GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה ששנים רבות ייבשו את המערכת הזו וכולנו היינו צריכים לסבול.
עאידה תומא סלימאן: אבל יש דברים שאפשר, אני מאלה שאמרו מתחילת הדרך, מ-2015 שדווקא ההפרדה המגדרית בתוך המוסגות האלה צריכה להיות ברירת המחדל.
עאידה תומא סלימאן: לא מי שמבקש ומכריעים קלינית שהוא יכול להיות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהאלף בית, זה אמור להתחיל.
עאידה תומא סלימאן: למה בבתי חולים רגילים, איפה שאנשים מודעים לעצמם, איפה שאנשים כן יודעים מה הם יכולים ומה לא יכולים ויכולים לצעוק ויכולים לבקש עזרה ויש אנשים שנכנסים?
עאידה תומא סלימאן: בגלל שיש אורחים בבתי חולים אז עושים את ההפרדה?
עאידה תומא סלימאן: אבל בבתי חולים פסיכיאטריים, איפה שאף אחד לא רואה אז ברירת המחדל היא שזה מעורב ורק מי שיש לו את היכולת לדרוש ולעמוד על הדרישה שלו, אז הוא נמצא במחלקה מגדרית?
עאידה תומא סלימאן: תסבירו לי אתם.
ד"ר אהוד ססר: אני אסביר בקצרה - - -
נעמה לזימי: יותר מזה, אם בהתחלה, כשמישהו נכנס או בכלל שוקל את הדבר הזה, זאת אומרת את נכנסת למוסד, את מתחילה לחשוב האם מפרידים אותי או לא מפרידים, מה אני מבקשת, המצב הופך להיות מצב נתון מטבע הדברים כשאין את ברירת המחדל.
אורלי לוי אבקסיס: עוד משהו גבירתי יושבת הראש, עאידה.
אורלי לוי אבקסיס: תראי, חלק גדול, בתור מי שמתעסקת בזה לאורך השנים, בבריאות הנפש וכדומה, באמת וגם כמי שעשתה את אחד הפיילוטים היפים בבית חולים "לה השרון", שם מטפלים באנשים עם התמכרות ובבעיות רגשיות נפשיות ולמדנו שברוב המקרים, כאשר מדובר בנשים, אלו בעיות דחק פוסט טראומטי שהן עברו בילדות שלהן ובתוחלת החיים שלהן ובשלבים האלו, לא מעט מהפוסט טראומה הם פועל יותר של פגיעות מינית.
אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על נשים שמגיעות לאשפוז נפשי, אנחנו צריכים להבין מה הרקע של ההגעה שלהן, מה ההיסטוריה הרפואית שלהן, מה היא נקודת השבר.
אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני מה זה מסכימה עם זה שברירת המחדל קודם כל צריכה להיות הפרדה.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני הייתי בדיון פה ב-2010, כאשר השר לשעבר ליצמן רצה והתנה את הגדלת המחלקות הפסיכיאטריות בכך שיהיו מחלקות ייעודיות לנשים ולגברים.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת מה עשו לו פה?
אורלי לוי אבקסיס: אני לא רוצה להגיד לכם.
אורלי לוי אבקסיס: השמאל צעק עליו שהוא רוצה לעשות פה משטר האייתולות.
אורלי לוי אבקסיס: היו פה חברי כנסת שידברו על זה שרק בגלל שהוא חרדי הוא רוצה לעשות את ההפרדה, לא הבינו לעומק.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, יש לי עוד הרבה על האג'נדה.
עאידה תומא סלימאן: בואו לא נעסוק בהיסטוריה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בנקודת זמן וזה המצב.
אורלי לוי אבקסיס: - - - איך לפתח יותר מענים מגדריים ואולי באמת לעשות דיון של הוועדה.
נעמה לזימי: נאמר פה שגם במסגרות השיקום, גם הן לא מופרדות.
עאידה תומא סלימאן: לא לא לא, חכו.
עאידה תומא סלימאן: חברות הכנסת, אני מעריכה את ההערות שלכן, אבל יש לי הרגל בדרך כלל בניהול הישיבות.
עאידה תומא סלימאן: סטיתי ממנו לכמה רגעים, אני מתעשתת.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הולכים לפי הסדר, תבקשו זכות דיבור, אני אתן בכיף.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבינה, כולכן הזדעזעתן כמוני בגלל זה נכנסתן.
עאידה תומא סלימאן: אבל בואו נחזור לדרך שאנחנו בדרך כלל עושים.
ד"ר אהוד ססר: אני יכול להתייחס לנקודה של המחלקות המעורבות והמחלקות המגדריות שמעלים?
עאידה תומא סלימאן: כן ואז אני באמת רוצה להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: תתייחס לנקודה הזו.
ד"ר אהוד ססר: ממש בקצרה.
ד"ר אהוד ססר: ודאי שיש מקום למחלקות מגדריות וצריך מחלקות מגדריות ככל שכן לנפגעות פוסט טראומה, על כל הספקטרום של פוסט טראומה.
ד"ר אהוד ססר: יש גם מקום פנימי למחלקות מעורבות.
ד"ר אהוד ססר: עכשיו, גם מחלקה מעורבת, היא מחלקה שמופרדת מבנית מבחינה מגדרית.
ד"ר אהוד ססר: יש אגף נשים, אגף גברים.
ד"ר אהוד ססר: הם לא חיים ביחד באותם חדרים.
ד"ר אהוד ססר: רק האזורים המשותפים שעושים בהם את הפעילות הקבוצתית, הם אזורים משותפים.
ד"ר אהוד ססר: אבל בוודאי שמחלקה פסיכיאטרית שבה עושים תהליכי ריפוי נפשי וזה צריך לייצג איזשהו מיקרוקוסמוס של החברה, שהחברה היא הטרוגנית.
ד"ר אהוד ססר: מה לעשות, החברה היא לא מופרדת מגדרית ואנשים שם עוברים תהליכי ריפוי ממושכים, אנחנו כן חושבים - - -
מיכל מרים וולדיגר: יש לך אזורים, אתה יכול באזורים מסוימים לעשות את הלובי.
מיכל מרים וולדיגר: צריך את מקום הלינה ואת המקלחת.
ד"ר אהוד ססר: - - - וגם למודל הזה.
ד"ר אהוד ססר: לא כל המחלקות צריכות להיות או גברים או נשים ולא כל המחלקות צריכות להיות מעורבות.
ד"ר אהוד ססר: צריך שיהיה מקום גם לגישות קליניות כאלה וגם לגישות קליניות כאלה בהתאם לפסיכופתולוגיה ובהתאם למה שצריך.
ד"ר אהוד ססר: האם במצב כרגע, אין מספיק מחלקות מגדריות?
ד"ר אהוד ססר: אני חושב שאין מספיק, צריך קצת יותר.
ד"ר אהוד ססר: אבל לבוא ולהגיד שכל המחלקות צריכות להיות מגדריות, אני לא חושב שזה נכון קלינית.
ד"ר אהוד ססר: אגב, מחלקות כלליות, פנימיות, כירורגיות וכאלה, כולן מחלקות מעורבות מבחינה מגדרית.
ד"ר אהוד ססר: יש להם אגף נשים - אגף גברים.
ד"ר אהוד ססר: אבל בגדול, זה המודל.
אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל בדרך כלל אין להם שם פעילויות במחלקות האלה.
מיכל מרים וולדיגר: יש להם.
עאידה תומא סלימאן: שניה חברות הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: אני לא ממש מסכימה עם זה כי אני חושבת שזה מצב אחר בין אשפוז בבתי חולים לבין אשפוז - - -
מיכל מרים וולדיגר: אגב, גם מערכת השיקום, כבוד יושבת הראש, גם השיקום, כל המסגרות החוץ ביתיות, השיקום גם הוא מעורב.
מיכל מרים וולדיגר: הוסטלים רק במקרה - - -
ד"ר אהוד ססר: יש גם מסגרות שיקום מופרדות ויש גם לא.
ד"ר אהוד ססר: צריך מקום גם לזה וגם לזה.
עאידה תומא סלימאן: לא לא לא, אני לחברות הכנסת לא אישרתי.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו גם מהקהל מתערבים?
עאידה תומא סלימאן: תעשו לי טובה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שוב, אני נותנת זכות דיבור, מי שרוצה תירשו, אני אתן.
עאידה תומא סלימאן: אבל בואו נחזור למסלול, אחרת נהפוך את זה לסוג של קיטור יותר מאשר דיון פורה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע נפגעות ונפגעי תקיפה מינית, אבל אורית סליחה שניה.
עאידה תומא סלימאן: אומרים לי שא' נמצאת.
עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה לאשר עדות לא'.
עאידה תומא סלימאן: אבל קודם כל אני מבקשת להודיע שלפי סעיף 120ד לתקנון הכנסת שם הדוברת יהיה חסוי בפרוטוקול.
עאידה תומא סלימאן: היא תדבר דרך הזום בלי תמונה ותרשם בפרוטוקול א'.
עאידה תומא סלימאן: שלום שלום.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לך את האפשרות, רק אם אפשר באמת, באופן כמה שאפשר מרוכז כדי שנוכל להבין ולהמשיך בדיון.
א': אני אציג את עצמי.
א': אני רופאה מתמחה בשתי התמחויות ועובדת כרופאה מזה 20 שנה.
א': רציתי להחזיר אתכם לקשיים שעוברת המתלוננת בעצם.
א': בשתי מילים אני אספר שבשנת 2018 נעתרתי לבקשת קולגה, עזבתי את בית החולים בו עבדתי ועברתי לעבוד בבית החולים בו הוא המנהל הראשי שלי.
א': הוא הטריד אותי, הוא התנכל לי במשך חצי שנה.
א': הנושא הזה של הטרדות מיניות במערכת הבריאות הוא נושא מאוד מאוד כאוב ומדובר הרבה ברשתות חברתיות של רופאות, עם תיאורים מזעזעים של הטרדות מיניות שהן עוברות.
א': הנושא הזה לא פוגע רק בקורבנות, אלא פוגע גם במטופלים של הקורבנות ושאר אנשי הצוות.
א': אני רוצה להציג יותר את היחס של המדינה לנושא ובכלל לנפגעות בפרט.
א': בתי החולים והקופות הן מערכות היררכיות מאוד.
א': המנהלים לא עוברים שום סינון אישיותי ומתוקף תפקידם, מכיוון שלא קיימת רוטציה בתפקידי הניהול, הם בעלי כוח רב.
א': חלק מהם מסגלים לעצמם התנהגות שררתית.
א': מערכת זו, כפי שהיא בנויה במדינת ישראל, היא קרקע פורייה להטרדות ופגיעה מיני, התעמרות והתנכלות.
א': להטרדה המינית מתלווה יחס משפיל, התנכלות, הקטנה.
א': כל זה ולא רק ההטרדה עצמה משאירים פצע גדול שגורם לירידה קשה בתפקוד של הקורבן.
א': לעיתים, במקרה כמו שלי של רופאה עם התמחות ייחודית באזור מסוים בארץ, הפגיעה עצמה עלולה להשתקף באיכות והיכולת לטפל במטופלים.
א': לכן אני חושבת שהנושא הזה הוא לא רק אינטרס של נשים, הוא אינטרס לאומי.
א': זה לא כל הסיפור.
א': חשוב לי להדגיש שהאחריות על המעשים ועל הפגיעה בקורבן והמטופלים, אינה בלעדית במערכת הבריאות רק לפוגע.
א': ההירתמות של הנהלות בתי חולים באופן אישי ואובססיבי לשמור ולהגן על המטרידים.
א': אלו ממשיכים לעבוד ולהתקדם במערכת הבריאות ללא שום הפרעה והקורבן בדרך כלל עובר עינויים, השפלות, הכפשות ואפילו אלימות פיזית.
עאידה תומא סלימאן: סליחה א', א' אפשר לשאול, את התלוננת?
עאידה תומא סלימאן: כדי שנדע איך - - -
א': כן, כן.
א': אני יכולה לדלג לשם.
עאידה תומא סלימאן: אני תמיד נמצאת במקום הקשה הזה שאני צריכה לנסות כמה שאפשר לקצר כי בכל זאת יש דיון.
עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת לשמוע, לפני שאת מתארת ומנתחת מה קורה במערכת, כי את נותנת עדות במקרה הזה, האם התלוננת?
עאידה תומא סלימאן: מה נעשה עם התלונה שלך?
א': אני התלוננתי בבית החולים על הטרדה מינית ולמרות זאת אולצתי להמשיך לעבוד תחת המנהל שהטריד אותי.
א': כנראה שהוא ידע על התלונה וההתנכלויות והמעשים רק החמירו.
א': אני אדלג על כל מה שעברתי בבית המשפט, כשגם היועץ המשפטי של בית החולים גויס נגדי, הפרקליטות גויסה נגדי וכמובן, כל בית החולים, כל מי שהיה במגע והיה יכול, גויס נגדי.
א': זה לא הכול אבל, הקושי העיקרי, ההשפלה, ההכפשה והזלזול של הרשויות.
א': אני התלוננתי לנציבות המדינה, נחקרתי שם כאחרון העבריינים, אולצתי להגיע לחדר החקירות בירושלים כמה פעמים, שם נחקרתי במשך 10 עד 12 שעות ברציפות עם הפסקה של חצי שעה בלבד.
א': מצאתי את עצמי שבורה לרסיסים, עייפה, מותשת, כשמוטחים בי עלבונות, חוקרים אותי שוב ושוב על אותו דבר, מטיחים בי האשמות.
א': כמובן שלא הורשיתי אני לליווי.
א': לא אחת חזרתי למקום המגורים שלי כשאני לבד ואפילו במצב של סכנת חיים, לעומת המטריד שמקבל יחס אחר, לפעמים נחקר בבית החולים, לפעמים מספיקה רק תגובה וקוראים לכל העדים מבית החולים שהם כפופים למטריד כדי להעיד נגדי.
א': ממני כמובן, נמנע כל הטוב הזה.
א': אני רוצה להגיד שאני התלבטתי קשות לפני שאני התלוננתי לנציבות.
א': אבל בהיותי בת לשני הורים עובדי מדינה, חשבתי שזה הדבר הנכון לעשות.
א': כל הרופאים והרופאות שהתייעצתי איתם, כולם, ללא יוצא מן הכלל, המליצו לי לא לעשות את זה.
א': כולם ידעו לאיזה מסע של נקמה והשפלה אני עתידה לעבור.
א': בכל זאת החלטתי, מתוך אחריות ומתוך תמימות, כן להתלונן לנציבות המדינה.
עאידה תומא סלימאן: מה נעשה בסוף עם התלונה שלך?
א': כיום התלונה נמצאת בהליך של ערעור אחרי שהתיק נסגר מחוסר עדויות.
עאידה תומא סלימאן: התיק נסגר.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה א'.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד תחזיקי מעמד.
עאידה תומא סלימאן: תגידי לנו, תדווחי לנו אחר כך מה קורה עם הערעור.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם, אחד הדברים שאנחנו עושים זה מעקב עם הנציבות, גם התגלה בדיון הקודם על הפרשייה ב"כאן" וגם עכשיו אני שומעת.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך, יש לי פגישת עבודה איתם, מאוד קרובה וזה אחד הדברים שנעסוק בהם.
עאידה תומא סלימאן: כמובן לא התלונה שלך, אבל צורת הטיפול והדרך שבה מטפלים וזה עוד מראה לנו שוב, אם רופאה שיש לה את היכולת, אישה שיש לה את הכוח ואת היכולת העצמית לקום ולהתנגד ולהתלונן, מקבלת יחס כזה, אני מאוד מודאגת בעניין מה שהוגדר לפי חוזר במשרד כחסרי ישע, איך בדיוק הטיפול בחסרי ישע קורה.
עאידה תומא סלימאן: אורית סוליציאנו, בבקשה גבירתי.
אורית סוליציאנו: אנחנו רוצים להציג את מה שעשינו, אבל אני חייבת להתייחס לעדות, אי אפשר להתעלם.
אורית סוליציאנו: ורק לחזק אותה כי רק אתמול דיברתי עם רופאה אחרת שנמצאת, בלי להיכנס לפרטים כמובן.
אורית סוליציאנו: אני רוצה להגיד משפט אחד.
עאידה תומא סלימאן: אורית, אני מאוד מבקשת, משפט אחד וישר למצגת.
אורית סוליציאנו: בסדר, אל תדאגי, אני עושה את זה מהר.
אורית סוליציאנו: יש בעיה אקוטית עם נציבות שירות המדינה, אין שם כוח אדם וזה פשוט התעללות נפשית הסוגייה של - - -
עאידה תומא סלימאן: לא לא לא, אורית.
עאידה תומא סלימאן: אני התייחסתי לעניין נציבות שירות המדינה, אמרתי שיש לי פגישת עבודה, כל מה שיש לכם להגיד לי תגידו לי בחוץ.
אורית סוליציאנו: אוקיי.
אורית סוליציאנו: טוב, אנחנו עשינו דו"ח מיפוי שנמצא כאן שלקח הרבה חודשים של עבודה כדי לבדוק את מה שראינו בשטח, את חוסר הנגישות של טיפולים נפשיים עבור נפגעות ונפגעים, בעיקר במרכזי הסיוע שלנו שמקבלים 54 אלף פניות פלוס מינוס בשנה.
אורית סוליציאנו: זיהינו שבערך חצי מהפניות, גם רוצות סיוע נפשי והקורונה הפכה את המצב הזה לקטסטרופלי עוד יותר.
אורית סוליציאנו: (מציגה מצגת) אנחנו לא עשינו אבחנה, למרות שאין כאן נציגים של משרד הרווחה, מבחינתנו טיפול נפשי הוא גם דרך משרד הבריאות וגם דרך משרד הרווחה.
אורית סוליציאנו: יש כאן שקף, אבל אני לא אכנס לפירוט של איפה מקבלים את הטיפול.
אורית סוליציאנו: איך חשפנו את המידע הזה?
אורית סוליציאנו: עשינו כמה דברים.
אורית סוליציאנו: עשינו שיחות יזומות, כמו לקוח סמוי, לבדוק נגישות לטיפול ממקור ראשון.
אורית סוליציאנו: 59 שיחות למרפאות בריאות הנפש של קופות החולים ובתי החולים ו-12 שיחות ליחידות לטיפול ברווחה.
אורית סוליציאנו: דיברנו עם הרבה בכירים במערכת הבריאות ובמשרד הרווחה וגם עם השטח שלנו בכל מרכזי הסיוע בכל הארץ.
אורית סוליציאנו: כדי להשלים את התמונה, עשינו קול קורא וקיבלנו תוך שבוע, תראו, 53 תשובות על שאלון מקוון שהפצנו.
אורית סוליציאנו: לא הייתי בטוחה שנקבל את התשובות וקיבלנו את התשובות.
אורית סוליציאנו: אני אתמקד עכשיו במשרד הבריאות, כי כאן הנציגים של המשרד.
אורית סוליציאנו: זמני ההמתנה ארוכים ביותר ל-Intake ולקבלת טיפול, יש כאן גרף כמה חודשים לוקח.
אורית סוליציאנו: Intake עד שבעה חודשים התחלת טיפול, עד 18 חודשים וציטוט אחד מני רבים: "לקח לי קצת יותר מחצי שנה ועברתי דרך קופת החולים.
אורית סוליציאנו: התבקשתי להוציא התחייבות של טופס 17.
אורית סוליציאנו: טופלתי לשנה וחצי עד שעברתי דירה ואז זה הגיע שוב לאפס".
אורית סוליציאנו: ובניגוד להצהרות הרשמיות ואני עוד ותיקה כאן בישיבות, אני זוכרת את הישיבות של הרפורמה לבריאות הנפש, שהבטיחו שאם יהיה צורך לא יגבילו את משך הטיפול, זה לא מה שקורה שבטח.
אורית סוליציאנו: שוב, אני אומרת את זה בזריזות.
אורית סוליציאנו: יש מחסור קריטי במענים עם התמחות בתחום הפגיעה המינית.
אורית סוליציאנו: הנה ציטוט: "עברתי טיפול אצל פסיכולוגית שעשתה יותר נזק מתועלת.
אורית סוליציאנו: בגלל המצב שבו הייתי, לא ראיתי את זה בזמנו".
אורית סוליציאנו: בכלל, אין מידע על מענים מתאימים ואנחנו, שעשינו את הטלפונים האלו, אין דף מידע מרוכז.
אורית סוליציאנו: אני אגיד שלפחות במשרד הרווחה, באתר יש מידע.
אורית סוליציאנו: לא הכול מעודכן, אבל יש את המידע.
אורית סוליציאנו: אל כל המידע ואת צריכה ללכת, כשאת במצד בלתי אפשרי מבחינה נפשית, בקריסה, להתחיל לדוג את המידע ופשוט שולחים אותך מאחד לשני לשלישי.
אורית סוליציאנו: באחת המרפאות ברחבי הארץ, עשינו באחת הערים 10 שיחות כדי להשיג את המידע.
אורית סוליציאנו: כמובן, מחסור במענים לגברים ובחברה הערבית ויש את החשש שגם הוצג בזמנו ברפורמה, אבל אני אומרת אני שמעתי ואני זוכרת היטב את הדיונים, הכול כתוב בפרוטוקולים ועד היום הדבר הזה של שמירה על סודיות ופרטיות, החשש הזה לא נפתר.
אורית סוליציאנו: הבעיות הן מקבילות למשרד הרווחה.
אורית סוליציאנו: אני כן אגיד לטובה שבמשרד הרווחה יש התמקצעות מאוד טובה, בעיקר במרכזים הרב-תחומיים, אבל במרכזים הקטנים והפריפריה אין התמקצעות טובה והרבה פעמים יש מישהי שיוצאת לחופשת לידה ובעיר מסוימת בארץ, אין טיפול.
אורית סוליציאנו: יש פה בעיה מאוד גדולה.
אורית סוליציאנו: אני רוצה לחזור להמלצות כרגע וההמלצה הכי אקוטית שכבר הרבה שנים נמצאת, חייבת להיות ועדה בין-משרדית בין משרד הבריאות ובין משרד הרווחה, כדי לתאם את כל השירותים שיש ולעשות מיקסום לתקציבי המדינה לטובת הנפגעות והנפגעים שעוברים דרך משרד הבריאות ודרך משרד הרווחה.
אורית סוליציאנו: צריך איזושהי תמונה כוללת של מערך השירותים.
אורית סוליציאנו: יש נפגעות שלא אכפת להן מי נותן להן את השירות, העיקר שיקבלו.
אורית סוליציאנו: כמובן, יש הכשרות של משרד הרווחה ויש השכרות של משרד הבריאות.
אורית סוליציאנו: שני המשרדים צריכים לקבוע מה הסטנדרט של שניהם למטפלים מומחים בטראומה מינית ובכלל, צריך להקים מענים רב-משרדיים נוספים.
אורית סוליציאנו: חייבת להיות הסתכלות אסטרטגית, כמו שמסתכלים על רופאים עתידיים.
אורית סוליציאנו: מה כוח האדם שנדרש ולתכן יחד עם האוניברסיטאות את הדבר הזה.
אורית סוליציאנו: כי ככל שהמודעות הולכת, ככל ש-"
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לשרי גולן.
מאי גולן: אין בעיה, אני אהיה ממוקדת.
מאי גולן: קודם כל תודה לכם על הדיון הזה.
מאי גולן: אני כמובן מזועזעת מכל מה שאני שומעת פה, אבל זה לא שזה חדש לי חוץ מזה שחלק מהדברים פה לא מדויקים, כמו לומר שאין המתנה או לומר שיש מספיק מחלקות נפרדות.
מאי גולן: אני אספר את המקרה שלי.
מאי גולן: אני נפגעתי בשנת 2009, העבריין שתקף אותי עדיין נמצא בכלא, אלון קסטיאל.
מאי גולן: בפעם הראשונה שאני באתי וסיפרתי את מה שקרה לי, זה היה לפסיכולוגית במסגרת קופת חולים.
מאי גולן: במסגרת הקופה, לא מותאמת כמובן, שהיא אמרה לי שזה היה אשמתי, דבר שגרם לי לשתוק סביב הנושא הזה בעצם עד שהסיפור הזה התפוצץ והוגשו בסופו של דבר למשטרה 17 תלונות, אבל ידוע למשטרה על מעל ל-30 נשים.
מאי גולן: ובעצם בשנת 2016 הגשתי תלונה למשטרה וניסיתי לקבל איזשהו מענה שהוא מותאם יותר מתוך היחידות שמנו פה.
מאי גולן: בערך בשנת 2020, חזרו אלי עם מקום, אני ממרכז הארץ, לגבי טיפול פסיכולוגי מותאם, כך שלא היה מענה וההמתנה הייתה מאוד ארוכה.
מאי גולן: מהלך המשפט, שיחזור, אימות, פרקליטות, לא נגיע לכל המחדלים שיש בתוך המערכת הזו כי הם כל כך רבים.
מאי גולן: אני עוד מדברת אחר כך בוועדת חוקה ומשפט, אני רק אצמצם לחלק הזה שבעצם כשהגעתי לשלב של מעבר להתמודדות עם דיכאון וחרדה, מעבר להתמודדות עם פוסט טראומה מורכבת, הגעתי בתוך התהליך של מערכת המשפט למצב מאוד מאוד קשה ולמחשבות אובדניות וניסיתי לקבל מענה פסיכיאטרי.
מאי גולן: כשהלכתי בעצם ל"תל השומר", הם אמרו שאין מה לעשות עם נפגעת תקיפה מינית ושאם אני לא הרגע הולכת למות, אז הם לא מאשפזים אותי ושאין לי מה לעשות שם.
מאי גולן: כשניסיתי במהלך, לא רק החודשים, אלא השנים הבאות, במקרים שהיו מקרי קצה לקבל סיוע מעבר לסיוע הפרטי, שאני הייתי צריכה לממן אותו בעצמי ובכוחותיי.
מאי גולן: לא רופאה, לא עם שני הורים בשירות המדינה, אלא מעוטף עזה, צערי זאת משימה מאוד קשה ובסופו של דבר כשניסיתי ללכת, יש רק שתי מחלקות שמותאמות לנשים בלבד ומותאמות לנפגעות תקיפה מינית, אני לא מדברת רק על ההפרדה שדיברו פה בין נשים לגברים, אלא גם על זה שידעו להתייחס לנושא של פגיעות מינית, אמרו לי שאני צריכה להמתין כמה חודשים.
מאי גולן: זה תהליך שהוא גם תהליך של המתנה חודשים וגם תהליך של בירוקרטיה.
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה בתהליך ההמתנה של החודשים האלה?
אורלי לוי אבקסיס: יש טיפול באמצע?
מאי גולן: כלום.
מאי גולן: שום מענה, שום דבר.
מאי גולן: גם אין שום פולואפ על הדבר הזה, אם אני לא מתקשרת ומתקשרת.
מאי גולן: לשבת פה ולשמוע שיש מקומות, שאין המתנה, זה דבר שמרתיח.
מאי גולן: אני הייתי צריכה להיאזר בכל הסבלנות, הבגרות והאיפוק כדי לא לצרוח שבאמת עד שבמדינה הזאת מישהו לא שורף את עצמו עם PTSD, אף אחד לא מקשיב.
מאי גולן: אני מנסה לבוא אליכם ולדבר פה, לא לשרוף את עצמי.
מאי גולן: אני מדברת בשם גלוי ובפנים גלויות, אני עושה את זה מ-2016.
מאי גולן: המקום היחיד שנתן איזשהו מענה במהלך כל השנים האלה, הוא מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.
מאי גולן: אני רוצה להגיד ששם בעצם, אין נשים שהמקצוע שלהן הוא בהכרח טיפול.
מאי גולן: זאת אומרת אין במסגרות האלה אף מענה טיפולי, אלא יש מתנדבות שהן עוברות קורס, לא הכשרה מקצועית ובתוך הדבר הזה, בעצם טיפול פסיכולוגי או טיפול פסיכיאטרי מותאם – יש אפס.
מאי גולן: כל דבר אחר מעבר לזה, אני באמת יכולה להגיד שאני מספרת את המקרה ואת העדות האישית שלי של התמודדות עם הסיפור הזה משנת 2009.
מאי גולן: אי אפשר להגיד "המקרה נסגר", המקרה לא נסגר, הבן אדם יושב בכלא חרמון.
מאי גולן: זאת אומרת לא עילום שם, לא כלום מהדברים שנמצאו פה.
מאי גולן: אבל כדי שאני לא אגיע למחלקה מעורבת ואשן על מזרון ברצפה עם עוד שישה אנשים, אני לא יודעת מה אני צריכה עוד לעשות פה.
מאי גולן: אני מנסה, העניין שחברת הכנסת העלתה פה לגבי רמת הזעזוע, אני מבינה שכולכם זאת העבודה שלכם, המקצוע שלכם, אני מאוד מוקירה ומודה לכם על זה.
מאי גולן: אבל אני מאוד מבקשת שרמת האדישות שלכם כלפי הנושא תשתנה כי מדובר, לא באיכות חיים של בני אדם, אלא בהאם הם יחיו או לא יחיו.
מאי גולן: תודה לכם על ההזדמנות.
עאידה תומא סלימאן: זה בעיניי אומץ שאת מגלה כאשר את מגיעה ואת חושפת את מה שאת עוברת ואת מה שעברת.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מכבדת את זה.
מאי גולן: תודה רבה לכם על ההזדמנות להשמיע.
עאידה תומא סלימאן: אני רק חייבת להגיד שהעניין הוא לא, בעיניי אני מכירה את האנשים שמופיעים בפנינו בשם המשרדים השונים וכן, אנחנו יודעים שגם אנשי המקצוע וגם האנשים חייבים להראות איזשהו רצון לשפר את השירותים שהם מופקדים עליהם.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני יודעת שהמאבק הוא לא מולם בהרבה מהפעמים, המאבק הוא מול מקבלי ההחלטות, מי שמקצה את התקציבים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בימים שבהם, אתם שמעתם?
עאידה תומא סלימאן: הם שמחים על זה שהם קיבלו 500 מיליון ש"ח.
עאידה תומא סלימאן: כי אני יודעת איך ייבשו את המערכת הזו.
עאידה תומא סלימאן: אתם קיבלתם ממש כלום לעומת הצרכים של מה שקיים במערכת ולצערי הרב במקום שנלמד משהו מהשנתיים האחרונות והתוספת העיקרית תהיה למשרד הבריאות בתקציב של המדינה, אנחנו לא למדנו כלום.
עאידה תומא סלימאן: ועדיין המשרד שמח בחלקו שקיבל שתי מיליארד ש"ח, כאשר פנסיות קיבלו שבעה מיליארד ש"ח.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן, אני לא מדברת על הפנסיות של הנשים, הנשים קיבלו עוד שלוש.
אורלי לוי אבקסיס: לא, הורידו לנשים כדי לממן את הצעירים החזקים.
עאידה תומא סלימאן: לא, תעזבי, תעזבי, אני חושבת שהם מקבלים מעל ומעבר, לא היה צריך לתת להם שום תוספת.
עאידה תומא סלימאן: מי שמגיע לו את התוספת זה משרד הבריאות שישפר את השירותים שהוא נותן לנשים.
עאידה תומא סלימאן: משרד הרווחה שיטפל בבעיות הקיימות ואחר כך אומרים "תקציב חברתי".
עאידה תומא סלימאן: עאלק חברתי.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד - - -
אורלי לוי אבקסיס: רק לשים נקודה, תגידו חברים - - -
עאידה תומא סלימאן: זה עכשיו זה הדיבור שלך.
עאידה תומא סלימאן: 3 דקות, אני מוחקת את הקודם.
אורלי לוי אבקסיס: עינינו בתשובות, חלקן מספקות חלקן פחות, אני רוצה לומר משהו.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי חברה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות כשהגיעה הרפורמה בבריאות הנפש.
אורלי לוי אבקסיס: הזהרנו, זעקנו, הייתי חלק מהקואליציה.
אורלי לוי אבקסיס: שאנחנו, חברי הקואליציה שמנו את מלוא משקלנו בכך שאמרנו: "אנחנו לא נאשר רפורמה שלא תסתכל על כלל ההיבטים".
אורלי לוי אבקסיס: אני, כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, גם ישבתי עם גמזו, שהיה מנכ"ל המשרד.
אורלי לוי אבקסיס: הוא דיבר על כך שלא תהיה הגבלה בטיפול, שתהיה זמינות, שיהיה רצף טיפולי.
אורלי לוי אבקסיס: רצינו לחוקק את זה בתוך גוף החוק עצמו, אתם יודעים מה עשה לנו גמזו?
אורלי לוי אבקסיס: מנכ"ל משרד הבריאות עשה לנו עוקף ועדה.
אורלי לוי אבקסיס: העביר את זה בהחלטת ממשלה כי הוא אמר שאנחנו חברי הכנסת יורדים ליותר מדי רזולוציות, מה שיכול לתקוע את הכדאיות של הקופות להחזיר את זה אליהן.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו הדבר הזה נעשה לא בפעם הראשונה.
אורלי לוי אבקסיס: ב-1995, כאשר נעשה חוק הבריאות הממלכתי, החריגו את בריאות הנפש ואת בריאות השיניים.
אורלי לוי אבקסיס: לאורך השנים ניסינו לתקן העניין והוספנו עוד ועוד זכאות, כל פעם שנתיים נוספות בבריאות השיניים.
אורלי לוי אבקסיס: בריאות הנפש, הרפורמה שהייתה, הייתה צריכה להיות רפורמה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל זה שאתם רציתם להקטין את היכולת שלנו כחברי כנסת מהקואליציה, לא להיות חותמת גומי, עשיתם פה עוולה אחת גדולה.
אורלי לוי אבקסיס: כי כל אותם נושאים, שחלקנו זאת ציפור הנפש שלנו, אנחנו עוסקים בדברים האלה, אנחנו רואים דברים, אנחנו לא מסתכלים רק על השיקולים בין הקופות, התחשבנויות מול משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מסתכלים, כמי שמתעסק שנושאים האלה, דאגתי למשברי חיים, לאותם ילדים שנמצאים בסיטואציות גם, דו"ח וינטר, צריך להסתכל על כמה דברים במקביל.
אורלי לוי אבקסיס: דו"ח וינטר, בכוונה אני לוקחת, ממשרד הרווחה על איתור ילדים בסיכון ובסכנה ממשית, מדבר על בעיות נפשיות, מדבר על משברי חיים, מדבר על אירועים שאחר כך משפיעים על הילדים ועל ההורים שלהם, בחלק מהמקרים גם מביא לסכנת חיים וללקיחת חיים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רצינו לבדוק שיש לנו שם את המענים.
אורלי לוי אבקסיס: רצינו לבדוק, אני בעצמי הגשתי הסתייגויות על כל מה שקשור לפגיעות מיניות.
אורלי לוי אבקסיס: בעיקר ביקשתי להרחיב את המעטפת, ביקשתי שיהיה זמין ולקבוע זמן.
אורלי לוי אבקסיס: אני מחר מעלה בכנסת הצעת חוק על טיפול מידי זמין חינמי לכל נפגע ונפגעת תקיפה מינית.
אורלי לוי אבקסיס: הממשלה יוצאת כנגד זה עאידה.
אורלי לוי אבקסיס: הם אומרים שיש פתרון, לא רק שאין פתרון בשטח, עצימת העיניים.
אורלי לוי אבקסיס: ראינו גם, את יודעת מה, תלוי מאיפה מגיעים המטרידים, מאיפה מגיעים הגורסים והשקט שמרכזי הסיוע, תסלחו לי, אני עבדתי איתכם שנים, הוא לא רק זועק לי, הוא מראה את הצביעות הבלתי נתפסת שיש היום גם מבחינת הפמיניסטים וגם מבחינת אלו שנושאים את הדגלים.
אורלי לוי אבקסיס: כי לעיתי ההגנה היא על ידי אותם אנשים שזועקים.
אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת מה עשו עם סלומינסקי ובשאר הדברים הם ממלאים פיהם במים.
ענת לייכטר: ממש לא! היו דברים שהיו בכל התקשורת.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא התפקיד שלכם, אני בזכות דיבור, סליחה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חברת כנסת, מותר לי להגיד מה שאני רוצה.
אורלי לוי אבקסיס: הצביעות שלכם עומדת לנגד עיניי ואני מזועזעת.
אורלי לוי אבקסיס: ואני ראיתי אותך במקומות מסוימים, פוליטיים כאלה ואחרים, אז אל תבואי ותגידי שאני טועה.
אורלי לוי אבקסיס: שנינו יודעות על נושאים שאת לא רוצה שאני אפתח אותם פה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לך גבירתי, מחר עולה לעניין להצבעה בכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה, למה הוא דחוף?
אורלי לוי אבקסיס: כי אם אותה נפגעת תקיפה מינית לא תקבל בסמיכות לאירוע, מצבה ילך ויתדרדר.
אורלי לוי אבקסיס: אותו ילד שנפגע מינית, לא יקבל את הטיפול חינמי, זמין וקרוב לבית, לא רק שהטיפול שלו ייתקע, הוא עלול להפוך בעצמו בחוסר הטיפול המיידי, הרלוונטי, הקרוב לפוגע בעצמו.
אורלי לוי אבקסיס: לא רק שאנחנו לא עוצרים את הגלגל, אנחנו מוסיפים לכדור השלג הזה בחוסר טיפול.
אורלי לוי אבקסיס: אני הצלחתי להעביר את החוק הזה כשהייתי אופוזיציה, הצלחתי להתחיל את החקיקה שלו, בניגוד לעמדת שרת המשפטים, איילת שקד דאז.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי ביחד עם חיים כץ, הבנו את הנושא, התחלנו לקדם אותו.
אורלי לוי אבקסיס: הכנסת התפזרה, לאחר מכן לא יכולתי לעשות דין רציפות כי אני לא הייתי בכנסת ה-21.
אורלי לוי אבקסיס: היום זה כבר מאוחר מדי ולכן אני מעלה את החוק מחדש.
אורלי לוי אבקסיס: שתבינו, אנחנו דנים פה באירוע הזה בוועדה הזו ובמו ידינו, בכנסת ישראל, מחר הולכים לדחות ואני מקווה נעמה לזימי, שאת שומעת פה את הדברים ואת מחר תתמכי באותם ילדים שזקוקים לטיפול נפשי מידי.
עאידה תומא סלימאן: אורלי, תודה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת לוי-אבקסיס, קודם כל אני חייבת להגיד שלמרות שאני פחות זמן ממך בכנסת, אבל הספקתי כבר לראות הרבה דברים שאני לא מבינה אותם.
עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת אנשים שמדלגים בין אופוזיציה וקואליציה ואז מצביעים לפי הצורך של הקואליציה.
עאידה תומא סלימאן: לי הפילו הצעת חוק, את זוכרת את זה טוב מאוד, הפלתם לי את ההצעה לוועדת חקירה על רצח נשים בזמן שהיו ברחובות כל הנשים בשביתה והכנסת הזו הפילה לי את ההצעה ולפי חודש, ראיתי את אותם חברי כנסת, חברות כנסת שהצביעו נגד ההצעה שלי צועקות על חכיות אחרות: "איך אתן יכולות להצביע נגד הצעת חוק שמגינה על נשים" אז בואו - - -
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, אני נתתי לך דוגמה שחברי קואליציה עשו חיים קשים למשרד הבריאות.