GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות מנע: אני אשלח לך, מה שרשום לי אני ישלח, אין בעיה ורק אני רוצה ל- -
עאידה תומא סלימאן: אני גם רציתי לשאול עוד שאלה,
רות מנע: רק לדייק את הדיון, כי נראה לי שקצת הלכו לאיבוד.
רות מנע: יש את פסק הדין שאמר, תבחנו תבחינים ומשקולות לוועדת חריגים ויש את האירוע של בחינת קריטריונים לדיור ציבורי, זה שני דברים שונים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים, לא הלכנו לאיבוד.
רות מנע: לא, אז לי הייתה תחושה כזאת, אז אני רוצה שנראה שזהו, אז תבחינים ומשקולות של וועדת חריגים - - -
עאידה תומא סלימאן: אל תלכי לנו לאיבוד רק.
רות מנע: אני אני הלכתי לאיבוד.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש שני אירועים כאלה, יש גם את הבחנת הקריטריונים ויש גם את התבחינים ואני רוצה לדעת ולבקש לקבל תשובה מאוד ברורה מהמשרד, איפה עומדים שני האירועים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נוותר.
רות מנע: לגבי ה - -
עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה לשאול על וועדת החריגים, אולי קראת לזה, בעניין מזונות והבטחת הכנסה.
עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו, כאילו, מתי נוסדה הוועדה בדיוק?
עאידה תומא סלימאן: אם אפשר לדעת ובכמה בקשות כאלה דנתם בהם?
עאידה תומא סלימאן: ומה היו ההחלטות בסוף?
רות מנע: פסק הדין היה באפריל 2019 ומייד חודש אחר כך לדעתי כבר הקמנו את המנגנון הזה, אם אני זוכרת נכון, טיפלנו בלמעלה מ-400 פניות, של חד-הוריות במצב של מזונות, שלוש מתוכם הכרנו בהם כמי שעלולות להיפגע מה - -
עאידה תומא סלימאן: שלוש מתוך ה-400?
עאידה תומא סלימאן: שלוש מתוך ה-400, כלומר, מ-2019, בוא נגיד שידעו על זה והתחילו לפנות, כלומר בשנתיים האחרונות קיבלתם 400 בקשות כאלה ורק לשלוש נתתם את האפשרות ?
רות מנע: רק לשלוש הייתה הכרה, שיש פגיעה במעבר ממזונות להבטחת הכנסה.
עאידה תומא סלימאן: והשאר, אין שום פגיעה כאלו?
רות מנע: לא.
רות מנע: הכול מתועד.
עאידה תומא סלימאן: אוקי, השאלה שלי היא, מה גורם לכם להכריע שאין פגיעה?
רות מנע: אנחנו בודקים, אם היא הייתה עוברת במצב הזה להבטחת הכנסה ולא הייתה לה פגיעה בקצבה, בגובה הקצבה, אז לפי הבדיקות שאנחנו בודקים בכל תיק, היא יכולה לקבל שקל לשקל, מה שהיא קיבלה במזונות, בהבטחת הכנסה.
עאידה תומא סלימאן: אוקי, אני אשמח לקבל פירוט, חודשי, כמה פניות כאלה היו?
עאידה תומא סלימאן: ומה פסיקה, אומנם אני לא אוכל לעבור על התיקים האלה ולבדוק, אבל אני אשמח גם כן ואני פונה פה לכל מי שעוסק במלאכה והגיש בקשה כזו לוועדה, אם הוגשה בקשה ולא נתקבלה תשובה, אני אשמח לדעת, אם לא הצלחתם להגיש בקשה, אשמח לדעת ואם קיבלתם תשובה, כאילו ואתם מרגישים שהתשובה היא לא עונה, זה אכן פוגע ובכל זאת, לא קיבלתם, אני אשמח, גם כן להתעדכן, אולי אתם תוכלו לעשות, איזושהי בדיקה כזאת וככה נוכל להצליב את המידע ונראה איפה אנחנו עומדים.
פאלינה מוגילניצקי: אפשר אולי רק להעלות את הנושא, של בני שארים?
עאידה תומא סלימאן: טוב, מי רוצה להציג את זה?
פאלינה מוגילניצקי: בני שארים, אני יכולה לדבר על זה.
עאידה תומא סלימאן: אז את השם בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: ואני רוצה אחר כך לשמוע ממשרד האוצר.
פאלינה מוגילניצקי: שמי פאלינה, אני אתחיל מזה שאני דיירת, אני רואה את עצמי כדיירת ממשיכה, בדירה של אבא שלי ואמא שלי, שקיבלו ב-1998.
פאלינה מוגילניצקי: אני אמא לארבעה ילדים, גרה כבר 17 שנה בדירה של ההורים שלי, שקיבלו אותה ב-1998.
פאלינה מוגילניצקי: הוריי, שניהם כבר נפטרו ממחלות קשות.
פאלינה מוגילניצקי: כל התקופה שחייתי בדירה, עם הילדים שלי, הילדים שלי נולדו והם גדלו בדירה.
פאלינה מוגילניצקי: אני גם טיפלתי בהורים שלי.
פאלינה מוגילניצקי: ב-2017 אבי נפטר ממחלת סרטן דרגה 4 ומאז אני מנהלת את המלחמה – מלחמת ייאוש אני קוראת לזה – מול משרד הבינוי.
פאלינה מוגילניצקי: מה שקורה שאחד הקריטריונים שאני נפגעתי בו, שדרשו ממני השלמת הכנסה, התברר שבגלל שאבא של הילדים הגדולים נפטר, כשהם היו קטנים, כל השנים האלה, אני הייתי מקבלת דמי שארים עבור הילדים ובביטוח לאומי עשו טעות, כשפניתי אליהם לקבלת השלמת הכנסה, הם חישבו את הדמי שארים, כדמי שארים של אלמנה, למרות שלא הייתי ואחרי שבזכות ה"קליניקת מעברה", אני פניתי שוב פעם לביטוח לאומי, התברר שכן הייתי זכאית, כל השנים, אז כשהגשנו את הערעור למשרד הבינוי, משרד הבינוי סירב לי הפעם בגלל הגובה, גובה הכנסות שנהרס בגלל הבטחת הכנסה שהתחלתי לקבל, המתנו שכאילו עכשיו אני חורגת מתקרת ההכנסות ואני לא יכולה לקבל זכאות לדיור ציבורי.
פאלינה מוגילניצקי: עכשיו השאלה שלי גם - - -
עאידה תומא סלימאן: מה זה משחק חתול ועכבר?
אוהד אמר: היא עברה בכמה מאות שקלים בגלל הקצבת שארים, בגלל קצבת שארים של הבת שלה.
דני גיגי: חמור מכך הגדירו אותה כפולשת, תפרו לה חוב של 150 אלף ₪, והם שמים לה אותם כחרב על הגרון ואומרים לה, אם את לא תפני את הדירה שאת נמצאת בה, אז את גם תצטרכי לשלם את החוב הזה של 150 אלף ₪, יש פה מדיניות פוגענית.
דני גיגי: וצריך לטפל בה.
אוהד אמר: ועם הכמה מאות שקלים קצבת שארים שהיא עברה, זה לא חריגים שמצדיק התערבות של וועדת חריגים, אז מה?
עאידה תומא סלימאן: את היית אצלי בוועדה מקודם, נכון?
פאלינה מוגילניצקי: כשהתחלת את המסלול, כן, לפני קורונה.
עאידה תומא סלימאן: ואת עדיין, כאילו, עוברת עוד בעיות ועוד בעיות.
פאלינה מוגילניצקי: כן, עדיין.
עאידה תומא סלימאן: או צוברים לך?
פאלינה מוגילניצקי: כן, החוב נצבר כל הזמן, החוב לא –
עאידה תומא סלימאן: הסיפור מוכר?
רות מנע: כן, הסיפור מוכר גם הגיע לבית משפט, הגישה עתירה מנהלית ונדחתה אני אומרת שהסיפור מוכר, אנחנו בסוגייה שדייר ממשיך, פועלים לפי חוק, אין לנו אפשרות לחרוג מהחוק, זה חוקק בכנסת הזאת וברגע שבנאדם לא פועל להוראות החוק, הוא לא זכאי.
עאידה תומא סלימאן: זה לא הסיפור.
דני גיגי: זה לא הסוגייה.
עאידה תומא סלימאן: תנו לי לנהל את זה דני.
רות מנע: סיפור של פאלינה זה דייר ממשיך, היא הגישה בקשה לדייר ממשיך.
פאלינה מוגילניצקי: כן, אבל אני עומדת בכל הקריטריונים.
רות מנע: היא הגישה בקשה לעתירה מנהלית וגם העתירה המנהלית נדחתה.
אוהד אמר: היא לא נדחתה, זה הסתיים בגישור.
רות מנע: סליחה.
אוהד אמר: היא לא נדחתה, הם בגישור, זה חזר לוועדה והיא לא הגישה עתירה על דייר ממשיך, היא הגישה עתירה על זכאות לדיור ציבורי, בגלל הקצבת שארים.
רות מנע: לא, זה היה דייר ממשיך.
אוהד אמר: טוב, אני.
דני גיגי: הוא מטפל בתיק הזה.
פאלינה מוגילניצקי: אוהד מטפל בתיק ודרך אגב השופטת פסקה שאני רשאית להגיש ערעור למשרד הבינוי ועוד לפני שקיבלתי תשובה מהוועדה, כי אני קיבלתי כתב תביעה, אני והבן שלי, עם דרישת פינוי ודרישת חוב של 130 אלף ₪.
אוהד אמר: ואז אומרים לה גם, תפני את הדירה נמחק לך את החוב.
אוהד אמר: מאפייה.
רות מנע: אני רק יתייחס לעניין של הקריטריונים?
רות מנע: היום הקריטריונים - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אני רוצה התייחסות לזה שאישה נמצאת בשלב של ערעור ואתם מדיינים איתה כאילו, על הערעור שלה, באותו זמן שולחים לה פינוי, צו פינוי ושולחים לה עתירה על 150 אלף ₪, מה בדיוק קורה?
רות מנע: לא מכירה את כל הפרטים של המקרה, אני יבדוק אותו, אבל - -
עאידה תומא סלימאן: אוקי, אני רוצה התייחסות בכתב, של משרד הבינוי והשיכון, תוך שלושה ימים, למקרה הספציפי הזה, לא יכול להיות שאנחנו יושבים אחרי ארבע שנים ועדיין הסיפור צובר עוד ועוד ועוד בעיות, או שאתם אומרים מלכתחילה החוק אומר אין לך זכות, אבל אם היא נמצאת בערעור ואתם מקיימים את הערעור הזה, לא יכול להיות שמוציאים אותה ומוציאים נגדה צו פינוי, לא יכול להיות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע ממשרד הבינוי, אני ארצה באמת תשובה ובכתב ותוך שלושה ימים, לא יותר ומאיפה בא החוב הזה ואיך יכול להיות ששולחים אותה לקבל הבטחת הכנסה, אחר כך אומרים לה – עברת את ההכנסה, מה זה צריך להיות?
עאידה תומא סלימאן: לא, אתם יודעים מה, אני יודעת שיכול להיות שמערכות כל כך גדולות, כמו ביטוח לאומי, כמו משרד ממשלתי, עושים טעויות, אבל כאשר הטעויות הופכות לגוזרות גורל, זה לא משהו שעוברים עליו בשקט.
עאידה תומא סלימאן: בלתי מתקבל על הדעת.
עאידה תומא סלימאן: עשיתם טעות נתתם לאישה קצבת שארים של הילדים, על שמה, כאילו שזה שלה, תתקנו את הטעות ואל תתנו לה לשלם מחיר על זה.
עאידה תומא סלימאן: אתם עושים את הטעות והיא משלמת את המחיר.
קריאה: זה לא קצבת שארים זה בטוח לאומי.
עאידה תומא סלימאן: לא, זה מה שנאמר, היא קיבלה קצבת שארים, שהם של הילדים שלה.
עאידה תומא סלימאן: רשמו אותה כאילו קצבת שארים של אלמנה, זה הקפיץ את ההכנסה שלה, מה מה מה הבלגן הזה?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע ממשרד האוצר.
עאידה תומא סלימאן: שמעו לפני שאתה מתחיל.
עאידה תומא סלימאן: דיברנו על כל הנושא של המלאי ושל הדירות ואני יודעת שמדברים על זה רבות ואני רוצה לשמוע מה יש לכם להציע בכיוון הזה.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא, כולם יודעים, למה אני מתייחסת לנושא הזה במיוחד, כי כולנו יודעים, ברגע שקובעים את הרף, בונים את הקריטריונים, כך שהאחוז שיעבור יתאים לתקציב המוקצה לעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: האם יש שינוי בגישה לנושא של הדיור הציבורי?
עאידה תומא סלימאן: האם אתם מקציבים איזשהו תקציבים?
עאידה תומא סלימאן: האם תתנגדו, גם כן, לשינויים בקריטריונים ובתבחינים?
עשהאל צור: צוהריים טובים לכולם.
עשהאל צור: כבוד היו"ר.
עשהאל צור: אני ייגע בכמה נקודות שיתייחסו עליהם כאן.
עשהאל צור: שמי עשהאל צור, אני מאגף תקציבים באוצר.
עשהאל צור: באופן כללי אני רוצה להתחיל באמירה כללית.
עשהאל צור: הקריטריונים נמצאים אצל משרד הבינוי והשיכון, כמו שכולם יודעים.
עשהאל צור: משרד הבינוי והשיכון, הוא אחראי על הקריטריונים, כמובן שנקבעו כבר לפני הרבה שנים, אז גם רות עצמה לא יכולה אולי בהכרח לחתום על הכול.
עשהאל צור: הם נקבעו לפני הרבה שנים וגם וועדת החריגים, זה בניהול שלהם, אנחנו לא מתערבים בוועדת החריגים, יש מקום למקרים מיוחדים.
עשהאל צור: לא הכרתי את המספרים המדויקים שאמרו פה.
עשהאל צור: זה נקודה אחת.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מכירה את הסיפור הזה, שהגבר המפרנס בבית נותן סכום מסוים לאשתו, כדי שתאכיל את כל המשפחה, לאורך כל החודש, אחר כך הוא מתלונן על זה, שהאוכל הוא לא בדיוק לסיפוקו והיא צריכה ללהטט בתוך התקציב שניתן לה ולבנות אותו שיספיק לכל החודש, עכשיו, - אפרופו, יש להם תקציב, לדיור הציבורי ויש להם מלאי דירות ותשחקו עם זה, כמה שאפשר והקריטריונים מצריכים להתאים לתוך זה – אז בוא נדבר ישר, אוקי, זה נכון שהקריטריונים הם באחריות שלהם ואתה ראית, אני לא כל-כך מרחמת על משרד הבינוי, אבל את האמת צריך להגיד.
עאידה תומא סלימאן: נותנים להם תקציב מסוים, הם צריכים לדחוס את עצמם לתוך התקציב הזה.
עשהאל צור: אז כבוד היו"ר, קודם כל, גם אני וגם אשתי מבשלים, אז הדוגמא אני לוקח אותה בערבון מוגבל, אבל אני צוחק.
עאידה תומא סלימאן: אז יופי, זה לא המצב ברוב הבתים במדינת ישראל.
עשהאל צור: קודם כל, בסיכום התקציבי האחרון מול משרד השיכון, כולכם מכירים את זה, ניתן תקציב לרכישת 1700 דירות בדיור הציבורי, אנחנו לא חושבים ש-1700 דירות בדיור הציבורי, יפתרו את כל בעיות הדיור הציבורי, אבל זה בהחלט תוספת משמעותית, שלא ניתנה בשנים האחרונות ואנחנו חושבים שזה תוספת משמעותית.
גבי לסקי: מה קורה עם זה באמת?
עשהאל צור: זה מתקדם.
עשהאל צור: יש צוות שבוחן את זה, שברשות החשב הכללי ויחד עם משרד הבינוי והשיכון וזה - -
דני גיגי: מה ביטלתם, כדי לקבל את זה?
דני גיגי: כדי לתת את זה?
דני גיגי: מה ביקשתם ממשרד השיכון לוותר, כדי לקבל את ה-1700 דירות האלה?
דני גיגי: וויתרו על שבעה אחוז דיור ציבורי מכל תכנית חדשה, שהיה אמור להיות חלק מתוכנית של מקרקעי ישראל, על זה הם הכריחו את משרד השיכון, כפו, קיפלו להם את היד, כדי לקבל את ה-1700 דירות, שהם 1700 דירות, רק לתקופה של שנה, לא לתקופה של המשך, לא משהו קבוע, לא תכנית ארוכת תווך, כפי שהייתה תכנית של גלנט, שקבעה 7200 יח' דיור, עכשיו תגיד לנו, כמה עולה לנו להכניס אלפיים ומשהו נשים, שמקבלים מזונות, לתוך מעגל הזכאות?
דני גיגי: אולי את זה תענה, כמה עולה להכניס 2000 ומשהו נשים, שהיו נכנסות לזכאות, אם אתם הייתם מאשרים את זה?
דני גיגי: כי אתם מאשרים למשרד השיכון, אם הנשים האלה יכנסו או לא?
עשהאל צור: אין לי נתון לשאלה, אני רק רוצה לגעת בעוד נקודה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני יבקש שתעשה את החישוב הזה.
עשהאל צור: שוב, אני אגיד משהו, משרד הבינוי והשיכון, מעביר לנו בקשות, אם משרד הבינוי והשיכון, חושב שיש קבוצת אוכלוסייה, שצריכה להיכלל, הוא מוזמן להעביר אותה אלינו ואנחנו ננהל שיח מקצועי בנושא.
עשהאל צור: אני רוצה לגעת בנקודה אחרונה - - -
עאידה תומא סלימאן: אתה אמיתי?
עאידה תומא סלימאן: כאילו, אתה אומר את זה אמיתי?
עאידה תומא סלימאן: אני צריכה להבין משרד השיכון, לא מעלה אליכם דרישות כלשהם?
עשהאל צור: בוודאי, משרד השיכון מעלה דרישות,
עאידה תומא סלימאן: כי אתה אומר, אם היו מביאים לנו אוכלוסיות ואומרים שאם צריכים היינו דנים בזה.
עשהאל צור: אני אומר, אחת הדרישות שמשרד הבינוי והשיכון העלו, הייתה הגדלת של מלאי הדיור הציבורי וניתנה הגדלה של 1700 דירות, אני רק רוצה לגעת בעוד נקודה אחת כבוד יו"ר, בנוגע, נטליה העלתה נקודה, שבעיננו היא מאוד חשובה, ישנו צוות במשרדי היום שבוחן פיילוט לאפשרות של דיור ציבורי למס' שנים מוגבל, למקרים בהם - - -
רבקה כהן בנלולו: חיסול הדיור הציבורי.
עשהאל צור: בלי קשר לדירות דיור ציבורי, מקודם פיילוט של שכירות בטוחה, שייתן מענה למקרים כאלה, כמו שעלו פה, זה בבחינה וכשהפיילוט ייצא לדרך, אנחנו נעדכן את הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא הבנתי, מה הפיילוט הזה?
עאידה תומא סלימאן: כלומר, דווקא לבוא ולהגביל את שנות הסיוע?
עשהאל צור: אז אני אדייק, שוב, הפיילוט לא מדבר על לתת מס' שנים מוגבל, בדירת דיור ציבורי, אלא לתת מס' שנים, שוב אני לא רוצה להיכנס לפרטי הפיילוט, כי הוא עוד בהבשלה, אבל הרעיון הוא, לא בתוך הדירות דירות ציבורי, דירות בשוק החופשי.
רבקה כהן בנלולו: שבעלי הדירות של השוק החופשי ירוויחו ובעצם בסופו של דבר, אנשים יאבדו את הזכאות שלהם, כי הילדים שלהם יגדלו ואז יגידו להם אין.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רוצה להבין יותר את הפיילוט, יכול להיות שאתם כבר מיודעים עליו.
דני גיגי: מיודעים.
דני גיגי: זה עולה כל כמה שנים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת כמה זה מתסכל לדון בדברים, שכבר שנים אתם דנים בהם, אבל אתם רוצים שאני יצטרף לדרישות, תתנו לי להבין.
עאידה תומא סלימאן: הפיילוט מדבר על זה, שזכאים לסיוע, או זכאיות לסיוע בשכר דירה, זה מה שאני מבינה, יקבלו סיוע מוגבר בשוק החופשי, כאילו, ייצאו ישכרו דירות ויקבלו סיוע, מה בדיוק?
עאידה תומא סלימאן: תסביר לי.
עשהאל צור: שוב, אז לכן אני הקדמתי ואמרתי שהפיילוט עדיין בבנייה, מי בדיוק יהיו אלה שיקבלו אותו, זה נושא שהוא עדיין בבחינה, אבל כן נקודה שאני יכול להגיד, למי שאולי הבין אותי לא נכון, לא מדובר על לתת לאנשים תקופה מוגבלת, בדירות דיור ציבורי.
קריאה: הבנו, הבנו.
עשהאל צור: אוקי, זה מה שרציתי להבהיר.
דני גיגי: זה יצא כבר בדה מרקר לפני שלושה חודשים.
רבקה כהן בנלולו: ואחרי כמה שנים שיעברו להם הילדים, אז תגידי להם, טוב, זהו נגמר לכם הסיוע, קחו 700 ₪ ולכו תתמודדו עם בעלי בתים שינצלו אותם בשוק החופשי ואני רוצה להתייחס רגע, גם לסוגייה שלא עלתה פה, אם אפשר, לנושא של גם, שזה מאוד חשוב, כי זה קשור לנשים שהן נפגעות אלימות, גם הנושא של המזונות, בחזקת הגיל הרך, שהיום יש הפחתה וירידה במשמורת ויש חלוקה.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, את התפרצת.
רבקה כהן בנלולו: אני מבינה, אבל - -
עאידה תומא סלימאן: התחלת לדבר, את לא נתת את השם לפרוטוקול.
רבקה כהן בנלולו: אוקי, ריקי כהן בן לולו.
עאידה תומא סלימאן: ריקי, את וותיקה מספיק, כדי לדעת איך מתדיינים פה.
רבקה כהן בנלולו: נכון.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אז יאללה.
רבקה כהן בנלולו: תודה, אז גם הדברים שאנחנו רואים עכשיו, בעצם בגלל שבעצם, יש הרבה מקרים שגברים נלחמים עם הנשים, על הסוגייה של המזונות, בסופו של דבר, כשיש נגיד, אם היא זכאית לדיור ציבורי ועכשיו כבר אין את הבית העיקרי, בסדר, אז הסיוע בשכר דירה הוא מתחלק לשני הבתים, לכאורה, כי אין את הבית, היא מאבדת את הזכאות לדיור ציבורי.
רבקה כהן בנלולו: הילדים בעצם נפגעים מזה, כי אין להם את קורת הגג היציבה ובעצם, זה דבר שהוא קורה וגם, עצם העניין הזה, כן - -
עאידה תומא סלימאן: יש משמורת משותפת, בואי נגיד.
רבקה כהן בנלולו: יפה.
עאידה תומא סלימאן: ואז, היא מגישה בקשה ל-
רבקה כהן בנלולו: ואז, אין לה שלושה ילדים, כל הזמן בבית.
רבקה כהן בנלולו: אני רוצה להתייחס רגע לעניין של המזונות, כי אם מבקשים מהנשים לוותר על המזונות, שהמזונות שלהם הם בטוחים עד גיל 18, או עד שינוי בפסק הדין, אבל אם לאותה אישה, לצורך העניין, יש חובות והיא תגיע לרשמת של הוצאה לפועל, הוצאה לפועל יגיד לה, למה את לא תובעת את הגבר למזונות ובעצם המדינה עצמה, שמה אותה בין הפטיש לסדן, לכי תתבעי מזונות, או אל תתבעי מזונות, או כן תיקחי מזונות, או הבטחת הכנסה, כשהבטחת הכנסה, אנחנו יודעים, הכי קל לשלול אותה, הכי קל, מספיק שאיחרת ברבע שעה למעגלי תעסוקה וכבר חודשיים אין לך הבטחת הכנסה, מספיק שעברת עוד איזה שקל וכבר נוצרים לך מנגנונים.
רבקה כהן בנלולו: המציאות הזאתי שמדינת ישראל, היום, שולחת שוטרים לפנות נשים נפגעות אלימות, מהאוהל למדרכה, או מתוך דירות של דיור ציבורי לרחוב ובמקביל, יושבת ועושה כנסים, לכאורה, לנשים שהוצאו מהבית, קוראת להן תצאו, אבל לאן הן יצאו?
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני חייבת להגיד שאנחנו יכולות לשבת פה עוד שעות ולשמוע כל פעם, עוד פיסת מידע שמטלטלת אותי מחדש ומזעזעת אותי, אבל מה שברור, שאנחנו כבר שנים מדברות על זה, פשוט אני מאוד קשה לי להגיד את זה, אבל כנראה משרד הבינוי והשיכון וגם האוצר חיים בעולם אחר.
עאידה תומא סלימאן: למה אתם רק מעדכנים את הנהלים לרעה?
עאידה תומא סלימאן: כבר שנים מדברים, על שמשנים את הנהלים, כדי לפתור בעיות, בינתיים אני רואה שמהר מאוד, כל עניין המזונות וחלוקת המשמורת נכנס ישר.
עאידה תומא סלימאן: לוקחים אותו בחשבון, כבר מחלקים את הסיוע, אבל בנושאים אחרים, שיכולים לעבוד לטובת הנשים שנאבקות יום יום, איך להבטיח את מקומם של הילדים ואת פרנסתם.
עאידה תומא סלימאן: זה מתעכב.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני מבינה שקבוצות הנשים, כנראה, לא יודעות לעשות לובינג באוצר ואצל מקבלי ההחלטות, כמו שקבוצות הגברים, שפתחתי את הדיון בזה מקושרים ויודעים לעשות את הלובינג ולשנות ישר מאוד את הנהלים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהאטימות הזו, שבה מתייחסים לכל הנושא, לראות את הפקחים זורקים את הדברים של הילדים מהמקלט, בימים שאנחנו יודעים שיש גשם בחוץ.
עאידה תומא סלימאן: אני ממש לא מצליחה להבין, איך יכול להיות שבדיקת קריטריונים ובדיקת תבחינים, יכולה להיתקע כל כך הרבה שנים ועוד להוסיף, תיקנו 1700 , במקום שבעה אחוז דיור ציבורי.
עאידה תומא סלימאן: את מי זה משרת?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין, את משרד האוצר, את מי זה משרת?
קריאה: את מי שרוצה לחסל את הדיור הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, במקום דיור ציבורי, שהוא בבעלות המדינה, אתם מעבירים את זה לקבלנים, שיהיה להם חופשי, יבנו ולא ישלמו עבור הקרקעות כמו שצריך ולא יתרמו לפתרון הבעיה בתוך המדינה, אם זה לא שלטון בשרות ההון, אני לא מבינה כלום.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים יש אזרחים ואזרחיות שנזרקים לרחובות ומדברים על 1700 שעדיין מתדיינים, אמרת לי.
עאידה תומא סלימאן: שמתדיינים, איך לעשות את זה ואיך לקנות את ה-1700 דירות ואיפה לקנות אותם ובאיזה מחיר לקנות אותם ואני בטוחה, שזה סוג הדיון שמתקיים עכשיו, אבל בינתיים, הבטחנו שפתרנו את הקבלנים משבעה אחוז דיור ציבורי, את זה כבר עשינו, עכשיו נחכה.
אוהד אמר: וב- 2019 שר האוצר כחלון התחייב לעדכן את הסכומים, ב-2019 שר האוצר כחלון התחייב לעדכן את סכומי הסיוע בשכר דירה, בגלל הבחירות זה לא קרה ועד היום זה לא קורה ואז הן צריכות להסתדר עם 1100 ₪ בשוק של נדל"ן שמשתגע.
דני גיגי: עאידה, יש פה מישהי שבאה, בשם תקווה, שממש חשוב לי, היא עשתה מאמץ, היא הגיעה לפה, היא אישה שאני רוצה שתדבר, זה חשוב לשמוע את הסיפור שלה.
דני גיגי: אני מצטער שאני אומר את זה, אבל אני הבאתי אותה לפה ואני רוצה שישמעו אותה, בסדר?
דני גיגי: זה ממש חשוב לי.
עאידה תומא סלימאן: כולם יודעים איפה נקודת החולשה שלי.
עאידה תומא סלימאן: שאומרים לי קולה של אישה, אז יודעים שקונים אותי.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה תקווה.
טספה וורקו: שלום.
טספה וורקו: שמי וורקו טספה, אני בת 25, אם חד-הורית לשלושה ילדים.
טספה וורקו: אני עברתי אלימות במשפחה, אם זה מצד אבא של האחים שלי הקטנים, אם זה מצד אחי האלכוהוליסט, ואם זה מצד האבות של הילדים שלי והגעתי למקלט נשים מוכות, שזה כבר הגיע לרמה של ממש, אני לא יכולתי כבר לנשום ואני חייה עם חובות ושהייתי כמה חודשים טובים במקלט לנשים מוכות וביקשתי דיור ציבורי, דיור לילדים שלי, מקום בו שיוכלו לישון ובלי דאגות, בלי כלום.
טספה וורקו: לפני שהבאתי את הילדים שלי, כבר הייתי בנערות בסיכון, כי לא ידעתי מה זה פנימייה, באמת, כדי ללמוד ולהתקדם בחיים שלי, גם שהיום הבן שלי, נתתי את הבן שלי לאבא שלו וכל ה- אני הייתי תמיד במצב כזה של, אני רוצה רק את הילדים שלי, לא רוצה כלום, תכוונו אותי, תעזרו לי, תעודדו אותי, קבלתי עד כדי כך את המצב הזה, שכאילו, בא לי למות, בא לי למות, לא בא לי את החיים האלה.
טספה וורקו: שלוש פעמים סירוב קיבלתי מזה, לפני שהבאתי את הילדים שלי, גם כמעט נאנסתי עם אלימות, לאף אחד לא פניתי, כי פחדתי מהמשפחה שלי ומהאחים שלי, אנשים קנו אותי באלכוהול, אנשים קנו אותי בדברים אחרים, לא אכלתי כלום, אני בחיים שלי לא סיפרתי כלום, לאף אחד לא שיתפתי את זה.
טספה וורקו: אף פעם אף אחד מהגורמים לא עזר לי, מלבד להכניס אותי לבוץ, לקבור אותי חייה ואני דרשתי וביקשתי מהם את – אני רוצה רק להצליח ללמוד – לא, אף אחד, שהיום אני רואה את הילדים שלי גדלים, אני אומרת מה אני אמורה לתת לילדים שלי, בעוד כמה חודשים, לא יהיה לי כבר את הבטחת הכנסה, אני מפחדת לתבוע את המזונות, אני מפחדת כי המכה האחרונה שלי שהייתי במקלט נשים מוכות, זה בגלל האבא של הבן שלי, הוא שבר עלי בקבוק בירה ואף אחד לא התייחס לזה ועדיין אני עם צלקת בגבה, שעדיין אני רואה אותה, יום, בוקר, צוהריים, לילה, ערב.
טספה וורקו: אין לי למי לפנות, אין לי דרך ללכת, הייתי ישנה בחוץ, שמתי את הילדים שלי, הבאתי את הבן שלי לאבא שלו, כי לא היה לי מקום.
טספה וורקו: שמתי את הבת שלי אצל סבתא שלה למשך כמה חודשים, התחלתי לעבוד, אנשים בחוץ הייתי חייבת להם כסף, הם פשוט גררו אותי מפה לשם עד שאני יביא להם את הכסף, הם לא נתנו לי לנוח, הייתי בורחת ממקום למקום, הדבר היחידי שהיה לי, זה רק באמת, כאילו, להוציא את עצמי מהמצבים האלה, של דיור, הדיור הזה, יש לי שלושה ילדים, אני מוסרת את הילדים לאבות שלהם, כי אין לי, זה אבות שגרמו לי לנזק, אנשים שלא פחות הזיקו לי גם בחוץ והיום שאני באה לפה, בזכות דני, כדי להראות, שלוש פעמים סירוב, קיבלתי ממשרד השיכון וועדת החריגים כבר שלוש פעמים פסלו אותי מזה.
טספה וורקו: למה?
טספה וורקו: אני רוצה את הילדים שלי בחזרה לחיים הטובים, שיהיה להם קורת גג, שיהיה להם מקום אחד קבוע, לא מבקשת יותר מזה, מצידי חדר ואני יישן בסלון, מצידי אני יישן בשירותים, אותי זה לא מעניין, הילדים שלי חשובים לי בחיים האלה, שום דבר לא ביקשתי, גם אחרי שהבאתי את הבן שלי, בגיל 14 וחצי, כדי לצאת מהמקום הזה, כדי לצמוח בחיים שלי, אבל לא, אף אחד לא נתן לי ועזר לי וליטף אותי ואמר לי תקווה אנחנו פה בשבילך, אף אחד.
טספה וורקו: אף אחד לא בא ועזר לי.
טספה וורקו: נשבר לי.
עאידה תומא סלימאן: סטפה, שאת אומרת ששלוש פעמים סרבו לך, מה היו אומרים למה היו מסרבים?
טספה וורקו: גודל המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: גודל המשפחה?
קריאה: בגלל שהילד אצל האבא.
עאידה תומא סלימאן: אה בגלל שאחד הילדים נמצא אצל האבא.
גבי לסקי: כי אין לה איפה לגור, אז הילדים אצל האבא.
טספה וורקו: נשאר לי כמה חודשים ספציפיים שהבן שלי בן שנה וחצי עוד חצי שנה, אני גם יצטרך למסור את הילדים שלי לאבא שלהם, שבכלל הם נמצאים במקום לא לא - -
קריאה: לא טוב.
טספה וורקו: אני לא יודעת, אני לא יודעת איפה אני יהיה עוד חצי שנה, אני מקבלת ביטוח לאומי, אני בהריון בסיכון, כל הריון שלי היה בסיכון, משבוע 13 להריון של הבן שלי, אני מקבלת את הביטוח לאומי, אני לא עומדת עדיין בקריטריונים של לקבל דיור ציבורי, זה עניין של חודש שישי, חודש שישי נגמר לי החוזה, זה התשלום האחרון גם שיהיה לי, לשלם את השכר דירה ולשלם את החובות שלי וזה על סך רק 4,200 ₪ שאני חייה איתם, עם סיוע בשכר דירה.
טספה וורקו: קשה לי.
טספה וורקו: קשה לי, באמת, אני פונה אליכם בכל לשון של בקשה, אני רוצה להחזיר את הבן שלי, גם אם זה אומר, על החיים שלי, אני רוצה את הבן שלי,
עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה
טספה וורקו: הבן שלי שילדתי רצו לקחת בגלל שאחי היה אלכוהוליסט והם אמרו לי את לא יכולה, כי את קטינה, נכון שאני קטינה, איפה הייתם כל השנים שרציתי להתקדם?
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני, אין לי מה להגיד.
עאידה תומא סלימאן: זה קשה לי לראות אישה צעירה כל-כך שכבר עברה את כל זה.
עאידה תומא סלימאן: בגיל 25.
דני גיגי: אין להם איך לעזור לה, זאת הבעיה, אם היה לי איך לעזור לה, הייתי עוזר לה, אין.
נטליה פתחוב: יש איך לעזור, אם מישהו יבוא וייקח את המושכות לידיים היום, לא עוד שנה, לא עוד שנתיים, היום.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר, תשמעו, אנחנו מכירים איך זה עובד, זה פשוט אטימות שאני לא מצליחה להבין אותה.
עאידה תומא סלימאן: אין לי, הייתי רוצה שישבו מולכן, את השרים, לא את הפקידים, את השרים, שכן יכולים לבוא ברגע אחד ולהגיד, עכשיו, עכשיו, אני מכנסת את הוועדה ואני משנה קריטריונים, גם שר האוצר, גם שר הבינוי והשיכון, אבל זה לא יכול להימשך, עד שלא יראו אתכן - שבעיניי, כנראה, למקבלי ההחלטות, אתן שקופות.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא רואה אתכן - זה לא יכול להיות שאחרי ארבע שנים, אנחנו עדיין באותה נקודה ודנים באותם נקודות ודנים באותם קריטריונים ועכשיו אני יקבל מכתב שיגיד לי שמתכוונים לשנות את הקריטריונים ותקום וועדה ו- ו- ו- זה מה שקיבלתי ב-2017, שתדעו לכם.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין, כאשר דנים במקרה אחד, כמו תקווה, יש מישהו מהרווחה בתוך הדיון הזה, מישהו שבא עם ראייה שאומרת, איך מצילים את הילדים האלה, כי זה לא רק להציל אותה, זה להציל שלושה ילדים שיעלו לרווחה עוד מה שנים.
ענבל חרמוני: הם פנו, עוד הגדילו ראש, לוועדת חריגים וביקשו לשמוע מאיתנו קצת, אני יודעת שהם פנו לאיגוד, כי הם ככה, אומרים לעצמם, גם נראה לי, כי אין להם מספיק הכוונה.
דני גיגי: דקה לכל תיק, יש דקה לכל תיק.
דני גיגי: דקה
עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, אני לא יכולה לראות, איך גוזרים עתיד של משפחה ושל ילדים בלי התערבות של אנשי מקצוע.
עאידה תומא סלימאן: לא אנשי מקצוע בקריטריונים של משרד הבינוי והשיכון, אלא אנשי מקצוע שמהרווחה, שבאים ואומרים, תשמעו, ברגע שאתם מחליטים החלטה כזו, זה מה שייקרה, זה ההשלכות של ההחלטות.
ענבל חרמוני: אני לא חושבת שזה מעניין אותם.
ענבל חרמוני: אבל זה לא מעניין אותם - -
עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, לא, לא, לא, שמעו, אנחנו כבר יודעים את כל מה שתגידו, בואו נהיה דוגרי, אתם רואים שאני מבינה את הכאב הזה, אז בואו, אנחנו באיזשהו שלב חייבים לסיים את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: לא יכולים למשוך עוד ועוד ועוד.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקחת את הדיון למקום אחר.
עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה לתת לחה"כ גבי לסקי, שיושבת בשקט, למרות שהיא היחידה בעולם הזה, שיש לה את הזכות להתפרץ לדיון, לתת לה לדבר.
גבי לסקי: האמת היא שכל מה שאני רוצה להגיד, אני איתך במאה אחוז, אני פשוט חושבת כבוד היו"ר, שנראה לי שאנחנו צריכות, אם זה לא מתקדם, להניח על שולחן הכנסת, גם חוק על חובת תסקיר רווחה לוועדות חריגים, זאת אומרת להכניס אותכם בכוח אל תוך וועדות החריגים.
רות מנע: יש דוחות שפוטנציאלים, אבל - -
גבי לסקי: אז שיהיה שם עו"סית מלווה בתוך כל התיקים האלה.