, הופכים אותם לעבריינים, הופכים אותן לגנבים, מגרשים אותן, אפילו כשהן יוצאות לאוהל, מגרשים אותן.
רבקה כהן בנלולו: מהדשא למדרכה, לא תהיו על הדשא לא יהיה לכן - -
דני גיגי: כן, זה לא יאמן הסיפור הזה וזה סיפור שעובר במדינת ישראל, פשוט שנים בלי שאף אחד עושה משהו, כדי לטפל בזה ולכן אנחנו פה ונמשיך להיות פה, בשביל הנשים ואני פה מסיים, אני רוצה באמת להעביר את הזכות דיבור, למי שבעיקר סובלים מהבעיה ומרגישים אותה יום יום, תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה דני, את האמת, אם יש משהו שמתסכל, אולי, חבר כנסת, או חברת כנסת, זה לראות ששנים אחרי שנים, חוזרים על אותם בעיות, מדברים על אותן בעיות, מנסים לקבוע סדר יום חדש וחוזרים לאותה נקודה ואני מבינה - ברגע שאומרים המדינה המדינה, צריך להזכיר – מי שמקבל את ההחלטות במדינה, זה ממשלות וזה שרים והכוונה היא, לא לפקידים, אנחנו מדברים פה על אחריות פוליטית, לעתיד האזרחים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את זכות הדיבור, לפרידה נג'אר בזום.
עאידה תומא סלימאן: פרידה אחת הנשים הנאבקות ביפו, בעצם היא הראשונה שיצאה למאבק הזה ואנחנו תיכף נשמע את הסיפור שלה.
עאידה תומא סלימאן: פרידה, אהלן.
פרידה נג'אר: אהלן, את המאהל הראשון שלי, הגעתי פה ב-2018, אותו דבר פה, ב- - ובגן השניים ביפו, הייתי עם ארבעת ילדיי והייתי גם עם בעל ונשואה ולמה?
פרידה נג'אר: כי הוציאו אותי חלמיש מהדירה שלי על סכסוך משפחתי ולכי תוכיחי ותוכיחי וכל העיר באה איתי להוכיח, שזה הבית שלי, כלום לא עזר עם חלמיש, באתי לרחוב, אמרו לי בואי תצאי, ניתן לך סיוע מוגדל, נשים אותך ברשימת המתנה ותוך שנתיים, נמצא לך פתרון וניתן לך בית.
פרידה נג'אר: בשנתיים האלה, שזה מ-2018 עד היום, שעכשיו אנחנו מתחילים ארבע שנים, אני גם התגרשתי, כי לחץ נפשי אדיר היה לי, אני לא יכולתי להמשיך אתו את החיים, הוא גם נפל לסמים מכל הלחצים הכלכליים והנפשיים וכל זה.
פרידה נג'אר: אני צברתי שני ילדים נכים, שזה בן ובת, הם נכים נפשית, מטופלים בבריאות הנפש, פסיכיאטריה.
פרידה נג'אר: הבת שלי שהיא בת 13, חודש הבא, היא ממש עם כל הטלטולים שהיו לנו ועד דם, הם אומרים שנותנים לי סיוע בשכר דירה, אבל ביפו כולם יודעים מזה העלות פה, אז אני צברתי גם הרבה חובות, אז אני באתי עוד פעם למאהל, זו הייתה הברירה היחידה שהייתה לי, לא הייתה לי ברירה.
עאידה תומא סלימאן: פרידה, אני רוצה לשאול, מ-2018 עד היום, עד היום את גרת בשכירות?
פרידה נג'אר: כן, גרתי בשכירות.
עאידה תומא סלימאן: קיבלת סיוע בשכר דירה?
פרידה נג'אר: בשכר דירה ואני גם ברשימת הממתינים, שהם לא מכניסים כל אחד, אני גם ברשימת הממתינים מס' 7 וגם יש לנו פה דירות ביפו, נתתי להם שלוש כתובות, שאין בהם אנשים, הם לא מאכלסים.
פרידה נג'אר: כבודה פשוט מאוד, הם לא מאכלסים.
פרידה נג'אר: אני לא יודעת מה, אולי זה הבירוקרטיה, שאני לא יודעת מה עובר עליהם שם, או שהם לא רוצים לאכלס, יעני, זורקים את כולנו ממש מחוץ ליפו ואני לא רוצה לצאת מיפו, אני פה נולדתי, אני פה גדלתי וגם הילדים שלי נולדו פה ואני לא מוותרת, אז אני מרגישה, שהינה עכשיו עוד ילד, שאני צריכה להגיש לו נכות וזה ממש מקשה עליי, בתוך הימים האלה, למרות שאני עומדת, כבודה, בקריטריונים, מה הם מחכים?
פרידה נג'אר: הבן שלי בן 16, בגיל 18 זהו, הוא יוצא, אז אני יהיה לא עומדת בקריטריונים שלהם, מה הם מחכים לזה בדיוק?
פרידה נג'אר: מה אני עוד צריכה לספוג, חוץ מגירושין וגם ילדים נכים וגם הצטרפו אליי למאהל, גם עוד משפחות, בערך עוד 11 משפחות, שרובן הן אימהות, שעברו כמוני, גם אלימות, מאוד קשה, גם עדיין יעני, אם אפשר להגיד את זה וגם אני רוצה להגיד לך, שיש גם גרושות ויש חד-הוריות שנפרדו, כי אין מה לעשות, הנוצרים לא מתגרשים, אז הן פרודות וגם אם מי שיש לו רק שני ילדים, מה הוא יעשה, אז גם הוא לא עומד בקריטריונים, אז כאילו מה, אנחנו ממולכדות.
עאידה תומא סלימאן: פרידה, סליחה שאני קוטעת אותך, אבל רציתי לשאול, עריית תל-אביב, יפו, מעורבת בסיפור שלכם?
עאידה תומא סלימאן: הרי אתם 11 משפחות, שנמצאים בגן ציבורי, כבר כמה זמן?
עאידה תומא סלימאן: שבועות, לא?
פרידה נג'אר: אני מה- 9 לנובמבר.
עאידה תומא סלימאן: שבועיים, שלושה.
פרידה נג'אר: כן וכבודה, במה התערבה העירייה?
פרידה נג'אר: היא התערבה רק כי היא רוצה לפנות אותנו ולסגור לנו את המקלט, כי בגשם ישנו במקלט, 11 משפחות וגם בערך 28 ילדים, ישנו במקלט, זה ממש מצב מלחמה.
עאידה תומא סלימאן: ראיתי שהוציאו אותכם וזרקו לכם את הדברים בחוץ.
פרידה נג'אר: כן, כבודה, אנחנו ישנו במקלט, כל המשפחות, גם את זה הם לא רצו לעשות, הם לא רוצים שפניה של יפו הירוקות, שלא יראו את פניה האמיתיות ואחר כך מה זה עזרו לנו, ברווחה שעות, שיעשו את העבודה שלהם, שהם עושות רבע מהעבודה, אז פתאום עכשיו נתנו החייאה לעו"סיות שלנו, זה מה שאנחנו קיבלנו, כבודה ואני ממתינה, עדיין, אני יכולה גם להיות שנים במס' 7.
עאידה תומא סלימאן: תודה, פרידה, אבל אני חייבת להגיד, אני יודעת שזה כואב וזה קשה, להיות עם המשפחה בחוץ ובמיוחד עכשיו שהחורף מגיע והגשם מגיע.
פרידה נג'אר: במיוחד שהם נכים ואין להם קורת גג, תיראי עם מה אני מתמודדת, כבודה.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה כמה קשה, אבל אני גם רואה אישה מאוד חזקה, מובילה מאבק צודק,.
פרידה נג'אר: תודה כבודה, תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה אישה שהצליחה לרתום עוד 11 משפחות, לצאת למאבק הזה ואנחנו נמשיך את הדיון ותיכף נפנה גם לנציגי העירייה וננסה למצוא איזשהו פתרון.
עאידה תומא סלימאן: תחזיקו מעמד שם ותישארו אני יבוא לבקר בקרוב.
פרידה נג'אר: תודה כבודה.
עאידה תומא סלימאן: היום, מחר.
עאידה תומא סלימאן: נטליה פתחוב.
עאידה תומא סלימאן: ננסה בשלוש דקות.
נטליה פתחוב: אוקי, שלום לכולם.
נטליה פתחוב: אני מאוד מאוד נרגשת להיות כאן ולדבר בשם אימהות רבות, זה גם יכול להיות אבות, כן, זה לאו דווקא נשים.
נטליה פתחוב: אני מבקשת מהדיור הציבורי, בעצם דירה, קיבלתי סיוע בשכר דירה, ברגע שיצאתי ממקלט לנשים מוכות בפעם הראשונה, הייתי שם שלושה שבועות ובפעם השנייה שנכנסתי למקלט לנשים מוכות, זה כי הרווחה איימה עליי שייקחו לי את הילדים, אם אני לא ייצא איתם למקלט לנשים מוכות, למרכז חירום, בגלל שיש את אבא שלהם ברקע, שעד היום אנחנו נמצאים במצב סיכון, כרגע הוא בכלא, ארבע וחצי שנים של תהליך מאוד, מאוד קשה, אז בנוסף להכול, אני צריכה גם לדעת, אם אני מצליחה לשלם את השכירות, אם אני לא מצליחה, אם יעיפו אותי מהדירה.
נטליה פתחוב: היום הגעתי למצב מחוסר ברירה, שבגלל שלא קיבלו את הבקשה שלי לדיור ציבורי, אני אמא לשלושה ילדים, אני עומדת בקריטריונים, אבל לא בקריטריונים של משרד הבינוי והשיכון, אוקי.
קריאה: אז באיזה קריטריונים?
קריאה: למה את מתכוונת?
נטליה פתחוב: הקריטריון שלו, זה שאני לא נמצאת בהבטחת הכנסה במשך 12 חודשים, זה דבר כל כך הזוי, אוקי, זה קריטריונים כל כך הזויים, אפילו לא הזמינו אותי לוועדה, לנסות, למצוא פתרון.
נטליה פתחוב: אני נאלצתי עכשיו לעבור לגור אצל אמא שלי בבית וזה גם מחר בבוקר, היא יכולה להגיד לי - - -
נטליה פתחוב: אני סוג של עובדת, לא עובדת.
נטליה פתחוב: זאת אומרת שלפני נניח שלוש שנים בערך, כשהתחלתי לעבוד במספרה, של ידיד שלי, שמאוד רצה לעזור לי, אז הוא קיבל איומים על חייו ולכן אני נאלצתי, הוא אמר לי, אני מצטער אני לא רוצה להיכנס לזה וככה עוד מקומות עבודה, זה טלפונים – אני יודע איפה את עובדת, אני יבוא, אני יפוצץ לך הכול – זה איומים אין סופיים, זה לא רק האיומים על החיים שלי, זה גם איומים שלא יהיה לי קורת גג.
נטליה פתחוב: אני לא חושבת שנשים צריכות להגיע החוצה, הן לא צריכות להיות בחרדות ובהישרדות יומיומית, הן צריכות לקבל בית.
נטליה פתחוב: אם זה לא בית, זה סיוע בשכר דירה, גם אם אין לכם דירה, אין בעיה, תביאו לי סבסוד, מגיע לי 95 אחוז משווי הנכס.
נטליה פתחוב: זאת אומרת נניח 3,500 ₪, משהו ולא 1000 ₪ , משהו שייתן לי לשרוד.
עאידה תומא סלימאן: את גם לא זכאית לסיוע בשכר דירה?
נטליה פתחוב: אני זכאית לסיוע.
נטליה פתחוב: עכשיו אני לא זכאית, כי עברתי לגור אצל אמא שלי, לפני שלושה חודשים, כי בעל הדירה רצה לפנות אותי, מצא כל מיני תירוצים, כי היה לי סיטואציות שלא יכולתי לעמוד בתשלום, אז הבאתי לו באיחורים.
נטליה פתחוב: כל פעם לוויתי ממשפחה, מחברים, אני לא צריכה להיות במצב הזה.
נטליה פתחוב: יש לי מדינה שכרגע אני נמצאת במקום לא נעים וכאן המדינה צריכה להיכנס לתמונה ולעזור לי להשתקם, כי אני יכולה להגיע למקומות מאוד גבוהים, היכולות הם מאוד גבוהות.
נטליה פתחוב: תנו לי לימודים, תנו לי סיוע, כמה שנים, שלוש- ארבע-חמש שנים זהו אני לא צריכה אותכם יותר, באמת, רק תעלו אותי למעלה.
נטליה פתחוב: אני לא מחפשת לקבל דירה לאורך כל השנים.
נטליה פתחוב: אני אישה חזקה ואני מתמודדת עם המון, אבל תנו לי קצת את הפוש, זה מה שאני מבקשת ולעוד הרבה נשים, שצריכות קצת יותר את הפוש, מעבר 1,000 ₪ של סיוע בשכר דירה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה נטליה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לוקח מהן הרבה אנרגיות, גם להגיע וגם לדבר ולחשוף ואני באמת מודה שאת משתפת אותנו.
עאידה תומא סלימאן: דני אמר בהתחלה, שזה לא בעיות אישיות של מהבעיות האישיות אנחנו מרכיבות את הפאזל ורואות את התמונה המלאה וככה אנחנו מבינות, איפה הבעיות קיימות.
עאידה תומא סלימאן: תודה שאת משתפת.
עאידה תומא סלימאן: כן, חה"כ יסמין, בבקשה.
יסמין פרידמן: ראשית, אני המון שנים עוסקת בדיור הציבורי, זה לא נושא שהוא חדש לי.
יסמין פרידמן: את העלית פה איזושהי נקודה, שפתאום ככה הדלקת לי משהו ורציתי לשאול, גם את דני, שהוא בסיטואציה – היא אמרה, אם היו נותנים לנו, אפילו סיוע לכמה שנים מוגדל, זה היה נותן לנו פוש – והשאלה, אם זו גם אופציה, אוקי, כי זה אף פעם לא עלה, אז זה משהו שחשוב לי לדבר איתכם עליו אחר כך.
נטליה פתחוב: זה אופציה - סליחה רגע – זה אופציה, ביחוד שהילדים שלי קטנים ושל אימהות אחרות, קטנים, ברגע שהילדים מגיעים כבר למצב, שהם יכולים להיות בבית, מגיל עשר, זה קצת יותר אפשרי.
יסמין פרידמן: אבל אין ספק שראשית, יש פה כמה בעיות, אחד זה מלאי הדירות, זאת אומרת שבעבר הקריטריונים התאימו למלאי הדירות, היום הקריטריונים הוקשחו ומלאי הדירות צומצם, אז זה כמובן בעיה אחת שצריך לטפל בה ולפחות התחילו, גם משהו.
יסמין פרידמן: הדיור הציבורי, כמו שכולם יודעים ב-20 שנה האחרונות, נמכר, חולק, פוזר, ניתן במתנה, וואט אוור ונשארנו עם רבע מכמות הדירות שהיו בעבר.
יסמין פרידמן: כל הנושא של מזונות, שאין שום סיבה בעולם, שיחשיבו אותו כהכנסה וכקריטריון ואז אם אתם יוצאים לעבוד, אז בואו נקזז את 60 אגורות מכל שקל ואז ככה ואז ככה ואז ככה, אי אפשר לצאת מהדבר הזה.
יסמין פרידמן: אני כן אומר שישבתי עם שר הרווחה ועם מנכ"ל ביטוח לאומי.
יסמין פרידמן: הנושא הזה על הפרק, אני יודעת שגם אני דוחפת מאוד שידברו עליו ושימצאו פתרון, כי בעיניי מזונות, זה של הילדים וזה לא חלק מההכנסה של האימהות, אין שום קשר וצריך להפריד את זה.
יסמין פרידמן: בטח ובטח בכל מה שקשור לקריטריון של הדיור הציבורי.
יסמין פרידמן: לגבי נשים יוצאות מקלט ושיקום נשים בזנות.
יסמין פרידמן: אנחנו כבר קיימנו איזשהו דיון אחד על הנושא, במשרד הרווחה ואנחנו מתכוונים להקים, ממש, איזשהו פורום קטן, כדי שנוכל לבדוק מה אפשר לעשות, כי אלו מקרים יוצאי דופן וצריך להתייחס אליהם, כמקרים יוצאי דופן ולמצוא לזה קריטריונים אחרים לחלוטין בעייני, אוקי ולזה אני דוחפת.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, שוב, אני רוצה להבין, זה דיון שהתקיים ברווחה?
יסמין פרידמן: זאת אומרת דיון שאני ביקשתי.
עאידה תומא סלימאן: ש-
יסמין פרידמן: התקיים דיון, את מדברת על היוצאות מקלט ונשים שורדות זנות, התקיים דיון מכיוון שדרושה פה חשיבה אחרת לחלוטין וביקשנו לעשות, עוד דיון המשך, שבו נבקש מנשים שאחד, חוו את זה, שתיים, עמותות שעוסקות בזה, כדי שנחשוב ואולי נצא מהקופסא ונחשוב על קריטריונים אחרים, כי אי אפשר, זה לא אותם דברים.
עאידה תומא סלימאן: קריטריונים לסל תמיכה, או קריטריונים בעניין הדיור הציבורי?
יסמין פרידמן: גם וגם, כי הדיור הציבורי הוא חלק מזה.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל דיור הציבורי זה במשרד הבינוי והשיכון, לא ברווחה.
יסמין פרידמן: נכון, אבל אנחנו רוצים לחשוב, איך אפשר ביחד, לשלב, כדי שגם לדיור הציבורי, יהיו קריטריונים נפרדים, לנשים שיוצאות מקלט ושורדות.
יסמין פרידמן: וכן אני יודעת שיש מגמה עכשיו, ממש לבחון את הקריטריונים במשרד השיכון מחדש.
עאידה תומא סלימאן: כן, אנחנו שומעים על המגמה הזו, כבר הרבה שנים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף גם נתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: חה"כ.
עאידה תומא סלימאן: רצית להגיד משהו?
עאידה תומא סלימאן: בקצרה, בבקשה.
לימור מגן תלם: כן, ממש בקצרה.
לימור מגן תלם: קודם כל אני רוצה לברך על הדיון החשוב הזה.
לימור מגן תלם: נושא אחד שחייבים ללכת עליו בכל הכוח ולהילחם עליו, זה הקריטריון שפוגע בנשים, שהן יוצאות ממעון לנשים מוכות והן לא זכאיות, באופן אוטומטי, לדיור ציבורי ומתחילים לבחון להן את הקריטריונים, הבטחת הכנסה, לא הבטחת הכנסה, חייבים להילחם על הנושא הזה כולנו, שכל מי שיצאה ממקלט לנשים מוכות, תהייה זכאית באופן אוטומטי לדיור ציבורי, אם לא כן, היא חוזרת עוד פעם למעון לנשים מוכות ויש איזה מן גלגל כזה, שחוזר על עצמו ואנחנו לא מצליחים לצאת מהסיפור הזה, אז זה נושא שחשוב לי מאוד לחדד ואני מקווה שכולנו, ככה, נרתם לנושא הזה, בכל הכוח.
לימור מגן תלם: אוטומטי הדגש על אוטומטי.
עאידה תומא סלימאן: יש נשים שלא יצטרכו את זה, אבל כמובן שאם אישה במצב הזה שיוצאת ממקלט והיא מחוסרת דירה, שיהיה לה בטוח שזאת דרישה מאוד.
קרן ברק: יש לי שאלה, כמובן שכולנו כאן מאוחדות סביב זה שנשים צריכות לקבל את העזרה שלהן, בוודאי שאם יש להם ילדים, בוודאי שאנחנו צריכים לשים להם קורת גג מעל הראש וכל הנתונים הארכאיים האלה חייבים להשתנות, כאן ועכשיו בוועדה הזאתי, השאלה שלי היא לגבי, פספסתי את ההתחלה, לגבי הכמות של הדירות שקיימות, כאילו עם מה אנחנו משחקים פה?