GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ינון אזולאי: וכשאתם מדברים על יוקר המחיה, לפני שרצים על יוקר המחיה, שזה חשוב מאוד, תתחילו להעלות את המשכורות, קודם כל, לאותן אלה שנמצאות במקום הזה, שמטפלות בילדים שלנו, בדור העתיד ששם גם הכלכלה של מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חה"כ אזולאי.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש לי שותפים טובים במאבק הזה ואנחנו נמשיך את זה.
עאידה תומא סלימאן: עשינו את זה ביחד אז ואנחנו נמשיך.
עאידה תומא סלימאן: ואני רואה שהצטרפה עוד שותפה, אני מאוד מקווה, שכן גם תצליח לעזור.
עאידה תומא סלימאן: כן, חה"כ נעמה.
נעמה לזימי: טוב, קודם כל, אני מברכת על הדיון הזה, העניין הזה חשוב.
נעמה לזימי: אני מצטרפת לינון גם, הסיפור של דור א' דור ב', בהרבה מקומות זה גם מגיע גם לדור ג', חייב לחלוף מהעולם.
נעמה לזימי: זאת שחיקת שכר מכוונת, זאת אומרת המדינה יצרה מצבים של שחיקת הסכמי השכר, שבסופו של דבר מתגלגלים אל הציבור היום.
נעמה לזימי: ברשויות המקומיות היום לא ניתן למצוא פסיכולוגיות, יועצות חינוכיות, קלינאיות תקשורת, סייעות נשחקות ועוזבות.
נעמה לזימי: באמת, המדינה במו ידה מייצרת מצב שאין סייעות, בטח לא בחינוך המיוחד, בטח לא טיפוליות, מצב שהוא באמת קשה.
נעמה לזימי: אליי מגיעות הרבה פניות דווקא כי הייתי חברת מועצת העיר חיפה, אז מגיעות אליי פניות של חיפאים, גם כחברת מועצה וגם היום בכנסת.
נעמה לזימי: שוקת שבורה של מצב מתגלגל של שנים, שנים של ממש.
נעמה לזימי: אני לא יודעת איך מצפים בעבודה כל כך שוחקת שמשהיא תישאר בשכר כל כך נמוך עם תנאים כל כך בעיתיים.
נעמה לזימי: צריך גם לומר, שהיעדר העסקה ישירה תחת גופים חלופיים, מייצרים לא רק את שחיקת השכר, שחיקת התנאים, מייצרים גם עוולות.
נעמה לזימי: כשאני שומעת מסייעות שהן לא מוזמנות אפילו להרמת כוסית בחג או לא מקבלות אפילו את היחס הכי אלמנטרי.
נעמה לזימי: הן שמטפלות בחינוך מיוחד, בילדים שלנו, ביקר לנו מכל, הופכות להיות לא רק דור ב', אלא סוג ב', וזה דבר שפשוט חייב לחלוף מהעולם.
נעמה לזימי: השלטון המקומי צריך לקחת אחריות ולהעביר את כל אחריות הסייעות אל הרשויות.
נעמה לזימי: הרבה ראשי ערים שמעוניינים בזה נופלים בזה בגלל עניין של תקצוב.
נעמה לזימי: אז יש פה מדינה, שלטון מקומי יחדיו, אי אפשר לחמוק מזה.
נעמה לזימי: דור א' חייב לחזור להיות אחיד, העסקה ישירה, כוללת.
נעמה לזימי: וזו אמירה, מעבר לאמירה של אחריות, זה הילדים שלנו.
נעמה לזימי: אם אנחנו לא מבינות את זה ואנחנו נותנים ל-"outsourcing" להביא את מי שאחריות עלינו בנקודות הכי רגישות, נתייחס לאמירה הזו כחברה.
נעמה לזימי: אז יש לך בוודאי שותפה פה וגם לך ינון, לכל הדבר הזה.
נעמה לזימי: ואני מאוד מקווה, מאוד מקווה שנצליח להביא בשורות טובות.
עאידה תומא סלימאן: אני גם כן מאוד מקווה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע, לפני שאנחנו מסיימות את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: .. נשארו לנו בדיוק תשעה דקות.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת שש דקות לשני נציגי המשרדים ושתי דקות לסיכום, ואני אקפיד על הזמן.
עאידה תומא סלימאן: אורנה פז מנהלת אגף חינוך קדם יסודי, משרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת שתתייחסי האם יש לכם בשורה בעניין הזה, בהכנות לשנה הבאה.
אורנה פז: תודה רבה, גברתי היו"ר.
אורנה פז: אני מודה לך על הדיון הזה.
אורנה פז: אנחנו במשרד החינוך מאוד מאוד מעריכים וחושבים שהסייעות הן חלק אינטגרלי מצוות ההוראה של הגנים.
אורנה פז: יש לי בשורה, דיברנו ביום שני פה על המעבר של המעונות ואנחנו רואים ברצף החינוכי מלידה עד שש בשורה למדינת ישראל.
אורנה פז: ואנחנו התחלנו במהלך של לבנות הכשרה, יחד עם השלטון המקומי, כבר נפגשנו מספר פעמים.
אורנה פז: אנחנו הולכים לגרוף את כל ההכשרה הזו של לידה עד שש בחבילה אחת.
אורנה פז: למנות מנהלת גיל רך ללידה עד שש, הכשרה, כמו שאמרתי, יחד עם השלטון המקומי בלעזור בכל הנושא של מילוי מקום ומחסור של סייעות.
עאידה תומא סלימאן: איך תעזרו בעניין של מחסור של סייעות?
עאידה תומא סלימאן: והדבר השני הוא, אני מבינה שאתם נכנסים לעניין של הכשרות, דבר שלא עשיתם בעבר וזה טוב.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו מה להעיר על עניין ההכשרות, אבל איך תעזרו בעניין של המחסור ומה אתם הולכים לעשות בעניין?
עאידה תומא סלימאן: הרי, זה היה באחריות שלכם להעביר את התקציבים שמהם משלמים את המשכורות של ה- - -
אורנה פז: אז על התקציבים אולי אני אתן לדודי לדבר.
אורנה פז: דודי נמצא פה ממשרד החינוך, מהתקציבים.
דודי מזרחי: שלום לכולם בוקר טוב.
דודי מזרחי: בהמשך למה שאמרה אורנה, אני רוצה לחדד.
דודי מזרחי: אני לא רוצה לחזור על קלישאות וזה, אבל חשוב באמת לחדד ולהבהיר את זה, גם הדוברים שדיברו קודם לכן התייחסו לכך.
דודי מזרחי: כל נושא תנאי העסקה, היקף השכר, תנאי העבודה של הסייעות, משרד החינוך כמובן נותן מבחינתו את הדגשים שלו, אבל זה נושא שבעצם נמצא במשא ומתן ישיר ובאחריות של משרד האוצר ומרכז השלטון המקומי אל מול הסתדרות המעו"ף.
דודי מזרחי: אני יודע שמתקיימים דיונים אינטנסיביים בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת אתה יודע?
עאידה תומא סלימאן: אתה לא חלק מהדיונים האלה, משרד החינוך לא חלק מהדיונים האלה?
דודי מזרחי: חד וחלק אנחנו לא חלק מהדיונים האלה.
דודי מזרחי: משרד החינוך נותן את ה"input" המקצועי שלו, אבל מי שמעסיק את הסייעות זה השלטון המקומי.
דודי מזרחי: מי שקובע את תנאי העסקה שלהם זה משרד האוצר יחד עם מרכז השלטון המקומי.
דודי מזרחי: הן לא עובדות של משרד החינוך.
דודי מזרחי: הן חשובות לנו, הן יקרות לנו, אנחנו מאמינים שצריך לטפח, להעצים, להכשיר אותן, אורנה התייחסה לכך קודם,
עאידה תומא סלימאן: אתם לא חושבים גם שהם צריכים לקבל את הגמול?
דודי מזרחי: אנחנו באמת עובדים יחד עם השלטון המקומי יש לנו עמדה רחבה בנושא הזה, אבל תנאי העסקה של הסייעות, עם כל הרצון הטוב, לא נמצאות בגבולות הגזרה של משרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה, איך יכול להיות?
עאידה תומא סלימאן: אם הן יקרות לכם ואתם מוקירים את העבודה שלהן ואתם מבינים כמה הן חשובות למערכת, אתם לא מתערבים מה הטיפול שהם קבלים?
דודי מזרחי: אנחנו נותנים את הדגשים שלנו ואת המלצות המדיניות שלנו גם מול הממונה על השכר במשרד האוצר והשלטון המקומי.
דודי מזרחי: אנחנו שותפים לשיח, אבל בדיוק כמו שגם הפסיכולוגים יקרים לליבנו וגם הספרנים וגם הלבורנטים, אנחנו לא מעסיקים אותם באופן ישיר ולא אחראים על תנאי העסקה שלהם.
עאידה תומא סלימאן: הייתה החלטה שעשינו עליה הרבה חגיגות על העברת הסמכויות, על זה שהמדינה לוקחת אחריות על החינוך לגיל הרך.
עאידה תומא סלימאן: אני מגלה יום אחרי יום שזה בלוף אחד גדול, כי באמת כאשר מעבירים ולוקחים אחריות זה אומר להשקיע, זה אומר לתקצב, זה אומר לשנות את הסטנדרטים המקצועיים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה למה בכלל, סליחה, אתה עכשיו אמרת לי שאתה לא אחראי על הנושא הזה, אז תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת ממך, אין לך מה לתת לי תשובות ברגע שאתה אומר שאתה לא אחראי ואתה אפילו לא חלק מהמשא ומתן.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, משרד החינוך ניער את ידיו ואחר כך אומרים לי שאנחנו יש לנו תכנית להשלים את החסר, איך תשלימו את החסר אם הבעיה העיקרית היא המשכורת?
עאידה תומא סלימאן: לסגור מיקרופון.
עאידה תומא סלימאן: או שלוקחים אחריות או שלא לוקחים אחריות, אין מצב של ביניים.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להתהדר בזה שקיבלנו החלטה היסטורית ושרים אומרים שזה לא באחריות שלהם.
עאידה תומא סלימאן: ברגע שלוקחים אחריות על החינוך נכנסים לכל פינה ומתקנים כל עוול ועושים את המקסימום כדי לתקן את המצב.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שאומרים דברים בסיסמאות ויש תוכן שלא קיים, לא יכול להיות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו סובלים כבר בחודשים האחרונים, אתם יודעים.
נעמה לזימי: ובינתיים סייעות מתפטרות ואין - - -
עאידה תומא סלימאן: מה שהביא המעבר הזה בעניין האחריות של החינוך, רק ששלושה משרדים יכולים להתנער מאחריות.
עאידה תומא סלימאן: כל אחד זורק על השני.
עאידה תומא סלימאן: כל אחד אומר "זה לא באחריות שלי, זה באחריות של משרד אחר", אז זה אומר שרק נתנו לעצמם פטור ואנחנו לא נקבל את זה ואני לא אסכים לזה.
עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת עכשיו שאנחנו נבקש, ואני אפנה לשרת החינוך שתקבל על עצמה את האחריות.
עאידה תומא סלימאן: כן, את אחרית על החינוך של הילדים שלנו עם כל מה שמשתמע מזה - להכשיר, לפקח, לתקצב ולתמוך, זה מה שנקרא להיות אחראי על החינוך.
עאידה תומא סלימאן: ואני פונה לשרה, באמת, אני יודעת שחינוך הילדים במדינה חשוב לך ואני יודעת את זה טוב מאוד, אל תתני יד להתנערות מהאחריות הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת מוכנה לקבל על עצמך אחריות ולעמוד לפעמים נגד הזרם, אז אני באמת פונה ומבקשת שתעשי את זה.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני, אני אזמן לפגישת עבודה פנימית, לא ישיבת ועדה, פגישת עבודה, נציגים של השלטון המקומי, נציגים של האוצר, נציגים של משרד החינוך והסתדרות המעו"ף ואנחנו ננסה לסייע בדחיפת התחלת משא ומתן רציני לשינוי תנאי העסקה של הסייעות, לשינוי גם כן ההסדרה של המקצוע הזה, שזה כולל גם כן שעות עבודה וכולל גם הסכמים שמתייחסים לסייעות שמפוטרות ואין להן הסכם עבודה קיבוצי.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושב שהגיע הזמן גם להוריד את התקינה, זה נושא שחייבים לדבר עליו גם כן בתכנית שמכינים אותה.
עאידה תומא סלימאן: אחת הבעיות העיקריות בתחום הזה שנגלתה לפני עינינו זה הנושא שהסייעות נמצאות בכל מיני חלוקה מאוד מוזרה, הגיע הזמן.
עאידה תומא סלימאן: נכון שיש להתייחס להכשרות דיפרנציאליות לפי עבודה עם ילדים וצורך מיוחד של קבוצות מסוימות והכשרות אולי יותר מיוחדות, אבל המקצוע כמקצוע צריך להיות מקצוע אחיד.
עאידה תומא סלימאן: כמו שיש מורה או מורה ויש התמחויות גם כן צריך להיות אצל סייעות, והגיע הזמן לעשות את זה והגיע הזמן גם כן להעסקה ישירה.
עאידה תומא סלימאן: להתייחס אליהן כעובדות חינוך ולהעסקה ישירה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לא יתהפך מחר בבוקר, אבל זו אחת הדרישות שלנו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נזמן את הפגישה נתחיל את העבודה ונראה איך נתקדם ואני שמחה שיש לי שותפים למאבק הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מתנצלת שהייתי צריכה להיות כל כך קשוחה בזמני דיבור, אבל הנה תראו, בדיוק עכשיו אחת עשרה מסיימים ואני נועלת את הישיבה.
גבי לסקי: בוקר טוב.
גבי לסקי: אני מאוד נרגשת לפתוח את הדיון של וועדה לשוויון מגדרי ומעמד האישה בנושא שלא מספיק מדברים בו ולא מספיק מטופל.
גבי לסקי: אני רוצה להודות ליו"ר הוועדה, חברת הכנסת עאידה תומא סולימאן שקיבלה את הבקשה של חברת הכנסת נעמה לזימי ושלי לקיים את הדיון הזה היום.
גבי לסקי: חברות וחברים, אני שמחה באמת לפתוח את הדיון, כחלק משבוע המודעות לקהילה הטרנסית כאן בכנסת, וזה המקום הראוי לקיים את הדיון החשוב הזה.
גבי לסקי: החברות והחברים שנמצאים, גם פה וגם בזום, מכירים מקרוב את הקשיים של הקהילה הטרנסית.
גבי לסקי: מכירים מקרוב את האלימות, את האפליה, את הפגיעה המוסדית שלא מאפשרת באופן רציף להגן על הזכויות של חברות וחברי הקהילה.
גבי לסקי: אנחנו גם מודעים ומודעות לנתונים הקשים.
גבי לסקי: אבל אנחנו גם יכולות, ביום הזה, להגיד גם לעצמנו שיש התקדמות מאוד גדולה - גם בקהילה וגם בחברה הישראלית.
גבי לסקי: לא מספיק, ולכן אנחנו עדיין צריכות את היום הזה.
גבי לסקי: אני רוצה שהיום נשמע את החברים והחברות בקהילה, לתת קול ומקום מכובד, לשמוע מה הצרכים של הקהילה.
גבי לסקי: אנחנו גם נשמע את משרדי הממשלה.
גבי לסקי: אני מקווה לשמוע מהמשרדים שיש התפתחות גדולה ברצון וביכולת ללכת צעד קדימה, רציני ואמיתי, כדי לממש את הזכויות של חברות וחברי הקהילה באופן כזה שאנחנו נדאג שלא תהיה אפליה יותר.
גבי לסקי: שהנשים והגברים בקהילה לא יהיו מודרים, שתהיה סובלנות, שלא תהיה אפליה, ושאנחנו נכיר בחברות וחברי הקהילה - במרכזיות שלהם בחברה הישראלית.
גבי לסקי: אין שום סיבה בעולם שהם יהיו מופלים ומודרים, בשום תפקיד ובשום מקום.
גבי לסקי: אני מעזה לומר: גם בתוך הבתים פנימה, שאנחנו לא מחוקקות לתוך הבית, אבל שאנחנו גם נוכל להשפיע על הקבלה של חברות וחברי הקהילה בכל המקומות וגם בתוך המשפחה.
גבי לסקי: אני מאוד שמחה לפתוח ולשמוע את הדברים של לינור אברג'יל, טרנסיות ישראל, שתציג בפנינו גם את הדו"ח ואת הרצונות של הקהילה, שאנחנו נוכל לשמוע ואחר כך גם ליישם.
לינור אברג'יל: בוקר טוב לכולם, תודה רבה לכבוד יושבת הראש וחברת הכנסת נעמה.
לינור אברג'יל: שמי לינור, אני מייסדת ומנכ"לית עמותת טרנסיות ישראל.
לינור אברג'יל: טרנסיות ישראל זו התאגדות של מאות ואפילו אלפי נשים טרנסיות, עובדות מין בעבר ובהווה, שהתנגדו לחוק איסור צריכת זנות תשע"ט-2019.
לינור אברג'יל: למעשה, כהתארגנות קהילתית אנחנו קיימות כבר שנים רבות.
לינור אברג'יל: בטרנסיות ישראל חברות טרנסיות שמגיעות מקבוצות מודרות ומוחלשות, טרנסיות מזרחיות, טרנסיות אתיופיות, טרנסיות ערביות, טרנסיות ממשפחות דתיות.
לינור אברג'יל: אנחנו נזרקנו מהבית ומהחברה רק בגלל מי שאנחנו.
לינור אברג'יל: בגלל אפליה ממוסדת, לא היה לנו מעולם לאן לפנות חוץ מאחת לשנייה.
לינור אברג'יל: בטרנסיות ישראל אנחנו בעצמנו ממלאות את הוואקום של המדינה.
לינור אברג'יל: כשמישהי חוטפת מכות ברחוב ולא יכולה לעבוד, אנחנו אוספות כסף ומשלמות לה שכר דירה, קונות לה אוכל ועוזרות עם טיפולים רפואיים.
לינור אברג'יל: ככה עשינו תמיד.
לינור אברג'יל: מתחת לרדאר - לא רק של הרשויות, אלא גם של החברה האזרחית והמגזר השלישי, כי גם שם אף אחד לא ראה אותנו.
לינור אברג'יל: אז הגיע החוק לאיסור צריכת זנות והכריח אותנו לצאת גם לרחוב, לתקשורת, להיות אקטיביסטיות ולהקים עמותה.
לינור אברג'יל: התרגלנו לחיות בשוליים, כשהמדינה דחפה אותנו לשם.
לינור אברג'יל: הקמנו בעצמנו את המנגנונים שלנו, של הקהילה לעזור אחת לשנייה, אבל אז באו והחליטו לרסק אותנו לגמרי.
לינור אברג'יל: דיברו כאן עלינו, על מה טוב לנו ומה אנחנו צריכות, בלי לשאול אותנו.
לינור אברג'יל: העבירו את החוק הזה בלי לתת אף פיתרון לבעיות האמיתיות של טרנסיות: דיור, זכויות, בריאות וטרנספוביה.
לינור אברג'יל: כשאחת החברות שלנו שוכבת בבית חצי מתה, אנחנו אוספות כסף לשלם לה שכר דירה, חשבונות ואוכל.
לינור אברג'יל: הכרחתם אותנו להפוך גם לפעילות פוליטיות, בזמן שאנחנו עסוקות בלשרוד בקושי ולעזור לחברות שלנו להישאר בחיים.
לינור אברג'יל: הכרחתם אותנו להיכנס לפעילות פוליטית.
לינור אברג'יל: הקמנו את טרנסיות ישראל כעמותה רשמית, כדי שתפסיקו לדבר עלינו ולחוקק כל מיני חוקים מעלינו.
לינור אברג'יל: אנחנו עושות גם את זה בהתנדבות.
לינור אברג'יל: כתבנו ניירות עמדה, גייסנו תמיכה רחבה של ארגוני החברה האזרחית, הגענו להשתתף בדיונים, שלחנו ניירות עמדה ועדיין - כלום לא השתנה.
לינור אברג'יל: לא מתייחסים אלינו, משתיקים אותנו בוועדות, מתעלמים וממשיכים לדבר מעלינו.
לינור אברג'יל: התוצאה היא מדיניות רצחנית.
לינור אברג'יל: לפני מספר שבועות צעירה טרנסית פלסטינית התאבדה אחרי שהוציאו אותה מהוסטל לצעירות כי היא לא מספיק נשית.
לינור אברג'יל: מה הפיתרון שהציעו בוועדה הזאת?
לינור אברג'יל: להרחיב מענים שגם ככה לא רלוונטיים לנו.
לינור אברג'יל: כבר יותר משנתיים אנחנו דורשות שימחקו לנו רישומים במשטרה - רישומים שפתחו למי שמנסה לשרוד במדינה שרוצה שהיא תמות.
לינור אברג'יל: הבקשות שלנו לקדם מתווה למחיקת הרישומים, עד היום נתקלו בהתעלמות מוחלטת.
לינור אברג'יל: אבל הקריאות להגביר את האכיפה המשטרתית עלינו ולשלוח אלינו עוד משטרה - אלה נשמעות שוב ושוב, גם בוועדה הזאת, וזוכות לתמיכה.
לינור אברג'יל: אני מרגישה מגוחכת לומר את המובן מאליו, אבל כנראה זה לא ברור: המשטרה לא מגנה ולא עוזרת לטרנסיות - בטח שלא לטרנסיות מזרחיות, אתיופיות או ערביות, ובטח שטרנסיות מזרחיות, אתיופיות וערביות שעובדות במעגל הזנות.
לינור אברג'יל: טרנסיות בישראל הן חצי אחוז מהנשים בישראל, ולכן אחוזים כל כך נמוכים מהאוכלוסייה הם השוליים של השוליים של הבטן הרכה של ישראל.
לינור אברג'יל: אני רוצה לספר לכן על חווית הסרסור הקשה שטרנסיות עוברות למגל הזנות.
לינור אברג'יל: התהליך של טרנסית מנער, או זכר, להתאמה מגדרית לאישה ונקבה כרוכה בתלאות רבות והרבה אומץ.
לינור אברג'יל: זה מתחיל ביציאה מהארון הטרנסי והבנה שיש לך זהות מגדרית שאינה תואמת את המין הביולוגי אליו הוסללת.
לינור אברג'יל: ברוב המקרים התוצאה תהיה זריקה מהבית לחיי רחוב בגיל נורא צעיר.
לינור אברג'יל: משם, לצורך המאבק להתחיל את התהליך השלם - שינוי נראות שעולה המון כסף: לייזר, הורמונים, שיער, איפור, ייעוץ והכוונה שהם רק תחילת התהליך.
לינור אברג'יל: משם למגורים בעיר המקלט, תל אביב, עם בעלי דירה שלא רוצים להשכיר לך דירה.
לינור אברג'יל: הצורך למצוא עבודה שתממן לך גם את המגורים וגם את תחילת התהליך, כשבכלל את בכיתה י"א או י"ב.
לינור אברג'יל: הוועדה להתאמה מגדרית בתל השומר וזמן המתנה של חמש שנים לניתוח מציל חיים מביאה אותך לחיות עם מחלה שאין לה פיתרון מיידי.
לינור אברג'יל: ועדיין לא דיברתי על הניתוחים להשלמת המראה הנקבי.
לינור אברג'יל: ניכור חברתי, אלימות, לעג וזלזול הם רק מנות הפתיחה בתפריט הזה.
לינור אברג'יל: כשאין לטרנסית עורף משפחתי ואין לה תמיכה, ויש לה מדינה שמוליכה אותה לעבודות מין, וברוב המקרים יהיה מצב גם שלא תהיה לה שפה, נראות או אזרחות - עבודות המין הן הפיתרון היחידי שמציל חיים.
לינור אברג'יל: אותו סרסור שאליו דיברתי הוא הסרסור של המדינה.
לינור אברג'יל: המדינה לא נותנת לטרנסיות לעבור תהליך אמיתי, כי למה שהמדינה, קופת החולים או בתי החולים יתייחסו לחצי אחוז מהאנשים בישראל?
לינור אברג'יל: אנחנו בטרנסיות ישראל מנסות ללא חת לדבר מול חברי הכנסת, ואפילו בזמן שאני רושמת את המסמך הזה בפעם העשירית אני לא יודעת בכלל אם הייתי זוכה - במקרה הזה זכיתי - להקריא אותו.
לינור אברג'יל: כמה קל לשלוח אלינו משטרה, כאילו להציל אותנו.
לינור אברג'יל: לא רק לעמוד מול אותן נשים וטרנסיות שבאות ואומרות בפה מלא: יש בנות שבוחרות בעבודת המין.
לינור אברג'יל: אותן נשים שלא ירצו להיות מוסללות להיות יועצות יופי בפארמים או בדוכני מזון.
לינור אברג'יל: טרנסיות מערי פריפריה, ממשפחות דתיות, מזרחיות, אתיופיות וערביות, שאין להן את האפשרות - למי שיושבות כאן בוועדות - להיות עורכות דין, לוביסטיות, חברות כנסת.
לינור אברג'יל: זה טבעי עבורכן לשלוח אותנו לעבוד בעבודות שירות בשכר מינימום.
לינור אברג'יל: אני כאן, בשם טרנסיות ישראל שדורשות קידום, שתסירו את כל החסמים שאתם יצרתם קודם.
לינור אברג'יל: אם יהיו לנו אותן אפשרויות לבחור, אחר כך יהיה אפשר לדבר על איסור צריכת זנות.
לינור אברג'יל: כשאנחנו מדברים על להסליל טרנסיות לעבודות כמו מקצועות היופי - זה לא פיתרון לטרנסיות.
לינור אברג'יל: זה לא 'אז לכו תעבדו בהיי-טק'.
לינור אברג'יל: בואו תנו לנו לסיים כיתה י"ב.
לינור אברג'יל: בנות שנשלחות מהבית בגיל נורא מוקדם.
לינור אברג'יל: אנחנו כבר נושקים ל-2022 ומשרד הרווחה מדבר על עוד מעט, ויש לנו עוד תוכניות במגירה ועוד חתימות ועוד קצת תוכניות, אג"חים חברתיים של SFI שעדיין לא נחתמו.
לינור אברג'יל: קרנות פילנטרופיות: קרן שוסטרמן שאומרת - בואו, תחתמו כבר על הבית הטרנסי, משרד הרווחה.
לינור אברג'יל: ועדיין, הבירוקרטיה שפשוט אין לה ערך לחיי אדם.
לינור אברג'יל: אנחנו יושבים כבר כמה חודשים על הדבר הזה.
לינור אברג'יל: טרנסיות ועובדות מין מושפלות ועוברות גיהנום מול אכיפה משטרתית והשפלה על ידי תפיסתן בשעת מעשה, עם פנסים ומצלמות גוף, ערומות מול שוטרים.
לינור אברג'יל: למרות שהבטיחו שתהיה עובדת סוציאלית מלווה בחוק ההפללה, לא עבדה עד עכשיו שום עובדת סוציאלית מלווה מול המשטרה.
לינור אברג'יל: לסיכום, אני מבקשת מיו"ר הוועדה והנוכחים והנוכחות: אל תשאלו אותנו בעוד ועדות מה אנחנו צריכות.
לינור אברג'יל: בשנת 2022 אתם כבר צריכים לבוא עם פתרונות לאוכלוסיית הנשים והטרנסיות בעבודות המין.
לינור אברג'יל: אנחנו לא צריכות משטרה, ואנחנו לא צריכות שתשבו שעות ותדונו ביניכם איך להציל אותנו.
לינור אברג'יל: אנחנו כבר עושות את זה שנים.
לינור אברג'יל: במקום להעביר עוד משאבים לאכיפה, או למענים לא רלוונטיים, או לעמותות לובי שעושות קריירה מלדבר אלינו - בואו תתמכו במנגנונים חברתיים של הקהילה הזאת שכבר קיימת.
לינור אברג'יל: אני אומרת: תעזרו לארגונים, למגזר השלישי - מעברים, טרנסיות ישראל, פרויקט גילה, ברית הלביאות, המרכז הגאה.
לינור אברג'יל: אלה ארגונים שעובדים בשטח עם טרנסיות.
לינור אברג'יל: לא ארגונים אחרים שעוזרים גם וגם וגם.
לינור אברג'יל: כשאתם רוצים לדבר על הקהילה הטרנסית ועל נשים בזנות, פשוט בואו ותדברו איתנו.
לינור אברג'יל: טרנסיות ישראל, עם ארגמן - איגוד החשפניות.
לינור אברג'יל: הם הארגונים היחידים שהקימו עובדות המין בישראל.
לינור אברג'יל: אני אחדש גם לכולם: אנחנו לא בגיבוי של אף אחד מהסרסורים ולא בעזרת שום עבריינים.
לינור אברג'יל: אנחנו קמנו כי באמת דחקו אותנו לפינה.
לינור אברג'יל: תודה רבה.
גבי לסקי: תודה רבה, לינור.
גבי לסקי: הדיון הזה היום הוא באמת כדי לשמוע, ואני מאוד מקווה שאנחנו נצא היום עם בשורות טובות מהמשרדים בעניינים בדיוק שהעלית.
גבי לסקי: אני מפנה עכשיו לאלישע אלכסנדר, מנכ"ל עמותת מעברים.
אלישע אלכסנדר: שלום לכולם.
אלישע אלכסנדר: תודה רבה על הדיון.
אלישע אלכסנדר: אני מאוד רוצה להתחבר לדברים של לינור.
אלישע אלכסנדר: כבר באמת לא צריך לשאול אותנו מה אנחנו צריכים, כי אנחנו אמרנו את זה באין ספור ועדות וניירות עמדה, וזה הזמן להתחיל ליישם.
אלישע אלכסנדר: אני אדבר ממש בקצרה על רשימה של דברים שפשוט אפשר ליישם אותם: הם נמצאים, נכתבו ונאמרו.
אלישע אלכסנדר: קודם כל אני רוצה לדבר על הנתונים שיש לנו מהשטח.
אלישע אלכסנדר: אני מעמותת מעברים - מרכז הידע הטרנסי הגדול בישראל.
אלישע אלכסנדר: אנחנו מפעילים את מערך עו"ס טרנס בתמיכת ומימון הרווחה.
אלישע אלכסנדר: אנחנו מקבלים בסביבות 150 פניות בחודש וזה רק נהיה יותר ויותר עמוס.
אלישע אלכסנדר: לאחרונה אנחנו עדים לעלייה בפניות של אנשי מקצוע - בין היתר כי פשוט חסרים נהלים והכשרות, כולל לאנשים שהם בעצם עובדי מדינה.
אלישע אלכסנדר: אנחנו ממש מבקשים: צריך להגביר את הנושא של הכשרות וכתיבת נהלים רלוונטיים, כדי שלא יפנו אלינו שנייעץ להם.
אלישע אלכסנדר: אני אתן בתור דוגמה: יש את משרד החינוך, את שפ"י.
אלישע אלכסנדר: אנחנו ישבנו ביחד וכתבנו טיוטה מאוד יפה של המלצות, איך לשלב תלמידים טרנסים בבתי ספר, אבל זה עוד לא פורסם.
אלישע אלכסנדר: כבר עברו שבע שנים, משהו כזה, והגיע הזמן שזה יפורסם.
אלישע אלכסנדר: כלומר, הפנטזיה שלנו זה חוז"ר מנכ"ל, אבל לפחות המלצות.
אלישע אלכסנדר: לפחות שיהיה משהו רשמי ולא יבואו אלינו כדי לשאול.
אלישע אלכסנדר: דבר נוסף: השבוע זה שבוע המודעות, ובסוף השבוע יש לנו את יום הזיכרון.
אלישע אלכסנדר: יש הרבה סיבות לאובדנות בקהילה שלנו.
אלישע אלכסנדר: אחת מהן, מוכחת על פי מחקרים, זה הנושא של הקושי לשנות את סעיף המין.
אלישע אלכסנדר: כלומר: העדר סעיף מין תואם זה משהו שחושף אותנו לאפליה, לאלימות.
אלישע אלכסנדר: גם אם אני נוסע לחו"ל עם דרכון שלא תואם זה יכול מאוד לסכן אותי, וזו גם אמירה של המדינה.
אלישע אלכסנדר: כלומר, כל עוד המדינה לא מכירה במגדר שלי, למה שמישהו ברחוב יכיר במגדר שלי?
אלישע אלכסנדר: כבר הייתה ועדה שהתכנסה, ועדה בין משרדית של משרד המשפטים, משרד הבריאות ומשרד הרווחה.
אלישע אלכסנדר: כולם הסכימו שאפשר לסדר את זה ולהעביר את זה למשרד המשפטים.
אלישע אלכסנדר: אני לא יודע מה קרה בנידון.
גבי לסקי: אנחנו נשמע את הנציגים אחר כך.
אלישע אלכסנדר: נהדר ונפלא.
אלישע אלכסנדר: בנוסף, משרד הבריאות - היו הרבה הבטחות.
אלישע אלכסנדר: אני לא רוצה לחזור עליהן, אבל הנוהל הפנימי של הוועדה, שצריך להיות מפורסם, קיצור תורים וכולי, וגם הנוהל של משרד הרווחה שאני יודע שהוא בעבודה, אבל באמת צריך לקדם את זה.
אלישע אלכסנדר: לבסוף, משהו שלא היה בוועדה הבין המשרדית זה נושא של ביטוח לאומי.
אלישע אלכסנדר: בזכות לינור וטרנסיות ישראל נוצר נוהל חדש ומצוין, אבל הוא לא מיושם.
אלישע אלכסנדר: זה נהדר שיש נוהל, וזה מבורך, אבל אנחנו מאוד מבקשים להתחיל ליישם אותו בשטח, אחרת זו חתיכת נייר.
אלישע אלכסנדר: אלה הדברים שרציתי להגיד, אבל באמת הגיע הזמן ליישם ולא שרק נעלה את הדברים עוד פעם ועוד פעם.
אלישע אלכסנדר: תודה רבה.
גבי לסקי: תודה, אלישע.
גבי לסקי: מיכל סטולר מפרויקט גילה.
מיכל סטולר: לינור ואלישע כבר הציגו את רוב הדברים, ואני אחזור על זה שיש דו"ח בין משרדי שנכתב.
מיכל סטולר: רוב ההמלצות לא יושמו עד עכשיו, ואני רוצה לגעת בחלק קטן מזה שנוגע לבריאות, כי זה תחום שאני מתעסקת בו הרבה.
מיכל סטולר: בדיוק בימים אלו סיימתי מחקר שערכתי בנושא במסגרת עבודת התזה שלי.
מיכל סטולר: מה שאני גיליתי לא מפתיע את מי שנמצאות בשטח, וזה שרוב מי שרוצות לעשות ניתוחים להתאמה מגדרית מממנות אותם באופן פרטי.
מיכל סטולר: מי שכן פונות לוועדה, אלה מי שאין להן ברירה: מהגרות, מי שנסמכות על קצבאות נכות.
מיכל סטולר: בעיקר נשים טרנסיות, שהניתוחים שלהן יותר יקרים והן רוצות יותר ניתוחים הרבה פעמים.
מיכל סטולר: אלה מי שאין להן תמיכה כלכלית מהמשפחה.
מיכל סטולר: אלה מי שפונות למענים הציבוריים, שהם לא מספיק טובים, לא מספיק נגישים.
מיכל סטולר: צריכות לחכות גם חמש שנים אחרי שעוברות ועדה שאורכת שנה, להתמודד עם קשיים בהנפקת טופסי 17 שהקופות לא תמיד נותנות, בגלל שהקופות לא מכירות את הוועדה הזאת.
מיכל סטולר: גם את המידע על הוועדה, צריך לקבל מחברות, כי האתרים הממשלתיים בכלל לא נותנים מידע, או שהמידע בהם הוא לא רלוונטי.
מיכל סטולר: למשל, באתר של שיבא רשום שהוועדה לוקחת שנתיים, למרות שכבר ב-2014 זה השתנה ונדרש מעקב רק של שנה.
מיכל סטולר: שוב, הדברים האלה כבר נאמרו.
מיכל סטולר: היינו בפורומים עם משרדי הממשלה ואמרנו את כל זה.
מיכל סטולר: הגיע הזמן להתחיל ליישם ולשנות.
מיכל סטולר: אנחנו לא צריכים לחכות שבע שנים לפרסום של נוהל.
מיכל סטולר: זה לא נתפס.
מיכל סטולר: היה רשום בחוזר מנכ"ל מ-2014 שנוהל צריך להתפרסם תוך 45 יום.
מיכל סטולר: מה קרה?
מיכל סטולר: למה אנחנו צריכות לשמוע מפה לאוזן, במקום שמשרדים ממשלתיים יגידו לנו מה הזכויות שלנו?
מיכל סטולר: זה חלק מהאחריות של השירותים הממשלתיים.
גבי לסקי: יש נציגים ממשרד הבריאות שאחר כך יתנו מענה ונשמע מה יש להם להגיד.
גבי לסקי: אם יש לנו עוד שאלות אנחנו נוכל לענות.
גבי לסקי: עמית פל, עובדת סוציאלית, אחראית על הקשר עם הקהילה הטרנסית בקופת חולים לאומית.
עמית פל: שלום.
עמית פל: קוראים לי עמית, לשון פנייה את.
עמית פל: אני עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית.
עמית פל: אני עובדת בקופת חולים לאומית, בעיקרון בתחום הבקרה והרצף הטיפולי בתחום בריאות הנפש.
עמית פל: מלפני שנה, בעצם ביום שיצאתי מהארון כאישה טרנסית בעבודה, גם אחראית על הקשר לקהילת הקשת הטרנסית בקופה.
עמית פל: דיברנו על קופות חולים.
עמית פל: בתפקיד הזה אני עושה הרבה מאוד דברים מגוונים.
עמית פל: אני בעצם מענה לפניות מכל הגופים וגם פניות פרטיות של אנשים על הקשת, שיכולים לפנות אלי בכל דרך, כדי לפתור בעיות שבדרך אחרת מאוד קשה לפתור אותן: בירוקרטיה, התחייבויות לכל מיני מקומות.
עמית פל: קיבלתי פנייה ממש היום בבוקר על רופא שלא קיבל איזשהו טופס נכון, אז הוא לא רשם טיפול הורמונלי למישהי שבטיפול, ואנחנו יודעות מה עלול לקרות אם מפסיקים טיפול.
עמית פל: אני משמשת גורם יועץ לכל אנשי ונשות המקצוע לגבי טיפול בקהילה, ואני באמת רואה, וגם רופאים, רופאות ופסיכיאטריות אומרות - אין לנו את הידע.
עמית פל: באמת מתקשרות אלי לגבי כל דבר - גם רפואי וגם פסיכיאטרי.
עמית פל: אני לפעמים קוראת או מעיינת בתיקי מטופלים ומטופלות כדי לראות שכותבים נכון בתיק שלהם, לפי לשון הפנייה שהם ביקשו.
עמית פל: יש לי גם את המעמד והיכולת בעבודה לעשות דברים ולהפנות לוועדות חריגים, פשוט כדי לעזור לקהילה.
עמית פל: זה באמת משהו שהוא בנפש שלי.
עמית פל: אני גם כותבת מכתבים לטיפול הורמונלי.
עמית פל: אני מספרת את זה, כי אני חושבת שכל גוף שמטפל באנשים צריך שיהיה לו מנטור או מנטורית מהקהילה, כייעוץ.
עמית פל: כשאני מייעצת, אני מייעצת קודם כל כי אני אישה טרנסית ורק אחר כך כאשת מקצוע, כי פשוט אין הבנה.
עמית פל: ואין הבנה על הדברים שאנחנו עוברות בתהליך.
עמית פל: אני לא שונה בהשפעה של ההורמונים או בבירוקרטיה שאני צריכה לעבור בעצמי כדי להשיג דברים.
עמית פל: אני חושבת שכנוהל, כל גוף, כל קופת חולים, כל ארגון רווחה ובתי חולים, צריכים גם יועץ או יועצת מהקהילה, כי זה פשוט משפר את הטיפול, מייעל אותו וחוסך זמן, ומאוד קשה לעסוק בבירוקרטיה.
עמית פל: זה הדבר הראשון שרציתי להגיד.