GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: ש', את איתנו?
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו ניתן לאורית עד ש-ש' תתארגן איתנו, אורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית, בקשה.
אורית סוליציאנו: בוקר טוב, קודם אני חייבת להגיד ולברך שאת שוב בתפקיד הזה.
אורית סוליציאנו: אנחנו כל השדה של מי שנאבקות באלימות ובקידום נשים בחברה הישראלי, מאוד שמחות שאת מנהיגה את הוועדה במקצועיות ובכל הידע והמחויבות שלך, וגל, אני רוצה להגיד לך גם כל הכבוד.
אורית סוליציאנו: במקרה פגשתי את בן זוגך פעמיים, פעם אחת בטלוויזיה ופעם שנייה ברחוב שלי ועכשיו פה, ואמרתי לו את זה.
אורית סוליציאנו: את הגדרת את עצמך פספוסה בת 20.
אורית סוליציאנו: הפספוסיות בת ה-20 זה הכוח החברתי החדש.
אורית סוליציאנו: חברת הכנסת מירב בן ארי, מה שאמרה, אני מאוד מזדהה.
אורית סוליציאנו: אנחנו הפועלות שעובדות שנים במאבק הזה.
אורית סוליציאנו: זה מאוד משמעותי הכוח שבדברים שאת אמרת.
אורית סוליציאנו: כדי שיווצר שינוי בחברה הישראלית וכבר הידע קיים, צריכים להקים במשטרה, בפרקליטות ובבתי המשפט יחידות ייעודיות לטיפול בעבירות מין.
אורית סוליציאנו: אנחנו כרגע מדברות על משטרת ישראל.
אורית סוליציאנו: אנחנו במרכזי הסיוע שעושות הכשרות לשוטרים ונמצאות בהכשרות לחוקרי עבירות מין יודעות שאין בכך די.
אורית סוליציאנו: צריך לומר את זה, יש עומס אדיר על המשטרה וחייבים להגדיל את התקנים האלו.
אורית סוליציאנו: מי שמגיעה למשטרה בכל שעה שהיא, צריכה שיהיה שם את הטיפול הזה ובמיוחד כמו שאת ציינת, שמדובר בפרשה שזה ההארווי ויינשטיין של החברה הישראלית.
אורית סוליציאנו: דבר נוסף, יש שרשרת פיקוד: היומנאי, החוקר עבירות מין, שוטר הסיור, הבלש.
אורית סוליציאנו: כל אלו חייבים להחזיק את גוף הידע הזה בגלל שהם נפגשים עם הנפגעות והנפגעים.
אורית סוליציאנו: עבירות מין הן מאוד רחבות היקף וחייבים שזה יהיה.
אורית סוליציאנו: אני אגיד עוד דבר שגם את, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן מכירה.
אורית סוליציאנו: מי שמלווה נפגעות מכיר את הדבר שמגיעה נפגעת ואומרת, אני באתי להתלונן על פגיעה מינית, על הטרדה מינית ואז צועק מישהו, אה, הגיעה זאת מהאונס.
אורית סוליציאנו: זה דבר שאסור שיקרה, לכן צריך הפרדה, מקום פיזי שאפשר לעשות את החקירה הזאת בלי שיצעקו.
אורית סוליציאנו: המשטרה צריכה לקבל תקציבים להסדיר את הדבר הזה.
אורית סוליציאנו: דבר מאוד בסיסי ואנושי, צריך אנושיות לטפל בנשים וגברים נפגעי עבירה ובמיוחד נפגעי עבירות מין.
אורית סוליציאנו: זה לא טריוויאלי.
אורית סוליציאנו: כמו שאצלנו במרכזי הסיוע יש תנאי קבלה להתקבל להתנדב, מעל גיל מסוים, גם יומנאי שלוקח את המידע הזה לא יכול להיות ילד.
אורית סוליציאנו: זה דבר מאוד בסיסי.
אורית סוליציאנו: בסך הכול מה שצריך זה אנושיות, אבל כנראה שאנושיות זה לא דבר שהוא מה בכך ולכן אני קוראת למי שאחראי על כל כוח האדם במשטרה לעשות את ההכשרות האלו אקרוס דה בורד כדי שלא נמשיך שוב ושוב להיתקל במה שאת נתקלת.
אורית סוליציאנו: זה מה שאני רוצה להגיד ובאמת תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: תודה אורית, אני רואה שהעלית כמה מהנקודות החשובות במגע הזה עם המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תוך הדיון נעשה את זה גם שוב להזכיר.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לחזור ל-ש'.
עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי, לפי תקנון הכנסת השם של הדוברת יהיה חסוי.
עאידה תומא סלימאן: ש', בקשה, אנחנו שומעות אותך.
ש': הייתי בתחנת המשטרה בתלונה שהוגשה נגד אבא שלי לפני שלוש שנים.
ש': דווקא אני כן זוכרת ויודעת שהמשטרה רצתה שהאשם יואשם, וניסו להקיף הכול בשביל שהראיות יהיו חותכות עד כמה שזה היה אפשרי, אבל כנראה שמרוב הרצון להוכיח הכול ולא להשאיר אף חור ריק, שכחו קצת שמי שעומדת מולם היא מישהי שרק כרגע הצליפו בה את כל החיים.
ש': אני מישהי שמגיעה מהעולם החרדי ולא מבינה ממה שהולך בחוץ, לא את שפת המשטרה והעולם הכללי.
ש': לא מבינה מה רוצים ממני, רק יודעת שבאתי כדי שאבא שלי ילך לכלא, ולא רוצה וכן רוצה ביחד.
ש': הרבה לא רוצה, כמה שזה נשמע מוזר.
ש': זו מן תסבוכת כזאת שקשה להסביר.
ש': זה לא איזה אויב שאפשר לסמן אותו כרשע וזהו, זה גם אבא וזה מבלבל.
ש': עם זאת נוספת חרדה מנטישה של כל המשפחה כי אני הולכת מאחורי הגב של אימא.
ש': רציתי להזהיר את אימא לפחות שזה לא יבוא לה בהפתעה.
ש': יש גם את הפחד שהיא תנטוש אותי.
ש': היה פחד שהמשפחה תיעלם, אז לצד הפחד והכעס על אבא אני גם רוצה בית ואני מבינה שאני מאבדת את הבית הזה במובן מסוים בתחנת המשטרה, ואני מגיעה לתחנת המשטרה והאדמה מתחתיי רועדת.
ש': החקירה הראשונה התמשכה על פני כארבע שעות.
ש': כעבור שלוש וחצי שעות ניסיתי לבקש הפסקה והחוקרת התעלמה כמה פעמים מהבקשה שלי והמשיכה לחקור כאילו כלל לא שמעה את בקשתי החוזרת ונשנית.
ש': בפעם השלישית כשביקשתי היא ענתה לי שתיכף נסיים.
ש': פעם ראשונה בחקירה דיברתי את הדברים וכמה פעמים נכנסה חוקרת אחרת שחיטטה בניירת שלה תוך כדי שאני עוד מנסה לדבר דברים שמעולם לא דיברתי.
ש': לא ידעתי לקרוא בשמות למקומות מוצנעים בגוף.
ש': זה לא היה משהו שנחשפתי אליו כחרדית.
ש': היועצת המשפטית מהמרכז סיוע ניסתה לבקש מהחוקרת שאני אכנה את המקומות כשצריך ב-A ו-B, אך החוקרת סירבה.
ש': היא ביקשה אבחון של חינוך מיוחד לשם כך וזה לא קשור.
ש': זה קשור נטו למגזר שממנו הגעתי.
ש': החוקרת מנסה לומר לי מה השמות של כל מיני דברים כדי שאוכל לענות בחקירה באופן ברור.
ש': היה לי קשה לומר את המילים כי גדלתי על זה שזה נחשב ניבולי פה.
ש': כשהגעתי לתחנת משטרה עם כל החששות שלי, רציתי לפחות לוודא שבכל זאת מה שאפשר כן יישאר בשליטה שלי, שלא הכול יברח לי מהידיים, לכן ביקשתי מאוד מהחוקרת שיעדכנו אותי מראש לפני כל פעולה שלהם כמה שאפשר, ובטח ובטח לפני שהם מגיעים בהפתעה לעצור את אבא שלי.
ש': כמה פעמים ביקשתי את זה.
ש': הם לא עדכנו אותי על אף שהבטיחו לי.
ש': הם הגיעו לעצור את אבא שלי באזור 04:00 לפנות בוקר וקיבלתי טלפון מבוהל מאחותי עם תיאורים מבוהלים על האופן שבו עצרו אותו, אבל לא מעט בזמן שאבא שלי עצור הגיעה שוב ניידת משטרה לקחת את אימא הפעם.
ש': הילדים מבוהלים ולא קיבלו שום הסבר.
ש': באחת מהחקירות החוקרת לחצה עלי לצלצל לאבא שלי ולהקליט אותו ולשאול אותו שאלות שאמרו לי לשאול.
ש': עשיתי את זה תחת לחץ ושוב יש את הקונפליקט הפנימי של הרצון להוציא סוף סוף את הדברים החוצה לבין החשש מזה שאולי אני גורמת נזק גדול יותר בחשיפה הזאת, ופה שוב מתערבב שזה אבא.
ש': הייתי כל כך לחוצה ומבוהלת עם סלט שלם של רגשות מעורבים בתוכי.
ש': כאן דווקא לצד החוקרת הלוחצת עמד חוקר שהציע לקנות לי קולה.
ש': אני זוכרת את זה כי זה לא הקולה, זה עצם זה שהרגשתי שהוא כן רואה אותי, רואה את החוויה שלי.
ש': כשגיליתי שעצרו את אבא שלי בלא ידיעתי על אף שהבטיחו ליידע אותי, פניתי לאחת החוקרות כי מאוד כעסתי שלא טרחו ליידע אותי.
ש': הייתי כל כך חסרת אונים ומבוהלת.
ש': החוקרת בתגובה צעקה עליי והטיחה בי עלבונות על שאני מעיזה בכלל לכעוס על האירוע שארע.
ש': מהשתלשלות הדברים הבנתי שאני לא יכולה לסמוך כל כך על המשטרה כי שוב ושוב דברים שהבטיחו, הם לא עמדו בהם, ולכן תהיתי כמה היה נכון לשתף איתם פעולה ולתת את עצמי עם כל הקושי שבדבר כשהם לא כנים איתי.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד לך קודם כל תודה על זה שאת משתפת אותנו, את מוכנה לתת את העדות הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת כמה זה לקח ממך, בטח הרבה כוחות לקום בתוך המשפחה וכן להצביע על הפגיעה, וחבל.
עאידה תומא סלימאן: חבל שלפי ההתנסות שהייתה לך, השוטרים לא הבינו איזה כוח היית צריכה להפעיל כדי להגיע לתחנת המשטרה ולהתלונן.
עאידה תומא סלימאן: בדברים שהעלית ברור שזה לא רק התהליך והפרוצדורה של איך עושים את זה, אלא מעבר לזה גם להבין שבאוכלוסיות מסוימות, גם באוכלוסייה החרדית, גם באוכלוסייה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: באופן כללי לכל מי שנפגע ונפגעת קשה לקום ולהתלונן אבל גם באוכלוסיות מסוימות הקושי הוא כפול.
עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב הקושי הוא לא רק בלקום נגד כל המערכת אלא גם כן בדברים כמו שאמרה ש', בשפה שמשתמשים בה ובכמה הנפגעת יכולה לבטא, להוציא מהפה חלק מהתיאורים שמבקשים ממנה לעשות, וזה חלק מהידע שלכל שוטר ולכל חוקר צריך לדעת.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך, ש'.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו מחקר של איגוד מרכזי הסיוע על המתלוננות וההתנסות שלהן מול המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר כרמית קלר-חלמיש, אני מבקשת ממש מרוכז בשתי דקות לעבור על המידע הבסיסי שחייבים לשמוע אותו למען הדיון הזה.
כרמית קלר-חלמיש: אין בעיה.
כרמית קלר-חלמיש: זה היה אמור להיות שלוש ואני אהיה סופר קצרה.
עאידה תומא סלימאן: אל תעשי כלום עם המצגת.
עאידה תומא סלימאן: הצוות פה יעלה את המצגת.
כרמית קלר-חלמיש: אבל עשיתי קצת שינויים עליה.
כרמית קלר-חלמיש: זה בסדר שאני אציג אותה?
כרמית קלר-חלמיש: בגדול מה שאני רוצה להציג זה חלק ממחקר "למה לא התלוננתי" שעשינו ב-2018, שהלכתי חזרה והוצאתי דברים שרלוונטיים לדיון היום.
כרמית קלר-חלמיש: קמפיין Me too ב-2017 שאנחנו מרבות לדבר עליו, ששינה בעיניי את האופן שבו אנחנו מרגישות במרחב הציבורי.
כרמית קלר-חלמיש: שנה אחרי זה הנשיא לשעבר טראמפ מציג את השאלה לכריסטינה פורד, למה לא התלוננת אם בעצם קרה מה שקרה, ובעצם פורצת מחאת הרשת, למה לא התלוננת, שמופיעה בארץ ובעולם.
כרמית קלר-חלמיש: המחקר בחן פוסטים שפורסמו ברשתות החברתיות בשבוע הראשון של מחאת - - - בארץ.
כרמית קלר-חלמיש: בעצם מה שהיה שם זה שלושה סוגים של פוסטים: תיאור של פגיעה מינית: "לא התלוננתי כשבחור תפס אותי במסיבה וניסה למשוך אותי לשירותים ובמזל מישהי קלטה את זה, בעטה בו והבריחה אותו", קצת דומה למה שהיה ב-Me too.
כרמית קלר-חלמיש: הסבר או מענה לשאלה למה לא התלוננתי, "כי הייתי בת 12 ולא לגמרי הבנתי בכלל מה שקרה", ועוד פוסטים שהופיעו, דווקא כן התלוננתי ומה קרה - נפגעות ונפגעים שבחרו להשמיע קול במסגרת המחאה הזאת ולספר מה קרה להם כשהם ניגשו להגיש תלונה.
כרמית קלר-חלמיש: זה בעצם כל הממצאים, כשמה שאני רוצה להתמקד בו היום זה חוסר אמון במערכת אכיפת החוק והתשובות למה קרה כשכן התלוננת, שבעצם הן רלוונטיות לדיון היום.
כרמית קלר-חלמיש: בעצם מה שנפגעות אמרו על חוסר אמון במערכת אכיפת החוק זה, "לא התלוננתי כי ידעתי שהמשטרה ועורכי הדין לא יאמינו.
כרמית קלר-חלמיש: "אמרתי לעצמי שלא אוכל להתלונן עליו כי זו מילה שלי נגד מילה שלו ומי יאמין לי.
כרמית קלר-חלמיש: הבנתי שרוב המקרים במילא נסגרים בלי כלום, אז למה שאני אעבור את זה בכלל?
כרמית קלר-חלמיש: פחדתי מהאונס הנוסף שאעבור בחקירה".
כרמית קלר-חלמיש: "לא התלוננתי כי כשהתלוננתי במשטרה לפני עשור אחרי שזר גמור רדף אחריי ברחוב הראשי ביפו וצרח עליי שמגיע לי להיאנס ועוברי האורח התעלמו, לא עשו עם זה כלום ושום דבר, כי פחדתי מהתגובה של השוטרים ומהחקירות שאני אעבור.
כרמית קלר-חלמיש: " בעצם אלה פוסטים שהופיעו ברשתות החברתיות של נפגעות אמיתיות שבחרו לספר למה הן לא הגישו תלונה.
כרמית קלר-חלמיש: זה הקול האמיתי של נפגעות.
כרמית קלר-חלמיש: "כי הייתה לי חברה שהתלוננה וזה היה גיהינום.
כרמית קלר-חלמיש: לא ראיתי סיבה לעשות את זה לעצמי".
כרמית קלר-חלמיש: אלה קולות של נפגעים ונפגעות שכן התלוננו: "דווקא כן התלוננתי כשבגיל 17 גבר זינק עליי מהחושך וניסה לגרור אותי לחצר של בניין.
כרמית קלר-חלמיש: נאבקתי ואיכשהו הצלחתי לברוח.
כרמית קלר-חלמיש: כשהגעתי הביתה והערתי את ההורים בוכה, הם הזמינו משטרה.
כרמית קלר-חלמיש: הם הגיעו ודיברו מגעיל ובזלזול.
כרמית קלר-חלמיש: " "דווקא התלוננתי, אדם שכבר אותו אונס עשרות נשים בעיר תחת השפעת סם אונס.
כרמית קלר-חלמיש: התלוננתי ועוד שתי בנות התלוננו מהעשרות שפנו אליי אחרי פרסום פוסט.
כרמית קלר-חלמיש: הפרקליטות החליטה לא להעמיד לדין בשל ראיות לא מספיקות.
כרמית קלר-חלמיש: " "לא עשו עם זה כלום.
כרמית קלר-חלמיש: חוץ מבעיקר להשפיל אותי בחקירה, לא עשו עם זה כלום.
כרמית קלר-חלמיש: " "דווקא כן התלוננתי, אבל בעיר יחסית קטנה כשהמשפחה שלו מוכרת מאוד, כל ביקור בתחנת המשטרה היה כמו לצעוד על שיפודים חדים.
כרמית קלר-חלמיש: ההתלחשויות, הצחקוקים וחוסר האמון היו קשים מנשוא, ואז כן התלוננתי והתיק נסגר אחרי שבוע וחצי.
כרמית קלר-חלמיש: " כשאנחנו מסכמים, בעצם מה אנחנו רואים פה?
כרמית קלר-חלמיש: נפגעים ונפגעות שכן פנו למשטרה, מתארים יחס לא מכבד, לא מותאם לסיטואציה, חוסר אמון, פקפוק, זלזול, תוצאה סופית המשפטית שלא מתקף את החוויה שלהן ותגובות של האשמת הקורבן.
כרמית קלר-חלמיש: אני חושבת שהכול מתכתב גם עם העדויות המדהימות ששמענו עד עכשיו, וכשאנחנו מסתכלים על נפגעים ונפגעות, ממה הם חוששים, למה הם לא מגישים ומגישות תלונה, אנחנו רואים חוסר אמון, חשש מיחס מזלזל, חשש מאונס שני ובעצם חוסר אמונה בתוצאה משפטית משביעה רצון, שאם אתם יכולים להסתכל, יש איזשהו קשר בין התיאורים של הנפגעים והנפגעות שכן ניגשו למשטרה, למה שחוששים ממנו מי שלא ניגש למשטרה.
כרמית קלר-חלמיש: אנחנו חיים בעולם כמו שתואר פה קודם, של רשתות חברתיות.
כרמית קלר-חלמיש: כמו שגל תיארה באומץ רב, היא התרשמה ממה שמישהי אחרת חוותה ואמרה, הייתה חוקרת מדהימה.
כרמית קלר-חלמיש: בעצם נפגעות ונפגעים מושפעים ממה שהם קוראים ושומעים במדיות השונות ואני חושבת שאם אנחנו רוצות לעודד תלונות, אז חייבות לשנות מהקצה את היחס.
כרמית קלר-חלמיש: יש הרבה מאוד מודלים בעולם שמותאמים למאפיינים של פגיעה מינית ולצרכים של נפגעים ונפגעות ואני באמת חושבת שצריכות שינוי כולל.
כרמית קלר-חלמיש: בטח ידברו על זה אחרי זה, אבל לא מספיק הכשרות ולא איזשהו יומנאי שעבר הכשרה מיוחדת.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שכאשר הנפגעות מביעות חוסר אמון במערכת, חלק ממנו גם כן בנוי על עובדות בשטח.
עאידה תומא סלימאן: אחוז התיקים הנסגרים בתלונות על הטרדות ותקיפות מיניות, האחוז הזה תמיד יישאר מול העיניים של כל אחת שתשקול, והוא אחוז מאוד גבוה.
עאידה תומא סלימאן: 84% מהתלונות נסגרות, לא מגיעות לבית משפט.
אורית סוליציאנו: ובתיקי אונס רק אחד מעשרה מגיעים לבית משפט.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחלק מהמידע הזה הוא גם נגיש לציבור באופן כללי והוא חלק שגם גורם להרגשת חוסר האמון מעבר לחוויה עצמה, כלומר חלק מהנשים לא מגיעות.
עאידה תומא סלימאן: רבות לא מגיעות כי יש להן את ההרגשה הזאת.
מירב בן ארי: ואלה שכבר הגיעו והתלוננו, אז לפעמים אפילו משמידים להם את ערכות האונס.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו לא, אחרי החוק שלך.
מירב בן ארי: אני רוצה לדבר על גל.
מירב בן ארי: היינו פה ארבע שנים.
מירב בן ארי: באירוע הזה של נפגעות תקינה מינית, לבוא בצורה אינטליגנטית, מרשימה, חדה לספר על האירוע שלך, לספר בצניעות גם, צריך לומר, עם הבגדים ואיך שתיארת את ההגעה שלך למשטרה, אל צד הלא ציפיתי שזה יקרה לי, אבל היום בעידן הרשתות, האינסטגרם הרבה יותר חזק מכל מדיה אחרת ולכן השימוש הנכון שלך והנבון לקחת את האירוע שלך ולהשליך.
מירב בן ארי: כתבתי את מה שאמרת כי זה היה מדהים.
מירב בן ארי: כתבת, "אני אהיה קול של הרבה אנשים שלא מקשיבים", אז קודם כל שאפו לך באופן אישי על ההתנהלות ועל ההצגה של הדברים בצורה אינטליגנטית ומרשימה ומיוחדת.
מירב בן ארי: מה שאהבתי וגם אמרתי לך, וכמובן שאני אאמץ אותך אליי, אני חושבת שההתנהלות הכי טובה פה זה שאת אומרת, מישהי שאומרת אוקיי, בוא נראה איך אנחנו מתקנים, זאת אומרת שתקיפה מינית בכלל לא צריכה להיות נגיד באונליין, צריכה להיות רק מול חוקרת.
מירב בן ארי: זה נגיד משהו שכבר צריך לבוא ולהגיד, אין יותר תקיפות מיניות באונליין אלא אך ורק בחדר מסודר.
מירב בן ארי: אמרתי לגל, בעזרת השם בעוד כשבוע תוקם הוועדה לביטחון פנים בראשותי.
מירב בן ארי: אחד הנושאים החשובים זה עניין באמת מול המשטרה, אבל אלי פה וכבר יש לנו קילומטראז' ביחד ובכלל עם המשטרה ובטח עם סגלוביץ' ועומר.
מירב בן ארי: לבוא לקחת את הנושא הזה אל הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: בקשה, חברת הכנסת נעמה לזימי.
נעמה לזימי: גל, כמו שאמרתי לך כשישבתי לידך כשהגעתי, קודם כל תודה לך.
נעמה לזימי: צריך להגיד גם את התודה הזו על האומץ, על הכול.
נעמה לזימי: אני רוצה להגיד לך שלשמחתי היום, אולי בכלל, הזירה הפמיניסטית היא זירה של אחיות, של שותפות.
נעמה לזימי: יש לך פה שותפות בכנסת וגם בזירה האזרחית שהן איתך.
נעמה לזימי: הרבה פעמים חוויות גם מלוות אותנו בדיעבד ואני בטוחה שעוד חצי שנה או שנה פתאום ברפלקציה תחשבי על דברים שאפשר לשנות ולתקן, אז אני בטוחה שעאידה שהיא מופת לפמיניזם ומגדר, תהיה פה כתובת אבל גם הלשכה שלי, תרשי לעצמך חופשי לפנות אלינו.
נעמה לזימי: זה לגיטימי, זה בסדר בכל שלב.
נעמה לזימי: אנחנו איתך ואני בטוחה שגם כל השותפות פה מהחברה האזרחית שהן המצפן שלנו.
נעמה לזימי: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה לתת הערה.
עאידה תומא סלימאן: אולי אתן לא יודעות אבל גם ש' איתנו בדיון ושומעת אותנו.
נעמה לזימי: גם כלפיה, בהחלט.
עאידה תומא סלימאן: כן, חברת הכנסת גבי לסקי.
גבי לסקי: תודה כבוד יושבת-הראש.
גבי לסקי: גל, אנחנו לא הכרנו.
גבי לסקי: האמת היא שאני לא ידעתי מי את.
עאידה תומא סלימאן: את לא לבד.
גבי לסקי: אבל נחשפתי לוידאו שלך וכתבתי לך טוויט בטוויטר.
גבי לסקי: אני לא מצאתי אותך, לא יכולתי לתייג אותך אבל רציתי להגיד לך קודם כל תודה על מה שעשית ושפתחת את הדלת לכל כך הרבה אנשים.
גבי לסקי: כתבתי לך שאת לא לבד, אבל עכשיו אני רוצה לראות הפוך.
גבי לסקי: אחרי הדברים שלך אנחנו יכולות להגיד שנשים אחרות לא לבד בגלל שאת היית שם, אז אנחנו באמת במעגל של תמיכה הדדית וזה מדהים.
גבי לסקי: ל-ש' מילה אחת.
גבי לסקי: ש', האומץ שלך הוא דבר מיוחד וייחודי וזה גם מלמד אותנו הרבה דברים גם בעניין הנושא של הרגישות התרבותית, שזה משהו שהמשטרה צריכה ללמוד כשהיא באה לטפל בנושאים כל כך רגישים שיש על זה רגישות נוספת, תרבותית, שאנחנו צריכים להיות מודעות לה וגם במשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אני מתחננת, לקצר.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו גם משטרה והצטרף אלינו עכשיו סגן השר, יואב סגלוביץ', שזה לא קורה כל יום.
עאידה תומא סלימאן: מקווה שיקרה יותר.
עאידה תומא סלימאן: נרצה גם לשמוע אותו.
יואב סגלוביץ': אני אורח כבוד אצלך, עאידה.
עאידה תומא סלימאן: תמיד, אפילו לפני שהפכת לסגן שר.
מיכל רוזין: שלום לכולם, אני העליתי את הסיפור שלך שבוע שעבר לפני שהעברתי לשמחתי ולשמחת כולנו את הצעת החוק של חיסיון מטפל/מטופל, וסיפרתי את הסיפור שלך כי התחלתי בדיוק בזה שכל עוד ההליך הפלילי לא ישתפר, וזה מהיומנאי בתחנת משטרה ועד בתי דין ייעודים לנפגעות תקיפה מינית, נמשיך לשאול למה לא התלוננת, למה לא באת, למה באת עכשיו, כל שאלות הלמה שצריך להוציא אותן מהלקסיקון.
מיכל רוזין: בסופו של דבר הסיטואציה שבה אני הייתי נוכחת לפני כמה שנים, שנכנסת אישה ואומרת בשקט משהו והיומנאי צועק, מי פנוי לקבל תלונה על אונס?
מיכל רוזין: ככה, הסיטואציה הזאת ממשיכה, אז פעם זה שולחים אותה להגיש מקוון או לחכות כמה שעות ופעם זה עושים את כל מה ששמענו מ-ש' והסיפור שלך.
מיכל רוזין: מזעזע שזה עדיין באמת קורה הסיטואציות האלה.
מיכל רוזין: אנחנו כל הזמן נתקלים באותו מקום.
מיכל רוזין: למעלה כולם בעד ויש מחלקות ויש חוקרים מומחים ולמעלה הכול נפלא.
מיכל רוזין: זה לא מחלחל למטה.
מיכל רוזין: בסופו של דבר כמו שעשינו עם החדרים האקוטיים, כך צריך להיות גם בתחנת משטרה.
מיכל רוזין: כשבאה אישה, כשבא בחור, בסופו של דבר הם צריכים שיהיה שם קוד שמייד מפנים אותם ולא שהן צריכות לבוא ליומנאי.
מיכל רוזין: הן לא צריכות לעבור את כל השרשרת הזאת המביכה והכואבת.
מיכל רוזין: תעצומות הנפש שהביאו אותה למשטרה והביאו את ש', אני לא יכולה לתאר לעצמי.
מיכל רוזין: באמת לבוא כבר להגיש תלונה זה תעצומות נפש שהן לתאר.
מיכל רוזין: לנו אומרים, טוב, אז אמרו לה ככה.
מיכל רוזין: נו, אז התבקשה ככה.
מיכל רוזין: אתם לא מבינים שכל דבר כזה זה טראומה על טראומה על טראומה, שלא נדבר על כאלה שבאות עם באמת פגיעה מינית קשה במשפחה, שזה פוסט טראומה.
מיכל רוזין: חבר'ה, זה לא מחלחל למטה.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים איך פותרים את זה.
מיכל רוזין: בואו נעשה את זה.
מיכל רוזין: אפשר לעשות את זה.
מיכל רוזין: זה גם לא עניין של תקציב ואם צריך תקציב, תגידו לנו, נילחם על תקציב.
מיכל רוזין: אנחנו בממשלה עכשיו.
מיכל רוזין: אפשר להביא תקציב.
גל גברעם: אפשר להגיד משהו בהקשר לזה?
גל גברעם: זה לא מחלחל.
גל גברעם: ככל הנראה זה לא יחלחל יותר מדי ואני אסביר לך בצורה הכי פשוטה.
גל גברעם: את וגבר, שניהם יצאו בדיוק מאותו המועדון ב-02:00 בלילה בתל אביב.
גל גברעם: האישה משקשקת מפחד והגבר לא.
גל גברעם: באמת אני הכי פמיניסטית בעולם ואנחנו שוויון והכול ואני לא מסתכלת על גבר ואישה, אבל אני לא חושבת שיש גבר שיכול להבין את הסיטואציה הכי פשוטה בעולם של לצאת ממועדון עד האוטו ולשקשק, ואנחנו משקשקות.
מיכל רוזין: גם בתוך המועדון, גם בבית.
מיכל רוזין: אנחנו מפחדות גם בבית.
מיכל רוזין: את לא משקשקת?
עאידה תומא סלימאן: אפילו אין מועדון ואני לא הולכת למועדון, ופעם כן שקשקשתי.
מירב בן ארי: את זוכרת את התקופה.
עאידה תומא סלימאן: כן, זה היה מזמן.
עאידה תומא סלימאן: חברות וחברי הכנסת, אני מבקשת באמת, פתחתי ואמרתי, אנחנו רוצים היום לנסות ללמוד מה אפשר לתקן ומה אפשר לעשות, אז בואו נתכנס קצת.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, בקשה.
מאיר יצחק הלוי: גבירתי היושבת-ראש, שלום לגל, אני רוצה להגיד מניסיוני הארוך כראש עיר הרבה מאוד שנים, שאין ספק שלקונות חברתיות מקבלות פתרון כשאנשים אמיצים כמוך יוצאים לאוויר העולם ונכנסים לספוט ואומרים דברים שהם דברים אמיצים.
מאיר יצחק הלוי: הדבר הקשה, ואני מפנה פה מבט לחבריי במשטרה, ואני מאלה שמאוד אוהבים את המשטרה, יואב סגלוביץ' יכול להעיד על כך לאורך שנים.
מאיר יצחק הלוי: הטרגדיה היא שהקורבן, מרגע ונכנס להתלונן, הופך להיות קורבן עם עצימות יתר.
מאיר יצחק הלוי: עצם הגשת התלונה הופכת אותו לקורבן בעצימות יתר משום שהוא הופך להיות כוכב במדיות החברתיות שאין לנו שליטה עליהם, ואנחנו הרי יודעים את זה וזו הסיבה שאני אכנס, אני מקווה לקבל את העזרה לטפל באלימות הגועשת ברשתות החברתיות שדרך אגב מעצימה אירועים מן הסוג הזה.
מאיר יצחק הלוי: מדבר כאן קורבן.
מאיר יצחק הלוי: אני הגשתי 27 תלונות למשטרת ישראל כגבר.
מאיר יצחק הלוי: חייבת שתהיה במשטרה יחידה שזו הספציפיקציה שלה, בזה היא מטפלת, יודעת את כל מנגנוני הרגישות, יודעת איך לעטוף את האירוע ואיך לטפל בו עד הרמה של הגשת התלונה.
מאיר יצחק הלוי: גם בתי המשפט צריכים להיות בתוך העניין.
מאיר יצחק הלוי: מדובר פה בטיפול שחייב להיות בפרוזדור סטרילי כדי שהקורבן לא יהפוך להיות קורבן עם עצימות יתרה.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו יודעים להגיד שחלק גדול מאותן מוטרדות נאנסות לא ניגשות משום שהן חוששות שהנזק שהן יקבלו יהיה עצום לאין ארוך מהמצב שבו הן נמצאות, וזו הטרגדיה הכי גדולה לטעמי, לכן אם יורשה לי להציע עצה, אדוני סגן השר, מי כמוך, אתה ותיק, צריך לייצר ממש מעטפת טיפולית נכונה לאירועים הרגישים כל כך שעוברות אותן נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך, חבר הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע את הדברים שלך.
עאידה תומא סלימאן: גיליתי עכשיו שותף חדש.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אמילי מואטי ואחר כך נשמע את המשטרה.
אמילי חיה מואטי: גבירתי יושבת-הראש, סגן השר, נציגי המשטרה, אורחות, גל, ש' וחברות כנסת, אונס ואלימות מינית הוא חלק על רצף גדול של אלימות כלפי נשים ותרבות האונס.
אמילי חיה מואטי: הפתרון חייב להיות מערכתי גם מצידכם, גם על ידי בניית חדרים אקוטיים בתחנות המשטרה.
אמילי חיה מואטי: אישה שנאנסת לא צריכה להיאנס שוב בלספר את הסיפור הזה.
אמילי חיה מואטי: זה גם ככה קשה, תאמינו לי, אני יודעת.
אמילי חיה מואטי: אני רוצה גם להשתמש בהזדמנות הזאת כדי להציע, גבירתי יושבת-הראש, לימודי מגדר מכיתה א'.
אמילי חיה מואטי: לימודי מגדר מכיתה א' הם משני מציאות בחברה שבה אנחנו חיות.
אמילי חיה מואטי: בחברה שיש עדיין מועדוני חשפנות, שהגוף שלנו הם בידור עבור גברים מסוימים, בחברה שבה אנחנו פוחדות להיכנס לחניונים, בחברה שבה את לא יכולה לשבת בנחת בבר עם החברות שלך מחשש שישימו לך משהו בשתייה, בחברה שבה אנחנו, האימהות צריכות להסתובב חרדות לגורל הבנות שלנו מפני כל מיני מנוולים שפונים אליהם ברשת.
אמילי חיה מואטי: גל, את גיבורה.
אמילי חיה מואטי: אני לא העזתי לעשות את מה שאת עשית ואני מעריצה ומעריכה אותך.
אמילי חיה מואטי: ש', גם את גיבורה.
אמילי חיה מואטי: אני יודעת שאת עדיין שם ואני מאוד מודה לך.
אמילי חיה מואטי: תודה רבה חברות, תודה שאתן כאן.
אמילי חיה מואטי: אנחנו כאן בשבילכן תמיד.
עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת אמילי.
עאידה תומא סלימאן: גיא לרר מחושפי הפרשה איתנו בזום.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן לו לדבר כי הוא תיכף יצטרך לצאת.
עאידה תומא סלימאן: גיא, בקשה.
גיא לרר: בוקר טוב חברותיי.
גיא לרר: תודה רבה שאת מארחת אותי.
גיא לרר: עלעלתי ברשימה, ראיתי המון חברות יקרות אבל קצת צר לי ועצוב לי שזה באמת בעיקר חברות ופחות חברים.
גיא לרר: אני חשוב שחשוב להגיד שהמאבק הזה הוא מאבק גם של גברים.
גיא לרר: לא יכול להיות שבכל מאבק חשוב שאנחנו ניתקל בו יהיו גברים ונשים, וכאן כמעט בכל דיון שאני נוכח, כמעט בכל פורום יש רוב נשי מוחץ.
גיא לרר: אני לא רוצה להשתמש בקלישאות של מה אם זו הייתה הבת שלך, הייתה אחותך.
גיא לרר: זה שטויות.
גיא לרר: זה מאבק כל כך חשוב שהוא אמור להיות אכפת וקריטי לגברים ממש כמו נשים.
גיא לרר: אני במשפט אגיד, כי כל הדברים החשובים מהותית באמת נאמרו.
גיא לרר: באמת ברורה לכולם ההבנה שזה צריך להיות תהליך רוחבי.
גיא לרר: יש גם סכנה מסוימת, וגם אני מעריץ ויודעת את זה חברה טובה שלי, גל גברעם, את האופן שבו היא יצאה ותשומת הלב שזה עורר, אבל אם המשטרה עכשיו תעשה כפי שהיא עשתה, מסיבת עיתונאים ותגיד, הנה רפורמת גל גברעם ומהיום היומנאים יהיו הכי חמודים בעולם וישבו ויהיו מקסימים, זה לא יעזור, זה לא יפתור.
גיא לרר: להיפך, יכולים להגיד, הנה פתרנו את היומנאים ונגמר הסיפור.
גיא לרר: הסיפור הרבה יותר קשה ומסובך.
גיא לרר: הפרשה עכשיו שחשפנו, של שי אביטל, התפר בין 16 מתלוננות שיש כיום ובעזרת השם מחר תהיה עוד אחת ויהיו עוד בהמשך, לבין אף תלונה היה ככה, כזה קטן, למה?
גיא לרר: מכיוון שלהביא את המתלוננת הראשונה והשנייה הייתה משימה ברמה של קריעת ים סוף.
גיא לרר: הן לא רצו לבוא, ואם לא הייתה באה הראשונה ולא הייתה באה השנייה, לא הייתה באה אף אחת אחריה, זה אני אומר מניסיון כמי שממש לקח בידו, אני והצוות שלי והבנות שעזרו לי בעניין הזה, רוני אבירם ושנהב רצאבי.
גיא לרר: לקחנו בידיים את המתלוננות ואנחנו יודעים כמה זה היה קשה.
גיא לרר: היו מקרים של כאלו שהגיעו והתחרטו והלכו שנייה לפני, עדיין, עכשיו, ועם כל הכבוד לעובדה שבימ"ר תל אביב באמת היה צוות מצוין שהוקם במיוחד לטובת העניין הזה, כי העניין הזה היה מרכזי.
גיא לרר: גם עכשיו בפרשה הזאת אנחנו הלכנו ביחד לתחנות שלא היו ערוכות לקלוט, בתל אביב, בגבעתיים, באילת וגם עכשיו סיפורים שלא פורסמו, של נשים שלא רצו לצאת ולספר את הסיפור שלהן כמו גל, והגיעו לתחנה ויצאו משם בדמעות ולא הגישו תלונה.
גיא לרר: זה עכשיו, זה לא לפני עשר שנים, זה לא לפני עשרים שנה, זה בפרשה הזו לפני גל גברעם, ובואו אני אגיד לכם, גם אחרי גל גברעם זה קרה, אז העניין לפעול כאן הוא עניין דחוף, הוא לא עניין להגיד, צריך ולסדר.
גיא לרר: הוא עניין שהמשטרה תתעורר על עצמה עכשיו ולא תחכה, לכן חברותיי היקרות ולכנסת ולהנעת תהליכים, זה צריך לקרת עכשיו.
גיא לרר: תודה רבה לכם.
עאידה תומא סלימאן: תודה גיא.
עאידה תומא סלימאן: תודה גם על התרומה שלך בחשיפות ובתחקירים שאתה עושה ותודה על זה שאתה גם כן שותף מהצד של התקשורת.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לתת לנציגי המשטרה אם גם סגן השר ירצה להגיד כמה מילים לפני שאני פונה לדרג המקצועי, אבל אני חייבת להגיד, במקרה הספציפי בפרשיה הזו אני יודעת שהמשטרה נכנסה לכוננות לפני.
עאידה תומא סלימאן: ברגע שידעתם שהולך להיות חשיפה כזו, הקמתם צוות והודעתם על תחנה ספציפית שהיא מוכנה.
עאידה תומא סלימאן: הכנתם את הצוות שם או את השוטרים כדי לקבל את התלונות, כלומר נוצר איזשהו מצב שהוא הרבה יותר משודרג אפילו מהמצב הרגיל שבו מתלוננת אנונימית מגיעה לתחנת משטרה, היא לא יודעת, יש חוקרים, אין חוקרים, התחנה מוכנה, לא מוכנה, שעות יום, שעות לילה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, כמעט ניסיתם לייצר מצב סטרילי, מצב של מוכנות ובכל זאת קרה מה שקרה.
עאידה תומא סלימאן: בכל זאת עדיין המפגש הזה עם המשטרה חשף עוד רובד של היומנאי שיושב בכניסה והתגובה שיכולה להיות.