GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גבי לסקי: אז זה דבר אחד ויכול להיות שאנחנו באמת לא יכולות לחכות לקריטריונים ועד באמת שישנו ויש כמה דברים שאנחנו צריכות להעלות בחקיקה, שאי אפשר לפגוע בנשים סופגות אלימות, בגלל חקיקה אחרת, א' הנושא הזה של ילדים, שאין לה מאיפה לקחת, אז הנושא של ילדים לא צריך להיות רלוונטי ובוודאי שזה לא יהיה עילה, שאין להם קורת גג, לא להביא את הילדים איתה ואז בגלל שהיא מעבירה אותם, כי אין לה איפה להשאיר אותם, אז שזה יהיה לרועץ וגם בנושא של מזונות והנושא של הבטחת הכנסה, נראה לי שבסופגות אלימות, אנחנו צריכות לתקן, להגיש הצעת חוק, אנחנו נתחיל להכין ביחד, אז אם זה לא בא מהמשרדים, אז זה יבוא מהכנסת.
עאידה תומא סלימאן: אני גם לא מצליחה להבין את הנושא הזה, של תקופת ההמתנה, של 12 חודשים, תקופת הכשרה של הביטוח הלאומי, אחרי שהן עוברו, ממזונות להבטחת הכנסה, כאילו, מה ההיגיון בנושא הזה, אני לא מבינה, אחרי שהמדינה, אישרה לה לעבור, ממזונות להבטחת הכנסה, היא צריכה לחכות 12 חודשים, כי יכול להיות, מה?
עאידה תומא סלימאן: שמצבה ישתנה?
עאידה תומא סלימאן: כי יכול להיות שהיא פתאום תהיה לא זכאית?
עאידה תומא סלימאן: קטונתי בלהבין את זה, להגיד לכם את האמת, אם זה לא רק עניין של דחיית תשלומים, של שיקולים כלכליים של האוצר ולא של אף אחד אחר, אני גם כן אפנה לביטוח הלאומי בנושא הזה וכנראה גם נצטרך לשנות את החוק וזה גם כן.
ענבל חרמוני: בהגדלת הסיוע בזמן שמחכים להגדלת הדירות, 1,000 ₪ בחודש.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, כן גברתי ויש לך שתי דקות.
רביד ראכלין: אפילו דקה, זה נאמר מקודם לגבי - - -
עאידה תומא סלימאן: שם לפרוטוקול.
רביד ראכלין: שמי רביד ראכלין, אני אם חד-הורית לשבעה ילדים, אני לא זכאית לדיור ציבורי, כי אני מקבלת מזונות.
רביד ראכלין: בעבר ניסיתי לעבור להבטחת הכנסה, בהבטחת הכנסה הסכימו לתת לי, בתנאי שאני ילך לבית משפט ויבוא עם הגרוש ויחתום שאני מוותרת על מזונות, להבין שיש לי אפס מזונות, זה הבטחת הכנסה, זה לא קשור למשרד הבינוי.
רביד ראכלין: הבטחת הכנסה זה מה שרצו, שאני ייוותר על המזונות שלי לכל החיים, להבטחת הכנסה, אני עם שבעה ילדים, כן, אני לא יכולה להסתמך על הבטחת הכנסה.
רביד ראכלין: זה הדבר הראשון.
רביד ראכלין: הדבר השני, כשאמרתי את זה, לא שלוש פעמים, אני שבע פעמים, כל שנה דוחים אותי וכל שנה אני בוועדת חריגים, כל שנה, הפעם אני נמצאת באיזה וועדה פנימית, שאני מטופלת במילגם, לא מודעים לוועדה הזו, בטלפון שאני מתקשרת למשרד הבינוי, לא מודעים, שלחה לי נציגה ממשרד הבינוי שאני נמצאת בוועדה פנימית, בוחנים אם שווה לי לעבור להבטחת הכנסה.
רביד ראכלין: אז אני חייבת לומר משהו, אם אתם בוחנים אותי, אז תקראו לי ובואו נישב ונראה, אם זה בכלל מתאים לי, זה לא מה שמתאים לכם, כי אני בפשיטת רגל, אני בפשיטת רגל ואם אני מוותרת על מזונות, אין לי פשיטת רגל.
עאידה תומא סלימאן: את אחת מ-397 נשים שמסורבות בוועדה.
רביד ראכלין: כן, שבע שנים.
רביד ראכלין: שבע שנים.
רביד ראכלין: וכל פעם באמתלה אחרת,
עאידה תומא סלימאן: אין לי מילים.
רביד ראכלין: ואני מסבירה שאני לא יכולה לעבור להבטחת הכנסה, מביאה להם אישורים שאני בפשיטת רגל ולא עוזר.
עאידה תומא סלימאן: שמעו, את האמת, לא היה לי דיון שהתקשיתי לסכם אותו, כמו הדיון הזה, אני לא יודעת במה להתחיל ובמה לסיים, בלתי מתקבל על הדעת, המצב האבסורדי שאנחנו נמצאות בפניו, אם זה אימהות יחידניות, או אם זה נשים שורדות אלימות ואם זה בכלל, דיירי דיור ציבורי, זה הקבוצות הכי מוחלשות בתוך החברה שלנו ולכן מתייחסים אליכם ככה.
עאידה תומא סלימאן: לכן, לצערי הרב, כנראה, במדינה רק מי שיש לו כוח יכול להשיג את הדברים שהוא רוצה וכל הדיבורים על ערכים ועל ניסיון ותקציב הכי חברתי, ככה אמר, שר האוצר, שהוא מקדם את התקציב החברתי ביותר שהיה למדינה, הוא פספס, פספס אותכם ועוד כמה איזה עשרות דברים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבלתי מתקבל על הדעת, את ההזנחה הפושעת, או האפליה הפושעת הזאת, בטיפול במקרים האלה של הדיור הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: לא מתקבל על הדעת, שפותרים את הקבלנים מהאחריות שלהם, בזה שהם משתמשים באדמות, כביכול, מדינה ובמקביל, נותנים 1700 דירות שעדיין מתדיינים איפה ייקנו אותם ואיך יקנו אותם ואם ייקנו אותם, לדיור הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהרבה מהפעולות צריכות להיעשות, כדי לשנות מהקריטריונים ואנחנו לא נחכה, כי סמכנו את ידינו ב-2017, על הוועדה שרוצה לשנות את הקריטריונים, בינתיים לא השתנו הקריטריונים ולא בוחנים את התבחינים ולא משנים כלום.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפעל לשינויים גם בחקיקה.
עאידה תומא סלימאן: אני ייפנה לשר הבינוי והשיכון ויבקש שיגיע לדיון בוועדה, בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להאמין שאחרי שישמע את הסיפורים האלה, ישתנה אצלו משהו ויצא למאבק איתנו, אני רוצה להאמין, כי אחרת אני מאבדת תקווה בכל, אם לא ישמעו את הסיפורים האלה ולא יבינו, עד כמה הם פוגעים, לא רק בנשים הספציפיות האלה, אלא גם בילדים, אלא גם במרקם החברתי העתידי וגם באחריות של המדינה, הרי הנשים האלה ימשיכו להיות במעגל העוני והילדים שלהם יגדלו במצוקה וכמו שתקווה בת 25 וכבר יש לה שלושה ילדים והיא לא יודעת מה לעשות איתם, אם לא יעזרו לתקווה היום, יהיו להם עוד שלושה בעתיד שיצטרכו לתמוך בהם.
עאידה תומא סלימאן: אתם לא מבינים את זה, כאילו, אפילו משיקולים כלכליים גרידה של האוצר, תבינו את זה, מה שאתם משקיעים בו היום, חוסך מכם בעתיד.
עאידה תומא סלימאן: אני אפנה בפירוט לכל משרד, גם לביטוח הלאומי בעניין תקופת ההכשרה.
עאידה תומא סלימאן: גם למשרד הבינוי והשיכון, בעניין הקריטריונים.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתעבירו לי את המידע שביקשתי.
עאידה תומא סלימאן: ולא שבוע ולא שבועיים, אלא תוך השבוע הזה, אני רוצה לקבל את המידע הזה.
עאידה תומא סלימאן: איפה עובר?
עאידה תומא סלימאן: איפה עובדים?
עאידה תומא סלימאן: איפה נמצאים בכל הנושא של בחינת התבחינים, גם הסטטיסטיקה של וועדת החריגים וגם מהאוצר, איפה עומדים בדיונים בעניין ה-1700 ואני יפנה גם כן לשר בבקשה שיגיע לדיון.
עאידה תומא סלימאן: את המקרה, אני רוצה שתעבירו ואם יש לכם מידה, על עוד מקרה בתוך ה-397 מקרים, או מקרים שלא ידעו את דרכם לתוך הוועדה, תאספו את החומר הזה ותשלחו לנו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים לעקוב אחרי זה ואני רוצה גם כן לקבל תשובות, בעניינה של פאלינה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא יכול להיות שהיא תגיע כל שנתיים לוועדה ותמצא את עצמה בעוד ועוד בעיות מצטברות.
מיטל כהן: בבור יותר עמוק.
עאידה תומא סלימאן: לכולכם.
עאידה תומא סלימאן: גם אלה שבאו, כדי לשתף ואני מאוד מקווה שנצליח לספק תשובות, אני יודעת כבר שמגיעים לדיונים כאלה וחושבים לפעמים, שיש לנו תקווה שתצאי מפה ויש בידיים שלך תשובות, לצערי, זה לא מה שקורה במקרים האלה, אבל הקול שלך נשמע היום ואני מאוד מקווה שתהיי בטוחה שאנחנו נעקוב אחרי זה וננסה לבדוק מה קורה, גם במקרה שלך.
טספה וורקו: תודה.
נעמה לזימי: בוקר טוב וברוכים וברוכות הבאות, אני שמחה לנהל את הדיון החשוב על זה על חשיבת הקפאת ביציות ועל הצורך באחריות המדינה, ולכן הדיון הזה מתקיים היום, לדון בחשיבות שלנו לסבסד את ההליך הזה מטעמים רבים.
נעמה לזימי: ראשית, אני רוצה להודות לחברתי, יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן על אפשרות קיום הדיון הזה ועל האפשרות לנהל אותו.
נעמה לזימי: זה נושא שחשוב לי ולא מובן מאליו המעמד הזה, אז תודה רבה, וכמובן גם לצוות הוועדה שסייעו לנו והיו.
נעמה לזימי: נמצאת אתי פה דניאל פסו שמלווה את הנושא הזה אתי כבר תקופה ארוכה, היא גם תציג את הנושא.
נעמה לזימי: אבל לפני הכול אני רוצה לומר כמה דברים.
נעמה לזימי: אחת מכל שש נשים תצטרך לעשות טיפולי IVF על פי מחקר.
נעמה לזימי: זה נתון לא פשוט, והוא גם מעיד על כל מיני תהליכים – מבעיות פריון יותר גבוהות מאשר בעבר, מהרצון להורות יותר מאוחרת, וגם על סיבות נוספות.
נעמה לזימי: הנתונים הדרמטיים האלה זה משהו שאנחנו צריכים להתייחס אליו, לדון בו ולבחון את האפשרויות שלנו מחדש.
נעמה לזימי: העלות של טיפולי פוריות יכולה להגיע אפילו ל 30-25 אלף שקל לטיפול, תלוי בתרופות, תלוי איפה נעשים הטיפולים, והתשלומים נעים בין 16 ל-25 אלף בממוצע.
נעמה לזימי: זה סכומים אדירים שיש להגיד שיש נשים שלא עושות את התהליך הזה בשלב מוקדם יותר, שהוא שלב שיכול באמת להקל על התהליכים – לא פעם משיקול כספי.
נעמה לזימי: ולא יכול להיות ששיקול כספי ייכנס לתוך סוגיית הבחירה של הורות, שאחר כך מייצרת סבל רב בסבבי טיפולי פוריות שיכולים להיות מאוד מיותרים, ויש לומר – גם מאוד יקרים למדינה.
נעמה לזימי: אני אגיד משהו דווקא מהפריזמה שלי, כאישה בת 35 – אמנם יש לי ילדים ומשפחה אבל יש לי הרבה חברות שבתוך ההליך הזה – שהשיח הזה ער בנו, כואב ולא פשוט, שהקפאת ביציות היום היא סוגיה פמיניסטית בעולם.
נעמה לזימי: היא מקנה לאישה שליטה מלאה על יכולתה להביא ילדים, מקנה לה יכולת בחירה באיזון בין קריירה ומשפחה.
נעמה לזימי: במובן הזה זה גם יסייע לשוויון בין נשים לגברים, שכן לגברים יש את האפשרות הטבעית להביא ילדים בגיל מאוחר יותר, ללא התלות הזו בשימור הפריון באופן הזה.
נעמה לזימי: כמו כל ענף ברופאה, רפואה מונעת עדיפה תמיד על טיפול בבעיה כאשר היא כבר מתעוררת.
נעמה לזימי: בהקשר הזה – הקפאת ביציות בשלב מוקדם היא לחלוטין רפואה מונעת, וזו סוגיה של בריאות נשים לכל דבר.
נעמה לזימי: סבבים אין סופיים של IVF בשלב שבהם הפריון כבר ירד באחוזים משמעותיים הם גם סבל עבור אישה ועבור הגוף שלה.
נעמה לזימי: אנחנו צריכים להכיר בסוגיה הזאת כסוגיה של בריאות נשים.
נעמה לזימי: והדבר הלא פחות חשוב – שאין סיבה שהליך רפואי ייחסם בפני נשים שלא יכולות להרשות אותו לעצמן.
נעמה לזימי: כשכתבתי אצלי בפייסבוק על הדיון הזה כתבה לי חברה יקרה שהיא לא עושה את ההליך הזה בגלל העלות הכספית הגבוהה שלו.
נעמה לזימי: לא יכול להיות שהבחירה בהורות כן או לא היא תלוית כסף.
נעמה לזימי: זה דבר שאנחנו צריכים לעמוד עליו ולהכיר אותו.
נעמה לזימי: תודה לחברת הכנסת לשעבר מיכל בירן שהצטרפה אלינו וכמובן תיקח גם חלק פעיל בדיון הזה.
נעמה לזימי: לפני שנשמע את החברים והחברות ואת כל הקולות שישנם, אני אתן לדניאל פסו להציג את הסוגיה.
נעמה לזימי: דניאל היא כתבת מגזין "לאישה" עשתה כמה כתבות תחקיר מאוד מקיפות וחשובות בנושא, יש לך היום גם איזה מידע אמפירי כי כל כך הרבה נשים פנו אליך – את יכולה ממש לאמוד את התופעה מתוך הפעילות העיתונאית שלך.
נעמה לזימי: אז תודה שאת כאן ושהבאת את הנושא הזה לפתחנו.
דניאל פסו: אני מאוד מתרגשת.
דניאל פסו: שלום לכולם.
דניאל פסו: אני דניאל פסו, אני בת 36.
דניאל פסו: אני כתבת במגזין "לאישה", ואני רוצה לשתף אתכן היום בחמישה דברים שלא ידעתי לפני שעשיתי הקפאת ביציות למטרת שימור פריון.
דניאל פסו: לא ידעתי שבגיל 35 אתחבט בכלל בשאלת האימהות.
דניאל פסו: אם הייתי שואלים את דניאל של לפני עשור, שמגיל 16 הייתה במערכות יחסים – איפה היא תהיה היום, היא בטוח לא הייתה מעלה על דעתה ביציות קפואות.
דניאל פסו: בשנים האחרונות נשאבתי עמוק כל כך לחיפוש הזוגי ולא הייתי מוכנה לשמוע בכלל על הדבר הזה, שעד אז סבל ממוניטין גרוע והפך לשם קוד לרווקות מאוחרת עם סימן לכך שהתייאשתי.
דניאל פסו: אבל בזכות נשים אמיצות שחשפו את הסיפור שלהן בפומבי נחשפתי למונח של שימור פריון, שכפי שהסביר לי הרופא שלי בפגישת הייעוץ הראשונה, אינו תעודת ביטוח אבל כן מקנה מעט שקט נפשי.
דניאל פסו: לא ידעתי שנשים נולדות עם כמות מוגבלת של ביציות.
דניאל פסו: בין שיעורי מתמטיקה והיסטוריה התפספס ההסבר הזה על כך שהמאגר הזה הולך ומתרוקן עם השנים, ושהצניחה הדרמטית קורית לרוב בגיל 35, אבל שכתוצאה מגנטיקה, מחלות כרוניות או סתם ככה – בעיות פוריות יכולות להופיע גם בגיל מוקדם יותר.
דניאל פסו: אני מצטערת להגיד שנחשפתי למידע הבסיסי הזה רק כשהתחלתי את התהליך, והלוואי ויכולתי לומר שאני היחידה.
דניאל פסו: מאז שיצאתי למסע הזה גיליתי שנשים רבות מתמודדות עם הנושא רק בשלב שהן מתלבטות אם לשמר את הפוריות שלהן או להיכנס להריון, ולפעמים זה מאוחר מדי.
דניאל פסו: לא ידעתי שבסופו של דבר מדובר בהליך די פשוט שבפרוטוקול הסטנדרטי מסתכם בשבועיים פלוס-מינוס של הזרקות יומיות, בדיקת פולשניות ותופעות לוואי לא נעימות, אבל יותר מהכול, הוא הכי כואב בכיס, כשגם ברפואה הציבורית העלות הכוללת מסתכמת בעשרות אלפי שקלים, מה שמרחיק אותו מנשים בגילאים קריטיים והופך אותו לפריבילגי ולא נגיש.
דניאל פסו: לא ידעתי שבשנת 2020 – השנה שבה הקפאתי ביציות, אישה יכולה לקבל סבסוד מקופת החולים שלה כדי להסיר שיער בלייזר, אבל לא כדי לשמר את הפריון שלה.
דניאל פסו: אגב, בינואר 21 דווח בחדשות שמשרד הבריאות החליט להפסיק את הסבסוד, ואני רוצה לקוות שזו החלטה שהתקבלה מתוך מחשבה שיש דברים שיותר חשובים להציע לנשים מאשר רגליים חלקות.
דניאל פסו: לא ידעתי שאתעד את התהליך, שהוא יהפוך לסדרת רשת ב "לאישה", שנצפתה על ידי עשרות אלפי נשים – רווקות, נשואות, מהמגזר החילוני והדתי שהיו צמאות למידע הזה.
דניאל פסו: לא תיארתי לעצמי שגם שנה אחרי החשיפה אני אמשיך לקבל הודעות מאותן נשים שלא יודעות איך ומאיפה להתחיל, או שסתם מחפשות אוזן קשבת כי לא תמיד הסביבה שלהן מבינה.
דניאל פסו: חלק כתבו לי שלא היו עוברות את זה לולא התמיכה הכלכלית מההורים.
דניאל פסו: אחת סיפרה לי איך אימא שלה שברה קרן השתלמות כדי לעזור בתשלומים.
דניאל פסו: אחרת שיתפה שהפסיקה באמצע בגלל שלא עמדה במחיר, ורבות גילו לי שהצליחו להוזיל את העלויות משמעותית בזכות קבוצות סודיות למסירת הורמונים בטלגרם מנשים שסיימו את ההליך.
דניאל פסו: אני יכולה להגיד שבסיום התהליך כן ידעתי דבר אחד: יש סוף סוף מי שמקשיב לנו.
דניאל פסו: עובדה, בשיחת טלפון אחת הגעתי לפגישה שהולידה את הדיון החשוב הזה.
דניאל פסו: אני יושבת פה היום כנציגה של המון נשים שעדיין לא מצאו את הדרך להגשים את חלום האימהות, אבל לא רוצות לוותר עליו, שנסיבות החיים לא מאפשרות להן להיכנס להיריון בתיאום עם השעון הביולוגי שלהן, נשים רווקות המואשמות בבררנות יתר, בהסתנוורות מאפליקציות דייטים ומבחירה לגור בתל אביב, שקמות כל בוקר ומתמודדות עם מציאות חברתית חדשה שאין לה עדיין התאמות בשטח, שנרדמות בלילה לקול שעון ביולוגי מתקתק, שמבקשות שייצאו להן מהרחם אבל שיתנו להן את האפשרות לקבל החלטות מושכלות שלא מונעות מפחד ויעניקו להן חופש בחירה.
דניאל פסו: אז נכון, הקפאת ביציות היא לא תעודת ביטוח, אבל היא כן יכולה לחסוך מנשים רבות כאב וייסורים של טיפולים בעתיד, ולהעניק להן מעט שקט וביטחון בהווה.
דניאל פסו: תודה.
נעמה לזימי: תודה רבה רבה.
נעמה לזימי: נעבור לחברת הכנסת לשעבר, מיכל בירן.
נעמה לזימי: תודה שאת כאן.
מיכאל ביטון: שלום לכן, תודה רבה על הדיון הזה.
מיכאל ביטון: זה היה נושא שבכנסת הקודמת הובלתי יחד עם חברת הכנסת לשעבר איילת נחמיאס ורבין.
מיכאל ביטון: היה לנו קייס מאוד גדול, עם פרופ' טליה גבע אלדר, שהייתה שותפה לאורך כל הדרך וגם הכינה לנו בזמנו מחקר חשוב שהיא בטח תציג פה בהמשך.
מיכאל ביטון: אני הקפאתי את הביציות שלי בזכות משכורתי כחברת כנסת, אני לא יודעת מה הייתי עושה אחרת.
מיכאל ביטון: אחד הקונספטים שאני ופרופ' גבע אלדר עסקנו בו הוא השאלה מה אפשר לעשות, חוץ מלהגיד – להוזיל עלויות, שזה סיפור אחד.
מיכאל ביטון: המחקר שהפרופ' ערכה יראה שהמדינה תוכל לחסוך כסף אם היא תממן סבב או שניים של טיפולי פוריות בחלון זמנים קצוב.
מיכאל ביטון: למה קצוב?
מיכאל ביטון: כי אם בעצם המדינה תחליט שהיא מממנת טיפולי פוריות והקפאת ביציות בחינם לנשים ללא הגבלת גיל, נשים רבות שיגיעו בגיל 28 לא יזדקקו בסופו של דבר לביציות המוקפאות, עד אז הן יתחתנו ויעשו ילדים בדרך המקובלת, כך שמה שחשבנו עליו היה חלון הזמנים של 34 עד 36, רגע לפני שמאוחר מדי, אבל כן בכל זאת זה תוחם לקבוצת גיל ספציפית, מתוך הלוגיקה שבסוף, אלה שלא יקפיאו – המדינה הרי תממן גם 20 טיפולי IVF, כל עוד יש כמה הריונות שלא צלחו בדרך.
מיכאל ביטון: זה יעלה למדינה הרבה יותר, זה יעלה להן - - -
נעמה לזימי: זה לא חלון זמנים קטן מדי?
מיכאל ביטון: תראי, זה הכול עניין של הסתברויות.
מיכאל ביטון: בסוף, כשרואים מתי נשים מתחתנות – מי שלא התחתנה עד גיל 34 ההסתברות שזה יקרה בשנתיים-שלוש-ארבע הקרובות – מצטמצמת.
מיכאל ביטון: אם את אומרת מגיל 30 – אז אחוז גבוה יותר שהמדינה תוציא, בעצם, את הכסף הזה על הקפאת ביציות ופשוט לא יהיה בו צורך, אז זה עניין של מדתיות.
מיכאל ביטון: אחד הדברים שחשבתי בדרך, שלא חשבנו על זה בזמנו – שגם אם המדינה עושה דבר כזה, צריכה להיות בו השתתפות עצמית משמעותית כדי שנשים כן יצטרכו לרצות בזה, להתעסק בזה, כי אז ההסתברות יותר גבוהה שיתנהגו בכבוד לתהליך הזה שהוא כן מאוד יקר, וגם אם מי שתשלם 2,000 שקלים השתתפות עצמית והמדינה תממן את ההשתתפות על סבב אחד או שניים – הדבר הזה יכול להיות דרמטי.
מיכאל ביטון: כמה דברים שאפשר לעשות גם עכשיו: דבר ראשון, סטטיסטיקות של הצלחה על פי מעבדות.
מיכאל ביטון: בארה"ב יש דירוגים של מעבדות שפתוחים לכל אחד, שיכול לראות ולהשוות ביניהם.
מיכאל ביטון: בישראל – לא ידוע.
מיכאל ביטון: אמרתי שאני אתאפק ולא אגיד את זה, אבל אני לא מצליחה: מ-40 אלף ₪ שהשקעתי בהקפאת ביציות לא נולד אף תינוק.
מיכאל ביטון: עדיין הייתי עושה זאת.
מיכאל ביטון: בדיוק כשנבחרתי לכנסת התפנו לי תעצומות נפש ותקציב, והחלטתי לעסוק בזה.
מיכאל ביטון: עשיתי שלושה סבבים.
מיכאל ביטון: אגב, אם מישהו היה אומר לי אז – יכולתי להבין אז – שהיו לי שני סבבים של 4 ביציות וסבב אחד שהיה בו 14 ביציות, אז לכאורה הטוטאל היה 19 ביציות, אבל אני לא הפנמתי ולא נאמר לי מספיק ברור שאם בשניים היו 4 ביציות למרות שכל הפרמטרים שלי טובים הגיע הזמן שאתקדם הלאה.
מיכאל ביטון: אגיד את האמת, כשהלכתי לפרופ' הורוביץ לייעוץ הראשון הוא אמר לי: עדיף ציפור אחת ביד מאשר שתיים על העץ – כלומר, עדיף שתלכי לעשות ילד, אבל פשוט לא הייתי בשום מצב של מסוגלות רגשית לעשות את זה בגיל 35.
מיכאל ביטון: אני אומרת שבדברים שאפשר לעשות – אפשר לפרסם את הסטטיסטיקות.
מיכאל ביטון: יכול להיות שהמעבדה שאני עשיתי בה פחות טובה מאחרות.
מיכאל ביטון: יכול להיות שזה היה משהו בי, יכול להיות שזאת הסטטיסטיקה, יכול להיות שיש הבדל בין המעבדות, אבל כשנשים שמות את מיטב כספן - - -
קריאה: אחר כך נתייחס לסוגיה הזאת.
מיכאל ביטון: יש דברים שהתחרות בהן בעייתית.
מיכאל ביטון: בסטטיסטיקה של טיפולי פוריות לא היינו רוצים שבתי חולים יהססו מלקבל נשים שסיכויי ההצלחה שלהם פחות טובים כדי לשחק עם הסטטיסטיקות.
מיכאל ביטון: אבל בהקפאת ביציות – אני לא חושבת שיכול להיות נזק בתחרות הזאת.
מיכאל ביטון: שישתדלו, שיראו, שיקנו את הציוד הכי חדשני, שישתפרו כל הזמן כדי להשתתף בתחרות הזאת.
מיכאל ביטון: דבר שני, שכן אפשר לעשות – אני מקבלת SMS על חיסון הקורונה לפני שעשיתי את הבוסטר.
מיכאל ביטון: למה אי אפשר לשלוח לכל הנשים שמגיעות לגיל 30 – מומלץ ללכת לעשות בדיקת AMH לבדיקת הרזרבה השחלתית שלך לטובת תכנון הפוריות שלך.
מיכאל ביטון: חלק יתעלמו, זה ברור.
מיכאל ביטון: אבל היום מה שאני עושה זה שידוכים להורות משותפת ואני פוגשת את הנשים האלה בגילאים יותר מאוחרים – בגילאי 38 והלאה, כשהן מחליטות להתקדם.
מיכאל ביטון: אנחנו עושות זומים לנשים, באחד מהן השתתפה הפרופ' אלדר גבע, ואני לפעמים מבשרת לנשים שיושבות מולי בגיל 42 שהולכת להיות להן בעיה ככל הנראה בלהיכנס להריון.
מיכאל ביטון: כל אחת אומרת – אבל אני מכירה מישהי שנכנסה להריון טבעי בגיל 44.
מיכאל ביטון: זה נכון, יש כאלה, אחת ל-100 או 200 אבל השאלה אם זאת סטטיסטיקה שאת רוצה להיאחז בה.
מיכאל ביטון: חלקן שומעות ממני, חלק גדול – בסוף הפגישה הזאת תמיד השאלה היא: איך אמרת שקוראים לבדיקה הזאת?
מיכאל ביטון: איפה עושים אותה?
מיכאל ביטון: וגם נשים שהלכו לעשות פרופיל הורמונלי, שיושבות לידי, ואומרות לי על התוצאה: הרופא אמר – שתקין אז אני אומרת - אוקיי, 9.8, זה תקין, אבל את רגע לפני גיל שזה לא תקין.
מיכאל ביטון: תביני את המשמעויות, תביני את לוח הזמנים.
מיכאל ביטון: אני חושבת שיש דברים קטנים שאפשר לעשות כבר עכשיו בשביל לנסות לעודד את המודעות לעניין.
מיכאל ביטון: אני חושבת שהטיעון המרכזי צריך להיות לא הסבסוד אלא גם הטיעון הלוגי – שהמדינה תחסוך כסף.
מיכאל ביטון: ברור שהאתגר המרכזי הוא שבמשך כשבע שנים יצטרכו לממן גם אלה שנמצאות בגיל 43-42 ובטח רק אחרי עשור המדינה תראה את החיסכון בכסף, אבל אפשר לקשור את זה – ובזאת אסיים – גם לא רק זה, כשעושים דבר כזה אפשר, לדעתי, כמה שנים אחר כך גם להוריד קצת את גיל הסבסוד לטיפולי פוריות רגילים.
מיכאל ביטון: אם נותנים לנשים את ההזדמנות לעשות טיפולים מסובסדים, אם מודיעים להן על זה בזמן, אז אפשר מ-45 להוריד ל-44 ואולי קצת פחות מזה - - -
נעמה לזימי: שזה קורה במדינות אחרות, נכון?
מיכאל ביטון: וגם זה יחסוך המון כסף למדינה.
נעמה לזימי: וגם יש לומר שגם קופות החולים פה יכולות להיכנס.
נעמה לזימי: אנחנו נשמע מקופת חולים מאוחדת ששם יש סבסוד, ומה המודל שהביא אותם לעשות את זה.