GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית סוליציאנו: אני רוצה להגיד שיש מזל גדול – וזו לא התנהלות תקינה של מדינה ושל ארגונים – שמזל גדול שהרבה אזרחים טובים במדינת ישראל וגם חברות תרמו לנו, כי אחרת פשוט לא היינו מחזיקות מעמד.
אורית סוליציאנו: אני חייבת לומר את זה.
אורית סוליציאנו: זה לא מובן מאליו.
אורית סוליציאנו: אחר כך, אני רוצה להמשיך ולציין שהציבור חייב לדעת – ואת זה אנחנו יודעות היטב אצלנו – בסופו של דבר המסה הקריטית של מי נפגעים מינית ושפונים אלינו, שזה מעיד על הרבה, הוא שהרוב הם קטינים.
אורית סוליציאנו: בשנה האחרונה זה היה 62% קטינים.
אורית סוליציאנו: הנתונים האלו די יציבים במהלך השנים.
אורית סוליציאנו: מכל הנתונים כאן, אני רוצה להצביע על החטא הזה, וזה עוד היה טרם הקורונה, יש עליה אצלנו מאוד גדולה של 33% בפניות על גילוי עריות, כלומר פגיעות בתוך המשפחה.
אורית סוליציאנו: זה היה טרם הקורונה וטרם הסגר.
אורית סוליציאנו: מה קורה עכשיו?
אורית סוליציאנו: אנחנו נדע את זה בשנים הקרובות, את המחיר האדיר של המגפה הזו.
אורית סוליציאנו: אנחנו עוד נשלם וחייבים להיערך לכך הרבה, וזה גם חלק מהמסקנות, בהיבטים של טיפול שאותם נשים וגברים יצטרכו.
אורית סוליציאנו: 47% מהפגיעות טרם הקורונה התחרשו במגורי הנפגעת.
אורית סוליציאנו: זאת הסטטיסטיקה.
אורית סוליציאנו: ולכן ההשלכות של הסגר הן כל כך קרדינליות, ולכן כל פעם מחדש שיש סגרים חייבים לאפשר פתרונות, כמו מלוניות או כל מיני מקומות שאפשר לפחות חלקית, לחלק מהנשים שעדיין נפגעות, שיהיה להן איפה לחיות.
אורית סוליציאנו: אלו הנתונים.
אורית סוליציאנו: 47% ממי שנפגע, נפגע במגורים או של הנפגעת או של הפוגע או במגורים משותפים.
אורית סוליציאנו: הנתונים של משטרת ישראל די יציבים.
אורית סוליציאנו: בהשוואה ל-2014, הייתה עליה של 4%.
אורית סוליציאנו: בהשוואה לשנה שעברה – ירידה של 2%.
אורית סוליציאנו: אלו הנתונים של פניות למשטרה בעוד אצלנו הנתונים כל הזמן עולים.
אורית סוליציאנו: ואפשר להסיק מזה הרבה מסקנות.
אורית סוליציאנו: גם כאן הנתונים של המשטרה די דומים למרכזי הסיוע שאחוז גדול בזמן הפגיעה זה צעירים.
אורית סוליציאנו: זה 50%.
אורית סוליציאנו: אצלנו זה 60%, זה קצת יותר.
אורית סוליציאנו: והשאר זה בגירים.
אורית סוליציאנו: זה נתון שמאוד חשוב לי להגיד, כי זה מראה על פער אדיר.
אורית סוליציאנו: הפער בין מרכזי הסיוע לבין המשטרה בהיכרות עם הפוגע, וזה מעיד על סטריאוטיפים ודעות קדומות.
אורית סוליציאנו: רואים שאחוז גדול, 42% ממי שפונה למשטרה וכשלא הכירו את הפוגע, כלומר, מי שקופץ מבין הסיחים, אונס מהסוג הקלאסי שאין בו שום האשמת קורבן ושום דבר יחסית, בעוד שלמרכזי הסיוע הרוב מי שפונה זה בתוך המעגל המשפחתי, ששם התלונה למשטרה הרבה פעמים מוכיחה את עצמה כמאוד מאוד מורכבת ובעייתית.
אורית סוליציאנו: אם אנחנו רוצים להסתכל על נתוני הפרקליטות גם כן אין הבדל גדול בהשוואה לשנה שעברה.
אורית סוליציאנו: זה פחות או יותר אותם תיקים.
אורית סוליציאנו: אבל אני תכף אדגיש נתון מסוים, שזה מבחינתנו קריטי.
אורית סוליציאנו: אנחנו מנסות ויש לנו הרבה ניסיון בקריאת הנתונים ולנסות לפרש מתוך הררי הנתונים מה עומד מאחורי זה.
אורית סוליציאנו: והשנה החלטנו להסתכל על הסוגיה של תיקי האונס, שהאונס הוא עבירה הכי הכי קשה.
אורית סוליציאנו: והנתון המאוד מאוד עצוב שאנחנו יודעים שמחר מתחיל הדיון על האונס באילת, האונס הקבוצתי שזעזע מדינה שלמה.
אורית סוליציאנו: 92% מתיקי האונס נסגרים ללא כתבו אישום.
אורית סוליציאנו: תראו גם את הגרף.
אורית סוליציאנו: במהלך השנים יש לא רק ירידה - -
קרן ברק: אחלה מדינה.
אורית סוליציאנו: - - במספרי תיקי האונס, אלא גם שיעור הולך וקטן של תיקים שמגיעים לכדי כתב אישום.
אורית סוליציאנו: והדבר הזה מתחבר למסקנה שאני כבר אומר אותה, שלמרות שנשיאת בית המשפט העליות אסתר חיות לא קיבלה את ההמלצה הזאת, אנחנו חושבים שזה לא נכון, המלצה של ועדת ברלינר.
אורית סוליציאנו: חייבים להקים בתי דין ייעודיים לעבירות מין.
אורית סוליציאנו: אחרת, נמשיך לבוא שנה אחרי שנה לכאן ולהגיד את הנתונים והמציאות לא תשתנה.
אורית סוליציאנו: וזה לא יכול להיות.
תהלה פרידמן: רגע, אורית?
אורית סוליציאנו: כן?
תהלה פרידמן: אלה תיקים שנסגרים ללא כתב אישום באיזו עילה?
תהלה פרידמן: יש לכם פילוח?
אורית סוליציאנו: יש לזה פילוחים.
אורית סוליציאנו: זה או חוסר ראיות או חוסר אשמה.
אורית סוליציאנו: את יכולה כאן גם לראות עילות של גניזת תיקים ללא כתב אישום.
אורית סוליציאנו: את רואה ש-67% זה בגלל חוסר ראיות.
אורית סוליציאנו: חוסר אשמה – נתון יותר נמוך.
אורית סוליציאנו: מה שפעם קראו חוסר עניין לציבור והיום קוראים: נסיבות העניין אינן מצדיקות.
עודד פורר: מה זאת אומרת "נסיבות העניין אינן מצדיקות"?
אורית סוליציאנו: זה שם אחר לחוסר עניין לציבור.
אורית סוליציאנו: רצו לקרוא לזה בשם פחות פוגע.
תהלה פרידמן: זה מה שהיה חוסר עניין לציבור.
עאידה תומא סלימאן: המילים המכובסות של חוסר עניין לציבור.
עודד פורר: יש לנו נציג של פרקליטות בדיון?
דלית אזולאי: יש.
עודד פורר: אז כבר אני אומר, הפרקליטות, אני מבקש התייחסות ל-11% האלה של נסיבות העניין אינן מתאימות להעמדה לדין.
אורית סוליציאנו: לא.
אורית סוליציאנו: זה לא נכון.
תהלה פרידמן: אני יודעת שזה לא נכון.
תהלה פרידמן: אני רק אומרת - - -
קריאה: גם הפרקליטות לא אומרת את זה, אגב.
אורית סוליציאנו: הפרקליטות גם לא אומרת את זה.
אורית סוליציאנו: זה שיעור של כמה אחוזים בודדים של תלונות שווא.
אורית סוליציאנו: ואני ממש, ביום המאבק הבין-לאומי לאלימות נגד נשים, שאנחנו במרכזי הסיוע שנושאות פה, אני לא אוהבת את המשפט, אבל מתחת לאלונקה את כל התופעה הזו, יודעות על 54,000 טלפונים שהגיעו אלינו זה שום תלונת שווא.
אורית סוליציאנו: זה הכול סיפורי חיים שמאוד מאוד קשים שלרוב לא יצאו החוצה.
אורית סוליציאנו: בגלל שיש לי קוצר זמן, אני כן רוצה ממש עוד כמה שקפים.
אורית סוליציאנו: יש כאן נתון מאוד מעניין שאנחנו יכולות להגיד שזה שיפור, אבל זה לא שיפור.
אורית סוליציאנו: בשנה שעברה בגרף הזה על ערערים על סגירת תיקים –כאמור, אפשר להגיש ערער על סגירת תיק.
אורית סוליציאנו: בשנה שעברה היה רק אחד כזה מלא.
אורית סוליציאנו: אז השנה לכאורה יש לנו 10% ערערים על סגירת תיקים, שזה שיפור בהשוואה לשנה שעברה.
אורית סוליציאנו: אבל בסופו של דבר, מתוכם רק בשלושה מקרים זה או השלמת חקירה או הגשת כתב אישום, כלומר 3%, וכל השאר זה שינוי עילת הסגירה.
אורית סוליציאנו: למה אנחנו מדגישות את העניין הזה?
אורית סוליציאנו: לאדם יש זכות, על פי בית המשפט, על פי חוק, להגיש ערער על סגירת תיק.
אורית סוליציאנו: זכות שקיימת.
אורית סוליציאנו: השימוש בזכות הזאת הוא מועט מדי והתוצאות מינימליות מדי.
אורית סוליציאנו: וזה אומר שהזכות שקיימת על פי חוק לא ממומשת.
אורית סוליציאנו: ויש כאן בעיה.
אורית סוליציאנו: עכשיו, ההתמודדות שלנו עם תקופת הקורונה, שנת 2020 – בחודש יוני, ואת זה אני בוחרת להדגיש, הייתה לנו את העלייה הגדולה ביותר של 43%.
אורית סוליציאנו: זה החודש שבו הייתה איזושהי יציאה מהסגר.
אורית סוליציאנו: ואז, אחרי השוק של הקורונה, האנשים, נשים וגברים, הרגישו שיש להם יכולת לפנות.
אורית סוליציאנו: בסך הכול, כל השמונה החודשים של הקורונה יש לנו עלייה כמעט ברבע במספר הפניות.
אורית סוליציאנו: שוב, כשאנחנו מתפקדים רק מתרומות כמעט ובלי שום תקצוב מדינתי.
אורית סוליציאנו: ממש על הקצה.
אורית סוליציאנו: אבל יש לנו עובדות מדהימות במרכזי הסיוע שחל"ת או לא חל"ת הן עובדות ונמצאות שם, הן מתנדבות.
אורית סוליציאנו: וצריך להכיר להן תודה בצורה אדירה.
אורית סוליציאנו: היה לנו גידול אדיר בפניות וואטסאפ אלינו.
אורית סוליציאנו: אתם יכולים לראות את החודשים, למשל, יוני – 154%.
אורית סוליציאנו: אנחנו הבנו היטב שהשירותים און-ליין הם כרגע קריטיים, בעיקר שבבתים הכי קל לעשות את זה ולא צריך לדבר.
אורית סוליציאנו: אז זה פשוט רק מראה איזשהו נתון.
אורית סוליציאנו: והנתון האחרון שחשוב גם להגיד, שקיבלנו ממשטרת ישראל, על הגידול בפגיעות מיניות ברשת.
אורית סוליציאנו: גם כן רואים חלוקה לפני חודשים.
אורית סוליציאנו: גם כן שם דווקא בחודש מאי היה את הנתון הרע ביותר.
אורית סוליציאנו: עכשיו, לסיכום, אני רוצה להגיד שני היבטים של מסקנות, לפני שחברתי ד"ר כרמית קלר-חלמיש תציג את המחקר שהיא ערכה.
אורית סוליציאנו: אז יש לנו מסקנה אחת כללית.
אורית סוליציאנו: כל הזמן מדברים על פרויקטור הקורונה.
אורית סוליציאנו: אנחנו רוצות לראות מישהו, מישהי שהתפקיד שלהם הוא להסתכל על האוכלוסייה של נשים וגברים שממילא בסיכון יותר גבוה לפגיעה ויש להם צרכים ייחודיים.
אורית סוליציאנו: זה אחד.
אורית סוליציאנו: והדבר הזה מתחלק לשלושה היבטים.
אורית סוליציאנו: אחד, סוגיית הטיפולים הנפשיים שעולה בכנסת בהרבה מאוד היבטים.
אורית סוליציאנו: בריאות הנפש עכשיו היא צורך השעה כדי לפחות לתמוך במשפחות שלמות שהאימהות שם קורסות בגלל טריגרים של פגיעה מינית.
אורית סוליציאנו: גם כן סיוע כלכלי בניגוד לתוכנית של אלמ"ב, שגם שם יש הרבה מאוד בעיות, אבל של הרשויות המקומיות.
אורית סוליציאנו: יש איזושהי קופה קטנה לעזור לנשים נפגעות אלמ"ב.
אורית סוליציאנו: בתחום האלימות המינית אין קופה קטנה כזו.
אורית סוליציאנו: ושוב, אנחנו במרכזי הסיוע מצאנו את עצמנו מחלקות סלי מזון ועושות הרבה מאוד דברים.
אורית סוליציאנו: אבל ה-capacity הכלכלי שלנו מאוד מוגבל.
אורית סוליציאנו: זה חייב להיות משהו מדינתי.
אורית סוליציאנו: וסוגיית מיצוי הזכויות מאוד בעייתית.
אורית סוליציאנו: דיברנו קודם על העובדים הסוציאליים והעומס האדיר עליהם.
אורית סוליציאנו: ולכן הם גם לא מצליחים לתת מידע.
אורית סוליציאנו: ועכשיו, בכלל על התפיסה הכוללת שלנו.
אורית סוליציאנו: אנחנו מרכזי הסיוע בתקציבים מאוד מעטים.
אורית סוליציאנו: אנחנו תשעה ארגונים שחברים באיגוד ועוד שלושה ארגונים שהם לא מרכזים של האיגוד, באמת קיבלנו העלאה של עוד מיליון שקל, משמונה לתשעה מהשר יצחק שמולי.
אורית סוליציאנו: ובאמת אני שוב מברכת, זה לא מובן מאליו בתקופת הקורונה.
אורית סוליציאנו: עם זאת ולנוכח גידול מתמשך במהלך השנים של הפניות אלינו, צורך לפתח שירותים חדשים, העובדה ששנה הבאה כנראה תהיה שנה של קריסה כלכלית עוד יותר עזה, היכולת שלנו לשרוד כשאין אירועי התרמה והרבה מאוד עסקים קורסים ולא יכולים לתרום – אנחנו בכסף מאוד צנוע עושות עבודה אדירה.
אורית סוליציאנו: לכן אנחנו מבקשות שיגדילו את התקציבים שלנו ל-12 מיליון שקל.
אורית סוליציאנו: אנחנו רוצים ודורשים את זה הרבה מאוד שנים, שמערכת אכיפת החוק במדינת ישראל תהיה מערכת מיודעת טראומה מינית על כל מה שמשתמע, והדבר המרכזי בכך הוא שיוקמו סוף-סוף בתי דין ייעודיים לעבירות מין כדי שנשים וגברים יזכו לצדק.
אורית סוליציאנו: לצערי הרב, אנחנו עוד רחוקות מרחק אדיר מצדק.
אורית סוליציאנו: אז זה הסיכום שלי.
אורית סוליציאנו: אני מעבירה לך, כרמית.
עודד פורר: ד"ר כרמית קלר-חלמיש, בבקשה.
כרמית קלר-חלמיש: תודה.
כרמית קלר-חלמיש: אנחנו בעצם מבקשים להציג מחקר שעשינו על מה קרה לנפגעים ולנפגעות שמתמודדים עם פגיעה מינית ועל עבודת מרכזי הסיוע בגל הראשון.
כרמית קלר-חלמיש: המחקר נעשה בשיתוף ד"ר קרן גואטה מהמחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
כרמית קלר-חלמיש: בעצם אני רוצה להחזיר אתכם לתקופת הגל הראשון.
כרמית קלר-חלמיש: אנחנו חיים במציאות מאוד דינמית.
כרמית קלר-חלמיש: אבל הגל הראשון או ההתפרצות של המגפה תפסו אותנו לא מוכנים עם איזשהו שינוי גדול במציאות החיים שהיינו צריכים להתרגל אליה.
כרמית קלר-חלמיש: אני אעשה את זה מהר.
כרמית קלר-חלמיש: מקורות המידע שהסתמכנו עליהם הם גם סטטיסטיים וגם איכותניים הם גם בחינה של הפניות למרכזי הסיוע וגם ראיונות שנערכו עם נפגעות ונפגעים ועם עובדים ומנהלות במרכזי הסיוע.
כרמית קלר-חלמיש: בעצם זה מציג את הפניות למרכזי הסיוע, שבחינה שנעשתה לגבי החודשים מרץ, אפריל, מאי ויוני 2020 ביחס לאותם חודשים בשנה הקודמת.
כרמית קלר-חלמיש: כפי שניתן לראות, בהתחלה אין גידול משמעותי בפניות.
כרמית קלר-חלמיש: יש אפילו ירידה קלה שמוסברת בכך שהמגפה בעצם דחקה הצדה, ההתפרצות שלה דחקה הצדה את העיסוק בפגיעה המינית.
כרמית קלר-חלמיש: אבל ככל שהחודשים עוברים, אנחנו רואים עלייה בפניות החדשות, בפניות החוזרות, בפניות הכלליות, שמגיעות לשיאן בחודש יוני 2020 באמת עם 42% גידול בפניות חוזרות של נפגעות שאנחנו מלוות באופן קבוע, ו-40% גידול בפניות בסך הכול.
כרמית קלר-חלמיש: נפגעות ששאלנו אותן על החוויות שלהן בתקופה הזאת, תיארו הצפה והתדרדרות במצב הרגשי והפיזי שלהן, תחושה של בדידות, של כליאה, תחושות של חוסר ודאות ופחד.
כרמית קלר-חלמיש: הן ציינו את ביטול וצמצום השירותים.
כרמית קלר-חלמיש: הן תיארו הפרעות האכילה, קשיי תפקוד.
כרמית קלר-חלמיש: תכף אני אביא ציטוטים שמסבירים את זה.
כרמית קלר-חלמיש: אני רוצה לציין שהיו גם חלק מהנפגעות שתיארו את התקופה הזאת כתקופה שהיטיבה איתן ושנתנה להן מין תחושה של מוגנות בתוך הבית שלהן.
כרמית קלר-חלמיש: זה לא באמת שהקורונה עשתה טוב למישהי, אלא פשוט ייתרה את הצורך שלהן להתמודד עם מציאות החיים ועם ההתמודדויות הרגילות שלהן.
את הבידוד: "נאלצתי להפסיק לחלוטין את הטיפול הפסיכולוגי שאני בו כבר שנה.
את הבידוד: דווקא בתקופה כל כך מורכבת בשבילי שבה אני זקוקה לטיפול כמו אוויר לנשימה".
את הבידוד: פה מתארת אחת הנפגעות איך מצד אחד הצרכים הרגשים שלה והצורך בטיפול גובר, ומצד שני אין אמצעים טיפוליים, כל המקומות נסגרים.
את הבידוד: כשאלנו נפגעות ונפגעים מה יכול היה לעזור להם בתוקפה הזאת, הם ציינו סיוע כלכלי, אפשרות לקיים פגישות פנים אל פנים, הרחבה של אפשרויות הסיוע גם בצ'אט – הסיוע מקוון, כי הם שהו הרבה פעמים לא לבד – והתאמות בהנחיות משרד הבריאות, אם זה האפשרות לצאת החוצה או הקלות בעטיית מסכה, שנחוותה אצלם מאוד מורכבת.
את הבידוד: "אם הייתי מקבלת איזושהי עזרה כלכלית, זה היה מאוד עוזר, גם כדי שיהיה לי מחשב נורמלי לתקשר עם העולם וגם כדי שאוכל לנשום, לדעת שיהיה לי מה לאכול בחודש הבא.
את הבידוד: גם ככה אני על הקצה, ועכשיו בלי עבודה, ואף אחד לא יודע מה יהיה".
את הבידוד: באמת פה מתואר המצב הקשה שהיא הגיעה אליו.
את הבידוד: גם העבודה וגם השינוי באסטרטגיות ההתמודדות הרגילות שלה.
את הבידוד: "היה עוזר לי אם היה ניתן לקיים פגישות פיזיות עם הפסיכולוגית, או אישור למפגשים עם חברות טובות אפילו ממרחק, או איזושהי מסגרת מחוץ לבית שיוצרת שגרת יום".
את הבידוד: הרעיון של פגישה פיזית עם אנשים עלה הרבה מאוד, ובאמת מרכזי הסיוע גם מצאו פתרונות גמישים ויצירתיים לקיים את האפשרות הזאת.
את הבידוד: "הייתי שמחה אם היה איזשהו בן אדם או מישהו להתכתב בצורה אנונימית רק כדי לפרוק לפעמים את התחושות ולא להגיע למצב שאני פוגעת בעצמי כדי לשחרר.
את הבידוד: והיכולת לצאת לנשום קצת אוויר בלי לפחד שיתפסו ויעצרו אותי הייתה מאוד חיונית בשבילי".
את הבידוד: באמת בתקופה של הסגר הראשון, שאנחנו כבר קוראים לה בדיעבד, זה היה מאוד משמעותי בשביל לצאת החוצה והאפשרות להתאוורר.
את הבידוד: כששאלנו את העובדות והמנהלות של מרכזי הסיוע כיצד הן חוו את התקופה, הן תיארו את השינויים בעבודת המרכז ובפניות בהתחלה בדחיקה הצידה של התחום, כמו שאמרנו, ועד להצפה של שיחות גם בימים וגם בלילות.
את הבידוד: פניות אקוטיות וקשות יותר הנוגעות לצרכים הישרדותיים של מזון, של כסף, של מקום בטוח לחיות בו.
את הבידוד: הצפה בפניות שנבעה מחוסר של מענים הטיפוליים.
את הבידוד: בעצם כל הפניות התנקזו למרכזי הסיוע שהמשיכו לעבוד 24/7 בדרכים מאוד יצירתיות וגמישות גם כשכל שאר המענים נסגרו.
את הבידוד: ועלייה תלולה במספר הפניות לאמצעים המקוונים, באמת בגלל שחלק גדול מהנפגעים והנפגעות לא יכלו לתקשר בטלפון, נמצאו פתרונות ומענים מאוד יצירתיים בהקשר הזה.
הסיוע ורכזות: "היו המון שיחות של פונות קבועות שבתקופה הזו נותקו מכל מקור תמיכה שהיה להן ופנו לקו מכיוון שזה מקור תמיכה שאותו הן מכירות".
הסיוע ורכזות: "מקרי הקצה נותרו ללא טיפול פרטי וללא מרכזים טיפוליים.
הסיוע ורכזות: חלק מהנפגעות מצאו את עצמן במצב רגשי שהידרדר והמענים לא היו אופציה.
הסיוע ורכזות: לא אשפוז.
הסיוע ורכזות: היה רק את המרכז".
הסיוע ורכזות: אז בעצם גיבשנו שורה של המלצות לגבי ההתנהלות בתקופה הזאת שיכולות להיות נכונות גם לכל תקופת חירום שתתרחש עלינו בעתיד: מינוי יועץ מקצועי לאוכלוסיות מיוחדות, שיראה לנגד עיניו את הצרכים הייחודיים של האוכלוסייה שבעצם נעלמים הרבה פעמים בתוך ההתמודדות; הגדלת תקצוב לטיפול נפשי במערכת הציבורית – על זה נראה לי שדיברנו כבר הרבה; שיפור הממשק בין משרד הבריאות למשרד הרווחה – הרבה פעמים הדברים נופלים שם בתווך; סיוע כלכלי לנפגעות ולנפגעים; הנגשת מידע לציבור – חלק מהנפגעות לא מכירות מה יש ומה אין, בטח בתקופה שמשתנה באופן תמידי; תגבור ופיתוח של השירותים המקוונים של מרכזי הסיוע.
הסיוע ורכזות: אורית, את רוצה להוסיף משהו?
כרמית קלר-חלמיש: זהו.
עודד פורר: נעבור להתייחסויות של חברי הכנסת.
עודד פורר: אני תוך כדי אחתוך את זה ונצא להתייחסויותיהם של המוזמנים בחוץ.
עודד פורר: נתחיל איתך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
עאידה תומא סלימאן: את האמת זה קצת מעורר גם כעס וגם תדהמה לראות שוב ושוב איך באמת במקום לראות שאנחנו מצליחות כן לשפר את המצב, במקום לראות שאנחנו שהעלינו שנה אחרי שנה את הנושא של חוסר הגשת כתבי אישום וסגירת תיקים על ימין ועל שמאל, אנחנו רואים שדווקא אחוז התיקים הנסגרים עולה במקום שירד, במקום שיטפלו בתיקים האלה בצורה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: בזמנו נאבקנו בעניין של הגדרת התיק כאשר נסגר – חוסר עניין לציבור.
עאידה תומא סלימאן: ועכשיו קיבל התבטאות אחרת דרך שימוש במונח אחר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי לחזור באמת לסיבה הראשונה שהיו כותבים: חוסר עניין לציבור.
עאידה תומא סלימאן: לפחות זה היה מגלה את הפנים האמיתיות של איך מטפלים בתיקים האלה.
עאידה תומא סלימאן: כנראה ככה בדיוק חושבים עליהם, שהתיקים האלה לא מעניינים את הציבור.
עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו הציבור אומר: כן מעניינים אותנו, וכן רוצים לדעת מי בדיוק פוגע מינית בנשים.
עאידה תומא סלימאן: במיוחד כאשר סוגרים תיקים כאלה בקלות כזו של 96%, קודם כול, פוגעים במאבק הזה, שהציבור יבין שיש פגיעה, ויש פגיעה מאוד קשה.
עאידה תומא סלימאן: והינה, עולים הקולות וראינו את זה גם כן בעבר.
עאידה תומא סלימאן: אם נסגרים 96% מהתיקים, אז אולי באמת אלה תלונות שווא.
עאידה תומא סלימאן: אז אולי באמת רוב התלונות על פגיעה מינית הן תלונות שווא.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מציעה שאולי אנחנו צריכות להיאבק שכאשר סוגרים את התיק, שיכתבו שזו לא תלונת שווא.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, לא הוכח שלא הייתה פגיעה.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שלא הצליחו לקשור את הפוגע לפגיעה, אבל שלא יכתבו מונחים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם כן התדהמה היא שהמדינה עדיין לא מבינה שבזמן הקורונה חייבים לתגבר גם את השירותים שהמדינה נותנת וגם את החברה האזרחית שמספקת את השירותים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת שנאבקת על העניין התקציבים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נאבקנו בוועדת הכספים, וכדאי מאוד לשמוע מתי הם רוצים להעביר את התמיכות.
עאידה תומא סלימאן: אבל נצטרך לנהל עכשיו עוד מאבק, שיתנו תוספות תקציביות לארגונים האלה כדי שיחזיקו את עצמם מעל לקו המים.
עודד פורר: חברת הכנסת סונדוס סאלח, בבקשה.
סונדוס סאלח: תודה והערכה כל כך גדולה לאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפות מיניות על החוברת ועל עיבוד הנתונים ועל הדאגה לפרסם את הנתונים שמביישים את כל המשרדים שמתעסקים בגדול בכלכלה, בבריאות ופעם אחר פעם מזניחים את בריאות הנפש, את הפגיעות שמתמשכות וגדלות, הפגיעות המיניות במיוחד כשעכשיו גדלו באופן משמעותי.
סונדוס סאלח: מי שחשב שהמגפה תעצור את הפוגע המיני לנהל את סדר-היום שלו או להמשיך לפגוע בילדות במיוחד או בנשים במיוחד, טועים.
סונדוס סאלח: אז הפוגע המיני ימשיך את העבודה שלו.
סונדוס סאלח: הוא פשוט משנה את הכלים שלו ואת השיטות שלו.
סונדוס סאלח: וכאן נשאלת השאלה: האם למשרדים השונים יש תקנות חדשות, יש להם שיטות חדשות לזהות נפגעות ונפגעי מין בזום, במערכי השיעור בשיעורים שמתנהלים במערכת החינוך?
סונדוס סאלח: האם יש נהלים חדשים, תקנות חדשות והוראות חדשות?
סונדוס סאלח: מה עושים כשמזהים פגיעה מינית?
סונדוס סאלח: מה עושים כדי לזהות את הקורבנות?
סונדוס סאלח: האם יש מיפוי?
סונדוס סאלח: אנחנו מתחילת הקדנציה הזו קראנו לעשות מיפוי חדש, לזהות נפגעות נפש, נפגעות מיניות.
סונדוס סאלח: ועד עכשיו זה לא נעשה.
סונדוס סאלח: פשוט סומכים על הנפגעת שתרים טלפון, שתפנה דרך המחשב.
סונדוס סאלח: ורק לדעת שלחלק הגדול מנפגעות המין אין מחשב, אין להן אישה לאינטרנט, והן עדיין סובלות וסובלות הרבה.
סונדוס סאלח: אנחנו רואות שבמשך השנים יש ירידה בכתבי אישום.
סונדוס סאלח: ולצערי, המשטרה מבססת את המידע כאילו יש ירידה בפגיעה המינית, וזה לא נכון.
סונדוס סאלח: רוב התיקים, 70% מהתיקים נסגרים בפחות מחצי שנה.
סונדוס סאלח: אין החמרה בענישה.
סונדוס סאלח: ואנחנו רואים שזה מוביל לעוד ולעוד נפגעות מיניות.
יואב סגלוביץ': אני רוצה להעלות עוד כיוון.
יואב סגלוביץ': הנושא של טראומה מינית עלה פה כמה פעמים בדיוני הוועדה.
יואב סגלוביץ': ההשלכות ארוכות הטווח, זה נכון, והנתונים שהוצגו פה הם נתונים בעייתיים.
יואב סגלוביץ': אבל בסוף הטיפול בנפגעות ובנפגעים לוקה ברמה המערכתית.
יואב סגלוביץ': אני אתן דוגמה לתחום אחד.
יואב סגלוביץ': הטיפול האקוטי, שדיברנו על החדרים האקוטיים, הוא לא נגמר שם.
יואב סגלוביץ': יש טיפול אקוטי גם פסיכיאטרי ופסיכולוגי.
יואב סגלוביץ': אני אגיד לכם כמה זמן נשים מחכות בתור לטיפול שאחרי.
יואב סגלוביץ': אין פה ראייה כוללת של הסיפור הזה.
יואב סגלוביץ': אני אספר לכם חוויה.
יואב סגלוביץ': אני הייתי ביום חמישי האחרון בבית החולים לב השרון.
יואב סגלוביץ': ופגשתי את ד"ר שמואל הירשמן שהיה פה אורח כמה פעמים בוועדה.
יואב סגלוביץ': אני אתן נתון אחד שצריך לזעזע פה את כולם.
יואב סגלוביץ': 50% מהמאושפזים הפסיכיאטריים, 50%, בעברם יש פגיעה מינית.
יואב סגלוביץ': כלומר, מעבר לכל מה שאנחנו עושים פה, ניתוחים, וכנראה שנלך לכיוון עוד פעם של מה מערכת האכיפה – אני שם את מערכת האכיפה, למרות שאני בא ממנה, רגע בצד – מה קורה בטיפול הכולל.
יואב סגלוביץ': אין ראייה כוללת, אין טיפול כולל.
יואב סגלוביץ': זה נמצא בשוליים של השוליים.
יואב סגלוביץ': וזה הצער הכי גדול בסיפור.
יואב סגלוביץ': אין ראייה כוללת פה.
יואב סגלוביץ': משרד הבריאות צריך להגיד מה הוא עושה בעניין.
יואב סגלוביץ': עדיף שהוא גם יגיד.
יואב סגלוביץ': אני יודע שלא עושים מספיק.
יואב סגלוביץ': בבתי החולים הפסיכיאטריים היום אין, בצורה מוסדרת ומאורגנת, טיפול כולל בנפגעות של טראומה מינית.
יואב סגלוביץ': עכשיו, זה סיפור עמוק, שבסוף משליך על דורות שלמים קדימה.
יואב סגלוביץ': בהזדמנות הקרובה נדבר על האיתור של נפגעים ונפגעות, שהמספרים הם פשוט מדהימים, לפי המחקרים הבין-לאומיים וגם בארץ.
יואב סגלוביץ': אבל אם 50% נפגעים בבתי החולים הפסיכיאטריים, צריך להבין את היקף התופעה.
יואב סגלוביץ': זה משהו באמת בלתי נתפס.
עודד פורר: חברת הכנסת קארין אלהרר.
עודד פורר: אחרייך, אני רוצה לתת – נמצאת איתנו פה טוהר, שתיתן לנו עדות.
עודד פורר: אחרי זה נחזור להמשך הסבב.
קארין אלהרר: אני רוצה באמת להודות לאיגוד מרכזי הסיוע, שגם נתן את הדוח המקיף וגם על הפעילות לאורך השנים.
קארין אלהרר: אני חייבת להודות שמשנה לשנה אנחנו עדים לסיסמאות מאוד מרגשות על הינה באה התוכנית, הינה בא התקציב.
קארין אלהרר: ולא רק שמשנה לשנה יש קופי-פייסט על אותן בעיות בדיוק, השנה הבעיות החריפו בגלל משבר הקורונה.
קארין אלהרר: אני שמעתי על היוזמה שלך, אדוני היושב-ראש, להפוך את הוועדה לוועדה בודקת של כל ההיבטים.
עודד פורר: מחר תתחיל העבודה בעניין הזה.
קארין אלהרר: אז אני באמת רוצה לברך אותך על העניין הזה.
קארין אלהרר: ובאמת לקרוא לכל מקבלי החלטות – אני שומעת שיש שדולה בהשתתפות ראש הממשלה.
קארין אלהרר: במקום כל הטקסים, במקום כל ההכרזות הבומבסטיות, אולי עשייה משמעותית, רצינית, הפניית משאבים למקומות הנכונים, יכולות באמת לתת פתרון ומזור לאותן נשים ולאותם נפגעים.
עודד פורר: אני רק במאמר מוסגר אגיד שאין לי כוונה להשתתף בשדולה עם ראש הממשלה.
עודד פורר: אני חושב שראש הממשלה לא צריך לבוא לשדולה.
עודד פורר: ראש הממשלה צריך להעביר החלטה ולעשות את המוטל עליו גם מבחינת החלטות, אגב, שכבר ממשלתו קיבלה בעבר.
קארין אלהרר: אין-ספור פעמים.
עודד פורר: אני לא צריך את ראש הממשלה בשדולות; צריך אותו בהחלטות.
עודד פורר: טוהר, בבקשה.
טוהר שני זייתון: קודם כול, אני חייבת להגיד שאני מאוד מאוד מתרגשת.
טוהר שני זייתון: אומנם זו לא פעם הראשונה שלי, אבל ככה כל פעם מחדש אני מגלה את הקשיים ואת ההתפתחויות של הפרעה פוסט טראומטית של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית.
טוהר שני זייתון: אז מי שלא יודע, אני טוהר שני זייתון.
טוהר שני זייתון: אני בת 28.
טוהר שני זייתון: ב-19 בפברואר 2017 עברתי אונס מאוד אכזרי.
טוהר שני זייתון: אונס שבעצם כמו תהום הפיל אותי אל עולם הפוסט טראומה.
טוהר שני זייתון: קודם כול, אני חייבת להגיד שחלק מכל מה שאתם רואים בחוץ, זה שהעולם עצר מלכת, זה שלאנשים אין עבודה, זה שצריך לשים מסכה, זה שאנשים נזהרים אחד מהשני, זה שאי-אפשר לצאת, והאי-ודאות, זה קצת ולו מעט ממה שנפגעות ונפגעי פוסט טראומה מרגישים ביום-יום כשהעולם מתנהל רגיל.
טוהר שני זייתון: אני מרגישה שהקדוש ברוך הוא עשה את זה כדי להעלות טיפה טיפה את המודעות לקושי היום-יומי, למה זה שהעולם עצר מלכת, למה זה ההסתכלות הזרה על העולם, כדי שאנשים טיפה טיפה ירגישו מה אנחנו חוות ביום-יום, כל רגע, כל שנייה וכל דקה.
טוהר שני זייתון: אני מתנצלת אם אני קצת מתרגשת.
עודד פורר: קחי את הזמן.
עודד פורר: תשתי קצת מים.
עודד פורר: אנחנו פה.
טוהר שני זייתון: קודם כול, נאמרו פה רבה הרבה דברים שנורא הזדהיתי איתם, וזה נתן לי הרגשה קצת שבתוך הבדידות הזאת אולי גם קצת הזדהות ואי בדידות של נפגעות אחרות.
טוהר שני זייתון: כל העניין הזה, בתוך כל הכאוס הזה של הקורונה, המון שירותים של בריאות הנפש צומצמו.
טוהר שני זייתון: אני זוכרת שאני פניתי להמון מרכזים.
טוהר שני זייתון: המתנה ארוכה.
טוהר שני זייתון: הפרעת אכילה שהחמירה לי.
טוהר שני זייתון: הרגשה של חוסר ביטחון וחוסר שליטה.
טוהר שני זייתון: הרגשה של אי-ודאות כפולה.
טוהר שני זייתון: זאת אומרת, גם בן אדם סביר שנמצא בתקופת הקורונה מרגיש סוג של טראומה, ומדברים על זה הרבה בחדשות על נפגעי הקורונה, אז תחשבו שלי הוסיפו סלע גדול על התרמיל הכבד שאני סוחבת יום-יום.
טוהר שני זייתון: אני רוצה לדבר, קודם כול, ולשאול מה אני שונה מחולים במחלקות אונקולוגיות, מחולי סכרת, לב ודם?
טוהר שני זייתון: מה אני שונה?
טוהר שני זייתון: למה?
טוהר שני זייתון: בגלל שהגוף שלי פיזית לא נפגע?
טוהר שני זייתון: העין לא רואה והלב לא מרגיש?
טוהר שני זייתון: אני ב-28 ביוני, כתוצאה מהקורונה, הגעתי להתקף דיסוציאטיבי מאוד מאוד קשה.
טוהר שני זייתון: והייתי לבד, והגעתי למצב – אני לא גאה להראות את זה, אבל אני רק רוצה שתבינו – של חתך מאוד מאוד עמוק.
טוהר שני זייתון: התקף דיסוציאטיבי שהביא אותי למצב של נכות ביד, שסיכן את חיי.
טוהר שני זייתון: דבר שלא נראה לעין אנושית ויכול להביא למצב המסכן חיים בשל ההתקפים הדיסוציאטיביים בלתי נשלטים, המלווים בהרגשה של נטישה וחוסר ביטחון מהמדינה בפרט.
טוהר שני זייתון: עוד דבר שמאוד מאוד חשוב לי להבהיר הוא שאני זוכרת שפניתי לעובדת סוציאלית וביקשתי ממנה לדעת מה הזכויות שלי בתור נכה, איפה אני בסיפור, בתוך כל הכאוס הזה.
טוהר שני זייתון: היא שלחה לי דף אחרי מספר ימים שלא הצליחה למצוא - - - הנחיות שמתירות לי לצאת לעיתים מעל 100 מטר.
טוהר שני זייתון: אנשים היו מעירים לי, אני זוכרת, בתקופת הסגר כשהרגשתי מחנק ותחושה של דיכאון ודכדוך.
טוהר שני זייתון: אני חושב שאין פה הבהרה מדויקת של הזכויות לנכים.
טוהר שני זייתון: אין פה רגשה של הבנה והכלה.
טוהר שני זייתון: אני כן מצליחה לשפוט לכף זכות, כי אנחנו נמצאים במצב של כאוס, אבל אל תשכחו את האנשים שנמצאים פה, שהעולם מספיק הפנה להם גב.
טוהר שני זייתון: על איזו הרגשה של בדידות וניכור אנחנו מרגישות ביום-יום.
טוהר שני זייתון: לפני הקורונה העולם לא קרץ לי ולא קרא לי.
טוהר שני זייתון: לא הרגשתי צורך לקום בבוקר.
טוהר שני זייתון: לא היה לי למה לקום בבוקר.
טוהר שני זייתון: הרגשתי שהמדינה מפנה לי עורף.