GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בית אור: כך שאפשר למנות כמה ממונות – 1:500, 1:1000 אבל ככל שלא ניתן לספורטאים, שהם הרבה פעמים קטינים, צעירים, את הכלים לזהות שמדובר בפגיעה אז לא יהיו דיווחים.
בית אור: זה מאוד מאוד פשוט.
בית אור: הנקודה הרביעית שחשוב לי להעלות היא היכרות עם - - - נתוני הפגיעה במדינת ישראל.
בית אור: מתוך 20 ילדים יש חמישה או שישה ילדים שעוברים פגיעה מינית.
בית אור: אלה נתוני פגיעה מינית בישראל.
בית אור: כ-32% מהפניות למרכזי הסיוע הן בגין פגיעה בין הגילאים 13-18.
בית אור: 28% מהפניות אלינו הן מתחת לגיל 12.
בית אור: כלומר, סך הכל 60% מהפניות למרכזי הסיוע הן בהתייחס לפגיעות שקרו לפני גיל 18.
בית אור: המשמעות האופרטיבית היא אחת, ואחת בלבד – צריך להטמיע את הידע, הכלים והשפה מגיל צעיר ככל הניתן.
בית אור: נייר העמדה שלנו עבר לוועדה ולחברי הכנסת ולמשרד המשפטים - -
עודד פורר: איילת, תתייחסי בתוך הסעיפים עצמם, כשנגיע אליהם.
בית אור: אני לא שומעת אותך טוב, כבוד היושב-ראש.
בית אור: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שחשוב מאוד לדון בהן בתוך התקנות.
בית אור: זה לא עכשיו, אדוני?
עודד פורר: אנחנו נקריא סעיף-סעיף, ותתייחסי במהלך הסעיפים.
עודד פורר: קו האינטרנט שלך מאוד חלש, אנחנו לא שומעים אותך טוב פה אז תנסי לשפר אותו.
עודד פורר: אני לא יודע מה בדיוק הבעיה אצלך.
עודד פורר: פרופסור נעמה קונסטנטיני ולאחריה ליה פינקלברג אלבז.
נעמה קונסטנטיני: שלום, בוקר טוב.
נעמה קונסטנטיני: אני מודה שלא תכננתי לדבר ואפילו לא ביקשתי את רשות הדיבור אבל אני מודה לך שאתה - -
עודד פורר: זה לא מה שכתבו לי אבל בסדר, אני אתך.
נעמה קונסטנטיני: אני מודה שאתה נותן לי את ההזדמנות כי בתור ספורטאית לשעבר, מאמנת הרבה שנים וכרופאת ספורט, אני ממש מברכת את כל מי שעסק בנושא, כל מי שפתח אותו ובסופו של דבר את משרד המשפטים שמרים את הדבר הזה כי הגיע הזמן.
נעמה קונסטנטיני: אני מקווה שאותם גופים בספורט, שהרבה פעמים המטרה שלהם היא הניצחון, יבינו שהניצחון לא יכול להיות על חשבון התנהלות תקינה ודרך תקינה, ושכל אחד ייקח את זה לתשומת ליבו כי כבר ראינו מקרים שהניצחון היה יותר חשוב מכל דבר אחר.
נעמה קונסטנטיני: אחד הדברים שמפחידים אותי זה כל הנושא של איך אנחנו מעלים את המודעות גם של הספורטאים והספורטאיות הצעירים וההורים, למה מותר ומה אסור ומה הגבולות כי גם אם ניתן הרצאות למאמנים, עדין חשוב שהסבטקסט, אותם אלה שעלולים להיחשף לפגיעה, יראו מה הזכויות שלהם כי הרבה פעמים הם לא מבינים מה ההבדל בין נגיעה ובין אמירה לעבירה.
נעמה קונסטנטיני: אני חושבת שכמו הרבה דברים שקורים, אם אנחנו לא מעלים את המודעות של - - - לאותן הטרדות, אנחנו לא נתקדם מספיק.
נעמה קונסטנטיני: דבר שני – ואני יודעת שאתה מאוד בעד העניין הזה, בעד ההקשר של האלימות ומה שאמרת אחרי המקרה של שירה – חייבים שתהיה פה ענישה הולמת.
נעמה קונסטנטיני: חייבים שאותם אלה שמאמנים וסורחים – יפסיקו לאמן.
נעמה קונסטנטיני: לא יתכן שהם יעברו מאגודה לאגודה ויאפשרו להם לעבוד בקבוצות אחרות.
נעמה קונסטנטיני: אנחנו מכירים את זה לצערי הרב גם ממשרד הבריאות – כל מילה שאיילת אמרה, אם רק תחליף במקום ספורט בריאות, זה יהיה אותו דבר.
נעמה קונסטנטיני: יחסי כוח, קידום וכל מה שקורה בתוך המערכת הרפואית, בתוך צוותים רפואיים – עובר רופא ממקום למקום, עובר מאמן ממקום למקום.
נעמה קונסטנטיני: חייבים שתהיה זכות הציבור לדעת.
נעמה קונסטנטיני: אני לא משפטנית ואני יודעת שיש עם זה קשיים אבל אני חושבת שאנשים צריכים לדעת שקבוצתם, מקצועם ושמם הטוב יפגע ואולי זה יהווה עוד גורם מרתיע.
נעמה קונסטנטיני: אז אני מקווה שבזכות החוזר הזה אנחנו נעשה צעד מאוד מאוד גדול, קודם במשרד הספורט ובהמשך במשרדים אחרים.
עודד פורר: ליה פינקלברג אלבז, בבקשה.
ליה אלבז: שלום.
ליה אלבז: קודם כל, אני רוצה כמובן להודות ליושב-ראש שניתנה לי זכות הדיבור.
ליה אלבז: אני מדברת פה היום גם בתור מייצגת של ארגון בעלי עסקים בענף הספורט והכושר בישראל אבל גם בזכות עצמי, ואני מאוד מאוד מתרגשת כי בשבילי זו סגירת מעגל.
ליה אלבז: בתור מי שנפגעה בפגיעות מיניות גם בהקשר הספורטיבי, גם בתור ספורטאית וגם בתור אישה – לבוא ולדבר בוועדה כזאת וביום כזה זה ממש לא מובן מאליו ואני נורא בהתרגשות.
ליה אלבז: אני חושבת שבאמת זה נושא כל-כך חשוב שאין מילים לתאר.
ליה אלבז: אני מייצגת פה לא את הספורט המקצועי אלא יותר את הספורט העממי ואני חושבת שמאוד חשוב להבין שגם בתוך חדרי כושר יש איזו שהיא התקדמות עם הזמן, וחשוב מאוד להבין את זה בהקשר של פגיעות מיניות.
ליה אלבז: למשל אצלי, בגלל הרגישות שלי, מאז שיש לי מועדון כושר משלי, אני כל הזמן תולה שם את התקנות למניעת הטרדה מינית.
ליה אלבז: יש לי ממונה שאחראית על הנושא, אם יש למישהו איזו שהיא בעיה, אם זה מתאמן, אם זה עובד או עובדת, שתמיד יש להם למי לפנות, וקרה לא פעם ולא פעמיים שבאמת הרחקנו אנשים בגלל כל מיני דברים כאלה.
ליה אלבז: עם זאת, אני חייבת לציין שבגלל הקורונה, גם הנושא של פגיעות מיניות הרבה יותר פרוץ בתחום של כושר כי הרבה יותר נשים מתעמלות בחוץ, ולהגיד את האמת, יצאתי כמה פעמים – אני גרה בשכונה מעורבת בירושלים ויצאתי כמה פעמים להליכה, לעשות קצת ספורט, והתגובות ברחוב הן לא משהו.
ליה אלבז: זה לא המרחב המוגן שאני רגילה אליו וזה באמת מהווה איזה שהוא חסם מאשר להמשיך להתאמן ולעשות כושר.
ליה אלבז: בפן האישי שלי – אני חייבת להגיד שבשביל הכושר היה גם לא רק משהו שהוא פיסי.
ליה אלבז: בשבילי, בתור נפגעת, הכושר הוא דבר שמאוד מאוד קרוב לליבי וזה מה שהציל אותי בפועל.
ליה אלבז: כשהתחלתי להתאמן, הפסקתי לפגוע בעצמי בעקבות הפגיעות המיניות.
ליה אלבז: כשהתחלתי להתאמן זה חיבר לי בחזרה את הגוף והנפש שלי ואפשר לי תהליך הרבה יותר עמוק של ריפוי מאשר רק איזו שהיא עבודה אנושית שעברתי בעבר.
ליה אלבז: אני חושבת שמהמקום הזה נורא חשוב לי מה שאתם עושים פה, והמון תודה לכל העוסקים במלאכה.
ליה אלבז: אני באמת רואה פה המון אנשים מכל המקומות ומכל המגזרים שעוסקים בדברים האלה, ויישר כוח.
עודד פורר: תודה ליה.
ליה אלבז: בתור מי שמייצגת את הארגון, אנחנו כמובן שמחים למהלך הזה ושמחים על שיתוף הפעולה.
עודד פורר: תודה ליה, תודה ששיתפת אותנו.
עודד פורר: אני חושב שמתוך העדות האישית הזאת אולי נצלול לתוך התקנות ובקשות הדיבור יינתנו תוך כדי הדיון בתקנות עצמן.
עודד פורר: בבקשה, היועצת המשפטית.
ענת מימון: הערה אחת מקדימה לפני שאקריא את הנוסח של התקנות, שמתחברת לדברים שנאמרו על-ידי נציגי משרד המשפטים ולדברים שגם אמר היושב-ראש בהתחלה: אנחנו נמצאים בשדה של תקנות לפי סעיף 13 לחוק, שזה סעיף לקבוע הוראות כלליות לביצוע החוק.
ענת מימון: אנחנו פה, בוועדה, מכירים את העולם של המוסדות להוראה גבוהה, ששם יש באמת הוראות אחרות בתקנות אבל שם עשינו את זה על סמך תיקון חקיקה לסעיף 7 שקבע שמערכת היחסים במוסדות להשכלה גבוהה יראו בה כמערכת יחסים של עובד ומעסיק.
ענת מימון: כמובן שאנחנו חושבים שצריך לקבוע הוראה דומה כזאת גם לגבי גופי ספורט בחקיקה ראשית, וזה משהו שאני מאמינה שהוועדה, ככל שיתאפשר לה, תנסה - -
עודד פורר: מה שכבר אני מבקש ממך, מההערות שיעלו כאן בדיון שנוגעות לתיקוני חקיקה שנדרשים – אנחנו ננסח הצעת חוק ואז נתחיל לקדם אותה בהתאם.
ענת מימון: בסדר גמור.
ענת מימון: אז לכן אני אומרת שהרבה מההערות שנאמרות הן נכונות וטובות אבל במגבלת ההסמכה שיש לנו בתקנות כרגע, זה באמת המיטב שאפשר לעשות, וזה הרבה.
משרד המשפטים: טיוטת תקנות למניעת הטרדה מינית (חובות גוף ספורט), ‏התש"ף
משרד המשפטים: -2020
ענת מימון: זה למעשה האחראי על הטרדה מינית, שממונה מכוח התקנות, וכמובן שגופי ספורט, כמקומות עבודה, מחויבים גם כן למנות אחראי כזה.
עודד פורר: אולי נעצור פה ונתייחס לסוגיית הגיל, שגם היא עלתה בהערות המקדימות.
עודד פורר: אני יודע שיש אתנו מישהו מהמועצה לשלום הילד, נכון?
עודד פורר: אבל למה שלא נטיל את חובת ההדרכה דווקא על גופים מקצועיים שהקבוצות תהיינה חייבות לקחת?
אבינעם סגל-אלעד: בהקשר הזה – אני לא יודע אם נמצאים פה בקהל אנשים שמייצגים את איגודי הספורט או גופי הספורט אבל חלק מההערות שקיבלנו זה שהמטרה בנוסח הנוכחי, מה שהטלנו היום על גופי ספורט זו כבר מטלה שחלק מהם טענו שזו מטלה כבדה מדי ושלא יוכלו לעמוד בה.
לינא סאלם: זו אחריות כבדה מדי שהם לא רוצים לעמוד בה.
אבינעם סגל-אלעד: בסוף, כשאנחנו חושבים על גוף ספורט, חושבים על מכבי תל-אביב, על בית"ר ירושלים, על מועדונים גדולים ובסוף, יש עמותות מאוד מאוד - -
עודד פורר: אני חושבת על מכבי שעריים והפועל מרמורק.
אבינעם סגל-אלעד: אפילו לא זה.
אבינעם סגל-אלעד: יש בסוף עמותות עם חמישה עובדים וכל השאר זה מתאמנים, ואנחנו עומדים מאחורי הדבר הזה, אנחנו חושבים שזה חשוב מאוד אבל מהערות שקיבלנו, היו כאלה שגם זה כבר הרבה בשבילם.
יואב סגלוביץ': במחקרים, בכל מקום, דווקא הפגיעות היותר קשות הן בגילאים היותר נמוכים.
יואב סגלוביץ': כלומר, אני לא מתווכח כרגע עם ההיגיון שלכם אבל מבחינת הנתונים, הגילאים של 12-14 הם הגילאים הפגיעים ביותר גם בארץ וגם בחו"ל.
עודד פורר: בוא נשמע את המועצה לשלום הילד, עורכת הדין לירון אשל.
לירון אשל: אנחנו באמת מודים על הדיון, זו באמת הזדמנות ומהלך חשוב אבל עם זאת, ואני אתחבר לדברים שנאמרו, ככל שהמסגרת תהיה יפה וחשובה ומשמעותית, היא לא יכולה לעבור בלי שנעשית איזו שהיא חשיבת עומק על התכנים, על הרווח מול הנזק, ונאמר פה לפניי שלא מדובר בגורמי מקצוע שמעבירים את ההכשרות, ואי אפשר לשמוע את זה ולא להזדעק לעניין ספורטאים קטינים.
לירון אשל: גיל 16 מבחינתנו, בהקשר הזה, זה הפרדה מלאכותית.
לירון אשל: קטין הוא קטין, ולא סתם החוק קבע כקטין מי שהוא מתחת לגיל 18, ובכל הקשור לילדים, בטח לילדים שנמצאים במקומות רגישים ויש חשש שהם נפגעו מינית או עוברים איזו שהיא מצוקה – לא ייתכן שיועברו הכשרות שלא על-ידי גורמי מקצוע, שהם גוף הידע היחידי הרגיש, המותאם - - - שיתנו את המענה המדויק והמקדם עבור אותם ילדים.
לירון אשל: זאת אומרת, צריכה להיעשות חשיבת עומק מה הם תכנית ההכשרות.
לירון אשל: תכני ההכשרות צריכים להיות מאושרים על-ידי ועדה מקצועית שתוקם ויאושרו להעביר אותם לילדים ולא די בזה, צריכים באמת לדבר על עניין של מנגנון פיקוח ואכיפה, ומה קורה ביום אחרי.
לירון אשל: אחרי שילד מקבל את המידע הזה ורוצה לחסוך את הפגיעה או שאולי נפגע על-ידי המדריך באותו חוג – מה קורה ביום שאחרי?
לירון אשל: ולכן, גם אם המהלך הוא באמת מהיר ומשמעותי, בלי חשיבת עומק על התכנים, אנחנו יכולים לגרום נזק.
עודד פורר: משרד המשפטים, יש לי שאלה גם אליך, השר – אני מבין שמבחינת מהירות אתם אומרים שגופי הספורט עצמם יעשו את ההדרכות האלה מחר בבוקר.
עודד פורר: האם לא נכון לקבוע כבר לוחות זמנים בתוך התקנות?
עודד פורר: יכולים להגיד שהשנה זה יתבצע בצורה הזאת ולכן, משנה הבאה אפשר יהיה גם להוריד את הגיל – נראה לי שיש פה תמימות דעים בוועדה שאנחנו רוצים שההדרכות תהיינה הדרכות מקצועיות.
עודד פורר: אני לא חושב שמדריך הספורט או מאמן הספורט הוא זה שיוכל ואני לא חושב שזה גם נכון, שהוא זה שיבצע את ההדרכות האלה.
לירון אשל: אדוני היושב-ראש, רק עוד משפט אחד – המהלך הזה הוא מהלך שמצטרף למהלכים נוספים שכבר נעשים בשטח.
לירון אשל: אני יכולה להגיד שהמועצה לשלום הילד לוקחת חלק במשך חודשים בוועדה בין-מקצועית בשותפות עם משרד הספורט וההנהגה המאוד רגישה והמקצועית של מר שלמה סביה, ויושבת פה נורית שרביט ודוקטור לרר, כשהמטרה היא לבנות הכשרה ייחודית למאמן ספורט, מעין מודולה רחבה שנותנת מענה - -
עודד פורר: אני חייב לומר משהו – כששולחים לי תוך כדי, אני מקבל את המקרים על מאמן ילדים בכדור-סל שאימן ילד בכיתה ו', נתפס מטריד מינית ונשפט לתשעה חודשי מאסר.
עודד פורר: היום הוא שוב מועסק כמאמן, שבכלל אני לא יודע איך זה אפשרי.
עודד פורר: מנהל קבוצת ילדים שנשפט לחמש שנים.
עודד פורר: בסוף, פה הבעיה בעיניי.
עודד פורר: פה יש בעיה מאוד קשה.
קריאה: אני יכולה להתייחס.
עודד פורר: לא, אבל אתה יכול להחיל את החובה על הקבוצה לקיים את ההדרכות האלה בידי מי שהוכשר לכך.
עודד פורר: הרעיון הוא שחייב להיות מישהו שמוכשר לכך.
עודד פורר: מחר אתה תבוא לאותו מאמן, הוא יצטרך להיות זה שמעביר את ההדרכות – אני חושב שזה לא נכון, ואז גם תוכל לרדת בגיל.
עודד פורר: יכול להיות שגם כאן
עודד פורר: הירידה צריכה להיות באופן הדרגתי – מצד אחד, אתה לא רוצה להגיע לגילאים קטנים מדי עם הנושאים האלה ומצד שני, בואו, אנחנו מסתכלים על המקרים והם קורים בגילאים האלה.
עודד פורר: הם קורים בגיל 14, בגיל 13...
תהלה פרידמן: אני לא בטוחה שאני מבינה – לפי ההסבר שלכם אנחנו רוצים להגיע לגילאים הקטנים.
תהלה פרידמן: הנקודה היא שאנחנו רוצים אנשים שעברו הכשרה אז ההצעה של היום נראית לי נכונה.
תהלה פרידמן: באופן כללי, אנחנו עובדים על מהלך של הכשרות לאנשים - - - אז האם זה פתרון ביניים?
עודד פורר: אז רגע, לפני שאתם מתייחסים, משרד החינוך ביקש גם להתייחס.
קריאה: וגם משרד הרווחה.
עודד פורר: אז אני אתן לשניהם.
עודד פורר: דוקטור דפנה צין ממשרד החינוך, מדריכה ארצית למיניות ומניעת פגיעה.
עודד פורר: אחריה, איזבל סרי לוי ממשרד הרווחה.
דפנה צין: שלום.
דפנה צין: אני מדריכה ארצית מהיחידה למיניות ומניעת פגיעה של משרד החינוך, ויש לנו 80 מדריכים מכל המגזרים שפרושים בכל הארץ ונותנים מעטפת מקצועית לכל מסגרות החינוך.
דפנה צין: יש לנו מדיניות ברורה ומוסדרת עם שלושה חוזרי מנכ"ל שעוסקים בנושא עם חובה על דיווח על עבירה בקטין, התמודדות עם פגיעה מינית של תלמידים בתלמידים וגם חוזר נוסף של אקלים חינוכי מיטבי, שיש לו הרבה ענפים של פגיעה ברשת.
דפנה צין: בנוסף, יש לנו מערך של איתור וזיהוי ילדים בסיכון בתהליך פרואקטיבי מוסדר, שיועצות חינוכיות עוברות הכשרה בנושא ומעבירות את הידע בחדרי מורים, כולל אפילו בתקופת הקורונה, וגם במטה משרד החינוך עכשיו ניתנה הרצאה במערך שרץ בשיטת מניפה במערכת החינוך, של איתור וזיהוי ילדים בסיכון.
דפנה צין: בנוסף, באתר "לומדים בביטחון" של משרד החינוך פורסם תדריך לאיתור ילדים בסיכון מרחוק וגם - - - דבר נוסף שאני רוצה להגיד בהתייחס לגילאים – אני רוצה להגיד שבאופן סדיר, מגיל הגן ועד י"ב, מועברים שיעורי כישורי חיים בנושא פגיעה ומניעת פגיעה מינית, הכל כמובן בהתאם לגיל ההתפתחותי ויש גם בגיל הרך.
דפנה צין: בכל שנה מקיימים שבוע מערכת החינוך נגד אלימות מינית.
דפנה צין: אנחנו מתייחסים בכל הכיתות, בכל המגזרים, לנושאים של פגיעה מינית וכל פעם מתמקדים בנושא אחר.
עודד פורר: דפנה, מי הם ה-80 האלה שפרוסים ברחבי הארץ שהתייחסת אליהם?
דפנה צין: ה-80 האלה הם מדריכים, הן יועצות חינוכיות בתפקיד של הדרכה, שעברו הכשרה של שפ"י - -
עודד פורר: הן יועצות חינוכיות שעובדות בבתי הספר?
דפנה צין: הן עובדות בבתי הספר אבל מעבר לזה – הן מכשירות את היועצים והן גם עוזרות בצורה ריאקטיבית לבתי הספר כאשר יש אירועים של פגיעה, וגם עוזרות להם בצורה פרואקטיבית לבנות מערכים.
דפנה צין: הן נותנות מעטפת למערכת החינוך.
עודד פורר: משרד הרווחה, איזבל סרי לוי, בבקשה.
איזבל סרי לוי: בוקר טוב לכולם.
איזבל סרי לוי: אני אגיד רק כמה מילים – פנו אלי ממשרד המשפטים להתייעץ לגבי התקנות.
איזבל סרי לוי: העמדה של משרד הרווחה היא שכל ילדי ישראל משתייכים למסגרות אוניברסאליות, שזה בוודאי מערכת החינוך, ואנחנו מכירים היטב את העומק של העבודה והמקצועיות של העבודה שנעשית במסגרות החינוך, כך שכשילד מגיע לחוג מתוך בחירה שלו ושל ההורים שלו, תקוותנו שהוא מגיע מצויד עם התכנים שהוא רכש מגיל הגן בצורה מותאמת ומקצועית במערכת החינוך שהוא מבקר בה.
איזבל סרי לוי: אני חושבת שהוא מגיע לחוג ספורט מתוך בחירה – אנחנו בזירה קצת שונה.
איזבל סרי לוי: אנחנו לא בזירה אוניברסאלית, אנחנו לא בזירה סטטוטורית כמו מסגרת חינוכית ופה נדרשת זהירות רבה, ואני אוסיף גם לגבי הסכמת ההורים – לאיזה תכנים הילדים יחשפו במסגרת החוג.
איזבל סרי לוי: הורים בוחרים חוג מכל מיני סיבות אבל אני לא בטוחה שהורה בוחר חוג מתוך מי יעביר את התכנים של מניעת הטרדה מינית פעם בשנה לילד שלו במסגרת החוג.
איזבל סרי לוי: מהמקום הזה, אני רוצה להצטרף פה למה שאמרו מהמועצה לשלום הילד, שהדברים דורשים חשיבה מאוד מעמיקה, מקצועיות, העמדת גוף מקצועי שינתב את ההכשרות לכל המגזרים, ובוודאי ייתן גיבוי לעמותות והאגודות הקטנות שהזכרתם קודם, שלא יהיו להם המשאבים לפתח את החומרים בעצמם, אני גם חושבת שזה באחריות הממשלה לפתח את החומרים בצורה ראויה ולשמור על הילדים.
עודד פורר: יש פה שתי סוגיות שעולות, אני אנסה למצות את הנושא: 1.
עודד פורר: זה סוגיית הגיל והרצון שלנו להגיע לגילאים צעירים יותר.
עודד פורר: סוגיית איכות ההדרכה ומי מבצע את ההדרכה.
עודד פורר: לגבי סוגיית הגיל – יש פה אליה וקוץ בה, יש פה גם חשש של ההורים.
עודד פורר: יש פה איזה אלמנט שההורים ימנעו לשלוח את הילדים למסגרות ספורטיביות בגלל הנושא הזה או יחששו, וגם פה צריך ללכת בזהירות.
עודד פורר: מהצד השני, לגבי איכות ההדרכה ואופי ההדרכה ואופן ההדרכה – גם כאן יש את הסוגיה של העלויות, שגם פה אנחנו צריכים למצוא את האיזונים.
עודד פורר: אני לא יודע ועוד נדבר על זה בהמשך, אם נקבע מסמרות לגבי שנה הבאה או עוד שנתיים, משהו שכן יחול על הילדים אבל בינתיים, אני חושב שאנחנו יכולים לעשות פה שינוי שקובע שההדרכות יהיו מגיל 16, ובין 14-16 זה יהיה בהסכמת הורים.
יואב סגלוביץ': אני רוצה להעיר משהו לגבי התקנות – בסעיף 1, גוף ספורט לא צריך להדריך את הילדים, הוא צריך להדריך את המאמנים.
עודד פורר: לא, את המאמנים הוא מדריך.
עודד פורר: על הדרכת המאמנים זה 18 שעות מקצועיות, כך אני מבין.
אבינעם סגל-אלעד: זה גם וגם.
יואב סגלוביץ': תעשה פה אבחנה – קודם כל, שיעשו את זה והם לא צריכים שום דבר - -
עודד פורר: זה קיים בתקנות כרגע.
אבינעם סגל-אלעד: לכן, חלק מהשינוי בסוף זה שיש סביבה, יש גוף ספורט שבנוי מהמון מבוגרים והמון ילדים שמתאמנים.
אבינעם סגל-אלעד: כל המבוגרים באותו גוף ספורט יעברו הדרכה.
אבינעם סגל-אלעד: זה גם כתפיסה, צריך להדריך את אלה ש - - - למפגע ולא רק אלה שעלולים להיפגע כי אתה רוצה.
יואב סגלוביץ': בעיקר את המפגעים.
אבינעם סגל-אלעד: נכון, ויותר מזה – גם אם יש מפגע אחד, בסוף יש עשרה מאמנים שעברו עכשיו הדרכה.
אבינעם סגל-אלעד: כולם יודעים את זה שאסור לגעת ככה ואסור לעשות ככה, אז אם יש מאמן אחד – גם אם יש תשעה מאמנים מסביב שיראו את זה, הוא ירגיש פחות בנוח - - -
יואב סגלוביץ': המוקד הוא המאמנים.
אברהם (אבי) ניסנקורן: כן, אבל גם הנוער - -
יואב סגלוביץ': כן, אבל מחפשים רגישות של ההדרכה ומה הגיל ואיך יעשו את זה – אני ממליץ שיהיה מיקוד הכי חזק על זה.
עודד פורר: על המאמנים זה קיים.
אברהם (אבי) ניסנקורן: המאמנים לא מוגבלים בגיל.
יואב סגלוביץ': זה הדגש, שלא ניכנס פה - -
אברהם (אבי) ניסנקורן: לא, אבל יש פה הצעה של יו"ר הוועדה, שמגיל 14-16 זה יהיה בהסכמת ההורה.
ענת מימון: אז נוסיף הוראה ולא נעשה את זה בהגדרות, שהדרכות, כמו שאנחנו נגיע אליהן בתקנה 2 לגבי ספורטאי בגילאי 14-16, יערכו רק לאחר שניתנה הסכמת ההורים בכתב.
אברהם (אבי) ניסנקורן: כן, אבל יש לך פה הגדרת "ספורטאי", אז את צריכה...
ענת מימון: כן, אנחנו נתגבר על זה.
ענת מימון: כלומר, אם עושים איזו שהוא אירוע התרמה עם הפנינג או מרתון או פעילות ספורט בתוך אותו אירוע – זה לא יחול לגבי זה.
סונדוס סאלח: למה להחריג אותו?
סונדוס סאלח: מה ההיגיון בזה?
ענת מימון: כי מדובר בפעילות חד-פעמית ולא מדובר על איזה סיכון...
סונדוס סאלח: אבל זה - - -
ענת מימון: ככל שהאיגוד הזה פועל בצורה מסודרת במהלך השוטף של השנה, ברור שיחולו עליו החובות.
ענת מימון: מדובר על אירוע חד-פעמי של פעילות ספורט שמתקיימת פעם ב...
סונדוס סאלח: בסדר, אז ההנחה שלכם שלא קורה שם כלום.
אבינעם סגל-אלעד: לא שלא קורה אבל הרציונל היה שבסוף אתה רוצה להטיל חובות על גוף שמנהל איזה שהוא ממשק עם אנשים לאורך זמן מסוים כי אם אתה רק גוף שמארגן אירוע חד-פעמי, לעשות הדרכות עכשיו לכולם.
אבינעם סגל-אלעד: ..
עודד פורר: הרעיון הוא שבתוך המסגרות עצמן, בין אם זה בקבוצות הבוגרות – בואו נחזור שנייה לאיפה זה נולד?
עודד פורר: אחרי האירוע עם הקטינות של שחקני הכדור-רגל, באנו ואמרנו: חבר'ה, גם השחקנים צריכים לקבל איזו שהיא הדרכה.
עודד פורר: גם שחקן בגיל 25 - -
סונדוס סאלח: אבל החוק הזה לא נותן להם מענה כי הוא מגדיר רק משתתף בפעילות - -
עודד פורר: בוודאי, החוק הזה מכניס את השחקנים ואת המאמנים, בוודאי.
סונדוס סאלח: שנייה – המתלונן – אדם הטוען כי הוטרד מינית או כי התנכלו לו במסגרת פעילות ספורט מאורגנת – הוא חלק מפעילות הספורט?
עודד פורר: זה לא קשור.
עודד פורר: המתלונן לא קשור למי עובר את ההדרכה.
עודד פורר: את ההדרכות עוברים ללא קשר לתלונות.
עודד פורר: לא הקונספט שאיתו באנו ואותו דרשנו גם לתקן בוועדה – אני מזכיר לכם אז, לפני שלושה חודשים, באנו ואמרנו: חברים, עזבו רגע את הנושא של התלונות ואת האירועים שקרו, בואו נדבר על המניעה.
עודד פורר: כדי שתהיה מניעה אנחנו צריכים הדרכות גם בתוך הגופים האלה, כדי ששחקן ומאמן יבין את הסביבה שהוא חי בא.
לינא סאלם: ומטפל.
לינא סאלם: אני מבקשת להדגיש כי המקרה הכי מפורסם שהיה בארצות-הברית היה דווקא של מטפל, אפילו מטפלים שהם נותני שירותים.
עודד פורר: מקבל.
לינא סאלם: זאת אומרת, מטפל רפואי חד-פעמי - - -
עודד פורר: זה חל עליו.
ענת מימון: מדובר בילדים מגיל 16 ומה שאמרנו שנכלול פה לגבי 14-16 בהסכמה.
עודד פורר: 14-16 בהסכמה רק לגבי ספורטאי כי אם יש מדריך בן 15, הוא עובר הדרכה.
אבינעם סגל-אלעד: בהגדרות האחרות לא הייתה הגבלת גיל.
ענת מימון: אני רק אדגיש שתקנה 4 זאת התקנה שקובעת את החובה למנות אחראי, שהיום המעסיק צריך למנות אחראי, והוא צריך למנות יותר מאחראי אחד אם יש בכך צורך כדי לאפשר גישה נוחה לאחראי, כלומר זו חובה שכבר חלה היום.
ענת מימון: התקנה כן קובעת שצריך למנות ככל האפשר מישהו שיש לו ידע וניסיון מתאימים.
ענת מימון: ככל האפשר – צריך שזאת תהיה אישה, וזה כרגע ההגדרות.
ענת מימון: פה אנחנו אומרים שככל שיש מעל 1,000 ספורטאים, אנחנו קובעים מפתח שעל כל 1,000 ספורטאים יהיה אחראי אחד, ואם יש מעל אז יהיו שני אחראים.
ענת מימון: אני רק אדגיש שלגבי השכלה גבוהה גם קבענו מפתח כזה, ושם קבענו שבמוסדות של מעל 2,000 סטודנטים, בהם יש שני אחראים.
עודד פורר: לא נכון למנות פה שני אחראים בהפרדה של גיל?
עודד פורר: כי לא הדבר דומה לגבי מי שאחראי עכשיו על מאמני וכל קבוצות הילדים והגילאים הצעירים יותר לעומת הבוגרים.
עודד פורר: יכול להיות שפה, מתלונן או מתלוננת, שצריכים להגיע לאחראי או אחראית כזאת – זה צריך להיות מישהו שיש אליו גישה קלה ולא מישהו.
לינא סאלם: הגודל של מספר המשתתפים הוא לא גודל הארגון.
לינא סאלם: אנחנו דיברנו על מספר המשתתפים על-פי הנרשמים בעונה.
לינא סאלם: יכול להיות מאוד שיש לנו עמותה שמכילה בסך-הכל חמישה עובדים, שני מדריכים מתנדבים, והיא מקיימת פעילות ספורטיבית שרשומים בה 300 ספורטאים מדי חודש, ואנחנו מגיעים ל-1,000 עוד מהר מאוד לפני עונת הספורט.
לינא סאלם: אנחנו הלכנו דווקא על הפן המחמיר של מספר הנרשמים בעונה ולא מספר המועסקים ולא ספורטאי קבע.
לינא סאלם: זאת אומרת, הוא לא מועסק על ידו.
לינא סאלם: אפילו הנרשם לפעם אחת ומבטל – עדין יחשב להרשמה.
לינא סאלם: אז המספר הרבה יותר גמיש.
לינא סאלם: צריך לקחת בחשבון שכל אחראי צריך לעבור הכשרה של 18 שעות, שזה כמובן עלות על ענף הספורט במוחרג מכל ייתר הענפים, וההכשרות האלה הן בעלות כספית, אז גם את זה לקחת בחשבון לצורך העניין כשאנחנו מסתכלים על הנטל.
לינא סאלם: וכן חשוב לי להגיד שעשינו פה נטל אחיד לכולם, ללא אבחנה בין ההתאחדות הגדולה, המתוקצבת, לבין הארגון הקטן שנמצא אי שם במקום - -
עודד פורר: אז למה לא לתת יותר אחריות למתוקצבת?
לינא סאלם: באיזה מובן היית נותן אחריות?
לינא סאלם: וגם לא הייתי רוצה שחס וחלילה ישתמע.
לינא סאלם: ..
עודד פורר: ששם זה פחות.
לינא סאלם: תודה לך.
עודד פורר: יערה יצחקי, קפטן נבחרת ישראל בכדור-סל נמצאת כאן, אתנו.
עודד פורר: אני רוצה לתת לך להתייחס ואחר כך, בזום, את יעל שרר מהלובי למלחמה באלימות מינית.
יערה יצחקי: אדוני יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת, הנושא שעלה היום לסדר היום פה, בוועדה, אני חושבת שהוא סופר חשוב.
יערה יצחקי: אני מדברת בשמי, בשם ענף כדור-סל הנשים, ארגון השחקניות שהקמנו כדי לקדם כדור-סל נשים – הוא כולל בתוכו גם לדאוג לרווחת השחקניות.
יערה יצחקי: אני אדבר שוב, בחלקת האלוהים הקטנה שלי, של ענף הכדור-סל, שזה מקום שאולי נתפס כקצת פחות או שצריך להשקיע בו פחות, וגם על זה אתם דנים בוועדה בנושאים אחרים אבל הנושא הזה, כספורטאית במדינת ישראל, שמכירה הרבה שחקניות צעירות שבאות לדבר איתי, שמשתפות אותי בבעיות שלהן – זה נושא מזעזע.
יערה יצחקי: דיבר כאן חברי הכנסת סגלוביץ' בנושא המאמן או המאמנת, כמה השפעה יש להם לא רק על היום-יום של אותו ספורטאי או ספורטאית אלא ממש על הקריירה שלו.
יערה יצחקי: בענף הכדור-סל יש הרבה מאמנים ומאמנות שגם מוצאים לנכון להתערב בחייהן הפרטיים של השחקניות, וזה מביא את השחקניות האלה, בגילאים הצעירים, שאין להן עוד סיום לחוזה ההעסקה שלהן, הן סוג של שבויות של אותו מאמן או מאמנת, של אותו איגוד כדור-סל, של אותה עמותה או אותה קבוצה, ואין להן למי לפנות.
יערה יצחקי: וגם אם הן פונות – אמרת את זה יפה, אדוני יושב-ראש הוועדה – אין ענישה.
יערה יצחקי: גם אם מישהי חווה דבר מזעזע כזה או אחר, למי היא תלך?
יערה יצחקי: למישהו שעובד באותו מקום?
יערה יצחקי: למישהו שעשה הכשרה של 18 שעות, ואני לא מזלזלת בכל ההדרכות האלה, הן חשובות והן טובות והן גם יעשו את העבודה שלהם ברמה של איך מסתכלים על זה מבחוץ אם מישהו יעשה משהו כזה אבל אין ענישה.
יערה יצחקי: ואם אני כהורה בעוד אי-אילו שנים צריכה לשאול את עצמי אם אני שולחת את הבת שלי לחוג כדור-סל אחרי שראיתי מה קורה בענף הזה?
יערה יצחקי: התשובה היא לא.
יערה יצחקי: וכאן זה התפקיד שלכם לייצר שינוי גם בנושא הזה, ששחקנית מגיעה לקבוצה, שחקנית בוחרת להמשיך את הקריירה שלה כקריירה מקצוענית כשחקנית והיא לא תחווה שום הטרדה, לא רק מינית אלא גם הטרדה עצמה של העדפות מיניות, שמאמן אומר לך ככה ולא ככה או מתערב לה בחיים האישיים שלה – זה דברים שקורים, זה דברים ידועים, ואין ענישה.
יערה יצחקי: אין על זה שום בקרה ואין על זה שום דיווח, וכאן התפקיד שלכם לא רק בהדרכות, גם בהדרכות אבל גם בענישה, שהאנשים האלה לא יחזרו לעבוד בעבודות האלה.
עודד פורר: תודה יערה.
עודד פורר: יעל שרר מהלובי למלחמה באלימות מינית.
יעל שרר: אני ממש מברכת על הדיון הזה, אני מאוד שמחה לראות את השרים חילי טרופר ואבי ניסנקורן משתתפים בו, וזו עדות לחשיבות של הנושא ולהעלאה שלו למודעות וזה מאוד מבורך.
יעל שרר: אבל המצב בספורט, כמו שאמרה פרופסור קונסטנטיני, דומה מאוד למצב במקומות אחרים, ואנחנו שוב ושוב רואות ומקבלות דיווחים בארגון על אנשי מקצוע שעוברים ממקום למקום בלי לתת את הדין.
יעל שרר: נעמה הזכירה כאן את מערכת הבריאות, וזה נכון, ואנחנו מתעסקים היום כאן בעולם הספורט, וזה בוודאי עלה גם בדיונים שקיימנו בוועדה על הטרדות מיניות באקדמיה ובמקומות אחרים.
יעל שרר: ובאמת, פרופסור קונסטנטיני הזכירה את היוזמה שלנו לחובת בירור עד תום, ואני חושבת שבאמת אפשר ליצור כאן שיתוף פעולה גם עם השרים הרלוונטיים וגם עם הוועדה כדי להתחיל לקדם את התיקון הזה לחוק למניעת הטרדה מינית, שבעצם יעזור לנו למנוע את התנועה המטרידה הזאת של המטרידים למיניהם מגוף לגוף, ומונעת מהגופים עצמם לדווח או למסור מידע אחד לשני.
יעל שרר: התיקון שאנחנו מציעות הוא תיקון שקובע שכרגע כתוב בחקיקה שהמעסיק יקיים את הדיון והבירור, אם הייתה פנייה לאפיק משמעתי.
יעל שרר: מה שאנחנו רוצות זה שבכל פנייה לאפיק משמעתי תהיה חובת בירור עד תום, בין אם הגוף עצמו הוא המעסיק של הפוגע או לא.
יעל שרר: ממה שאנחנו רואות היום זה שהפוגעים מיד מתפטרים, מסתיים הבירור והדוקטור המכובד עובר לקופת חולים אחרת, והדוקטור המכובד עובר לאוניברסיטה אחרת, והמאמן המכובד עובר לאיגוד ספורט אחר.
יעל שרר: הם לא נותנים את הדין, הם מצאו את הפרצה הזאת וצריך לתקן אותה.
יעל שרר: התיקון לא מאוד מסובך והלשכה של השר טרופר מכירה אותו היטב וגם עבדה עליו.
יעל שרר: אני מאוד מאוד חרדה ממה שאנחנו רואות בכל התחומים, לא רק בספורט, אבל זה קורה בספורט שוב ושוב, ובאמת חייבים לעצור את זה.
עודד פורר: אני רוצה לתת למשרד הספורט, ליועצת המשפטית עפרה שרון, ואני רוצה גם התייחסות ממך, אם אתה יודעת להגיד לנו כמה גופים מעל 1,000 ספורטאים שאנחנו מדברים עליהם.