GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שחר ורדי: הייתה אצלנו נערה שהייתה נשאית של קורונה ונאלצנו לבודד את המעון.
שחר ורדי: אלה הנתונים היבשים נכון להיום.
קטי קטרין שטרית: יש לך נערות שממתינות למסגרת שאחרי המעון?
קטי קטרין שטרית: יש כאלה שממתינות להוסטלים או לפתרון אחר?
שחר ורדי: רוב העזיבות נעשות בדרך כלל בתחילת השנה.
שחר ורדי: בחודשים יולי, אוגוסט, ספטמבר עזבו שמונה נערות: שתי נערות הגיעו לגיל 18 וסיימו את הצו שלהן בחוק הנוער.
שחר ורדי: שאר הנערות הופנו למסגרות המשך.
שחר ורדי: רק אגיד שגם הנערות בנות ה-18 הוצעה להן אופציה להמשך במסגרת תוכנית "חסות לעצמאות" בשיתוף עם עמותת עלם.
שחר ורדי: למעשה כל נערה שמסיימת פה, אם היא צעירה יותר תוצע לה אפשרות ללכת למסגרת פתוחה, אם היא בגיל 18 יוצע לה או ליווי בקהילה בדירות המדרגה שלנו או להשתלב בפרויקט אחר.
שחר ורדי: עכשיו הייתה לנו נערה שסיימה בגיל 19.5, היא הייתה פה בצו פלילי, אז היא השתלבה בשירות הלאומי ובדירה של השירות הלאומי בירושלים.
שחר ורדי: הפתרון מוצע לכולן.
קטי קטרין שטרית: האם יש לך נערות שממתינות להיכנס למסילה?
שחר ורדי: אמרתי: ארבע נערות ממתינות כרגע להיכנס.
קטי קטרין שטרית: מה הסיבה שהן לא נכנסות?
שחר ורדי: יש קורונה במעון והמעון בבידוד כרגע.
קטי קטרין שטרית: זו הסיבה?
שחר ורדי: כן.
שחר ורדי: אני לא יכול להכניס אותן למעון מבודד.
שחר ורדי: הן ייכנסו בשבוע הבא, ונערה אחת ממתינה כרגע במעון צופיה, כלומר היא לא ברחוב.
קטי קטרין שטרית: טוב, מאה אחוז.
קטי קטרין שטרית: רונית לב-ארי מבית רות נמצאת איתנו בזום?
קטי קטרין שטרית: אשמח לשמוע אותך.
רונית לב-ארי: זה דיון חשוב מאוד.
רונית לב-ארי: אני רוצה קצת להסתכל על התמונה הכללית, ברשותכם, ולומר שקודם כול צריך לזכור שרשות חסות הנוער קולטת את כל מחדלי מערכות החינוך והרווחה של קודם.
רונית לב-ארי: כל פעם שמגיעה נערה לבית רות אנחנו תופסות את הראש ואומרות: איפה כולם היו לפני כן?
רונית לב-ארי: מדברים על מצבים איומים של נערות שבתור ילדות ותינוקות גדלו בתנאים איומים, ואף אחד לא ראה ולא שמע.
רונית לב-ארי: נתחיל מזה שמגיעים לפתחנו, לרשות חסות הנוער, בהנהלת אלין אלול, שהיא ראש אגף תקון, מקרים שהם מחדלים.
רונית לב-ארי: אולי אנחנו צריכים כרשות חסות הנוער יותר לחשוף ולהביא, לא כדי להתנגח במערכות אלא כדי להסב את תשומת ליבן, וזה מה שבית רות, במרכז הידע שאנחנו מקיימים, מנסה לעשות, להעלות את המודעות למחדלים האיומים.
רונית לב-ארי: הנערות שמיועדות למעון נעול – לא פעם אנחנו שומעים: למה נעול?
רונית לב-ארי: נעול טוב, נעול לא טוב.
רונית לב-ארי: אנחנו כחסות הנוער מקבלות הפניה מבתי משפט לנוער, בהמלצת עו"סיות לחוק נוער בקהילה.
רונית לב-ארי: מעון נעול הוא הכרח במקרים מסוימים.
רונית לב-ארי: אני תמיד מדמה את זה לילד בן שנה שצריך להכניס אותו ללול כדי שלא ישבור את הראש.
רונית לב-ארי: צריך לזכור שחוק הנוער מחולק לחוק הנוער (טיפול והשגחה).
רונית לב-ארי: רוב הנערות באות במסגרת חוק הנוער (טיפול והשגחה) כדי להגן עליהן, ורוב הבנים באים במסגרת חוק הנוער (ענישה ודרכי טיפול), כאשר היה שם רקע עברייני.
רונית לב-ארי: חלק קטן מן הנערות גם עם תיקים פליליים, חלק קטן מן הבנים ממשיכים את הקורבנות שלהם.
רונית לב-ארי: הייתי מייחלת – והבאתי את זה בפני יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת קטי שטרית – לתקן את חוק הנוער (טיפול והשגחה) שמפסיק בגיל 18.
רונית לב-ארי: אני מייחלת מאוד שאנחנו נתקן את הדבר הזה.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה לתקן את החוק הזה.
רונית לב-ארי: שניתן רשות לנערה שרוצה להישאר במסגרות חסות הנוער מעבר לגיל 18, שהמדינה תתקצב ואנחנו נוכל להמשיך לטפל בה, כי היום כמעט ואין הפניות.
רונית לב-ארי: בגילאי 17 זה כבר מאוחר מדי.
קטי קטרין שטרית: אצל הנערות הללו, שיש להן רקע כל כך קשה ונמצאות במצב נפשי, גופני, בריאותי וכולי כל כך קשה, גיל 18 משול לגיל 11 אצל נערות בנות גילן במצב נורמלי, לכן הטיפול לחלוטין חייב להיות לפחות עד גיל 21.
קטי קטרין שטרית: חייבים לפחות לתת להן קצת לצעוד, להקנות להן השכלה, להקנות להן את הכלים לצאת לעולם הרחב, ולא בום בבת אחת.
קטי קטרין שטרית: זה בלתי אפשרי, ולא משנה כמה טיפול הן יקבלו, הן צריכות קצת יותר זמן מנערה אחרת בגילן.
רונית לב-ארי: דבר חשוב, אני רוצה לחזק את דבריה של אלין אלול בקשר לדיפרנציאציה.
רונית לב-ארי: נערה שהפרופיל שלה הוא למעון נעול לא תחזיק מעמד במקום שהוא לא נעול.
קארין אלהרר: אין מחלוקת בעניין הזה.
רונית לב-ארי: צריך לזכור שנערות בורחות מ...
רונית לב-ארי: ובורחות ל...
רונית לב-ארי: אני יכולה להגיד באחריות שברשות חסות הנוער – ואני לא באה מטעם המשרד ואני לא מקבלת שום אחוזים מאף אחד – נעשית עבודה מדהימה, שיכולה להיות בית ספר לכל מערכת חינוך פחות קשה במדינת ישראל, אבל בשל המורכבות והפתולוגיה שהנערות האלה חוו פעמים רבות בגילאים המוקדמים ביותר, אגיד בכאב רב שלצערנו הרב לפעמים קשה מאוד לטפל בהן.
רונית לב-ארי: רוב הנערות שלנו הן בנות להורים שהמערכות נכשלו איתם.
רונית לב-ארי: לא פעם אני אומרת לנערות בבית רות: אם אימא שלך הייתה פה לא הייתי מכירה אותך.
רונית לב-ארי: אנחנו מדברות על דורות אחר דורות.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה להודות לך, רונית, על העשייה הברוכה שלכם בבית רות.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה לחדד את השאלות לאלין אלול.
קטי קטרין שטרית: אני מקווה מאוד שהיא עדיין איתנו.
אלין אלול: אני אתכם לאורך כל הדיון.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה להדגיש שלחלוטין אין מחלוקת על כך שיש טיפולים שונים ונערות שונות ויש דיפרנציאציה.
קטי קטרין שטרית: אנחנו מבינים את זה, יודעים שזה קיים.
קטי קטרין שטרית: אנחנו לא נכנסים לשיקולים שלכם, לסיווג של הבנות וכן הלאה.
קטי קטרין שטרית: אנחנו כן נכנסים לעניין מתן הפתרונות.
קטי קטרין שטרית: אנחנו רוצות שכל נערה תמצא את הפתרון המתאים לה.
אלין אלול: אני שותפה לזה לגמרי, אני ממש מסכימה איתך מילה במילה.
קטי קטרין שטרית: אלין, לכן אלו הצרכים שחברות הכנסת הדגישו, ואולי זה נשמע לך כביקורת, אבל הביקורת היא כלפי המשרד שלא נותן התייחסות מספיקה לאותה הבעיה.
קטי קטרין שטרית: הבעיה הזו היא תופעה של נערות שבורחות מן המעון, וזה קורה, היא תופעה של אחוזי הצלחה – כמה אחוזי הצלחה, כמה יצאו ממעונות נעולים, מה זה סיפור הצלחה בעיניכם, מה הטיפול הפסיכולוגי שמקבלים.
קטי קטרין שטרית: אני לא רואה את ההתייחסות הזאת שלכם, למרות שהיא מקצועית בעיניי, אני לא שומעת אתכם מדברים על זה.
קטי קטרין שטרית: אתם מדברים על הנערות כמספרים: היו לי 500, היום יש 87.
קטי קטרין שטרית: זה לא מספר.
קטי קטרין שטרית: אני מתייחסת לנערה כאל עולם.
קטי קטרין שטרית: נמצאת איתנו אחת מבוגרות המעונות, קרן חג'ג', ואנחנו נשמח לשמוע אותה.
קטי קטרין שטרית: לפני כן הייתי רוצה לשמוע את ד"ר לורה ורטון, חברת מועצת עיריית ירושלים, שטוענת טענה אמיתית, שאתם לא פותחים את המכרז.
קטי קטרין שטרית: בואו נשמע אותה.
לורה ורטון: רציתי להגיד שהמצב נשמע רע, והאמת היא שהוא הרבה יותר מרע, זה פשוט מקומם.
לורה ורטון: מה שקרה בירושלים ומה שקורה לפי כל מה שאני קוראת הוא שיש שילוב של חוסר שיתוף, חוסר מקצועיות וחוסר תכנון.
לורה ורטון: בירושלים לפני כשנתיים התחילו לסגור מסגרות.
לורה ורטון: נכון, יש כל מיני סוגים של מסגרות, אבל מה ששותף להן הוא שסוגרים אותן ולא נותנים פתרונות, מה גם שיש קשר בין הדברים, יש רצף.
לורה ורטון: כפי שרונית לב-ארי אמרה, אם נערה זוכה לטיפול ולהתייחסות הראויה בבית הספר היא לא תיפלט מבית הספר, היא לא תגיע למסגרת פתוחה ואז היא לא תגיע גם למסגרת סגורה והיא לא תגיע לנווה תרצה וגם לא נקרא עליה כאחת מ-19 הנשים שנרצחו השנה.
לורה ורטון: יש באמת קשר בין הדברים.
לורה ורטון: אני אחזור לעניין של ירושלים, כי שם התחילו לסגור מסגרות וידענו, וקיבלנו דיווחים מן הרווחה שהיו 22 נערות שחיכו למקום, שהתקשרו אליהן, שהיו בקשר איתן, שהיו ברחוב וזה בזמן שסגרו את המסגרות ומאז לא פתחו אחרות.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה להדגיש שהמיקום הגיאוגרפי שלכם הוא ליד מזרח ירושלים ואנחנו רואים את הנהירה העצומה ממעון מסילה, שהוא מעון נעול, לכיוון מזרח ירושלים, מה גם שאין פתרונות למספר הגדול הזה של הנערות.
קטי קטרין שטרית: המכרז הקודם בוטל.
קטי קטרין שטרית: מתישהו ייפתח איזשהו הוסטל שייתן פתרון.
קטי קטרין שטרית: יש הרבה מאוד שאלות שעולות.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה שתהיי יותר ספציפית.
לורה ורטון: אני רוצה לציין עוד שני דברים.
לורה ורטון: אחת הסיבות שכביכול סגרו את המסגרות היא כי "ייבשו" אותן, הפסיקו, וניתנה הוראה, ושמענו עליה, לא להעביר נערות למסגרות.
לורה ורטון: ואז מכיוון שלא הגיעו התחילו לסגור.
לורה ורטון: אבל האמת היא שיש המון נערים ונערות, מה גם שבקורונה אנחנו רואים עלייה מטורפת של פניות בשל אלימות במשפחה.
לורה ורטון: בעיריית ירושלים פתחנו קו חם, שחשבנו שיהיה זמני אך פעולתו נמשכת והוספנו כוח אדם, כי אנחנו מקבלים פניות מנערות, מנערים, מכל מיני אנשים, ואנחנו יודעים שהבעיה רק תחמיר.
לורה ורטון: בכל זה חסר לי שיתוף פעולה עם הגורמים שמתמודדים, מקצועיות ותוכנית לטווח ארוך.
לורה ורטון: אני יודעת שכל הסגל של בית הספר לעבודה סוציאלית יצא בקריאה להפסיק עם הסגירות, לא לסגור עוד אף מסגרת אחת מבלי שיינתן פתרון.
לורה ורטון: ודבר שלישי הוא תכנון.
לורה ורטון: אם את יודעת שיש מאות נערות ברחוב, אני לא רוצה לשמוע רק איזה סכום כסף קיבלת לפני חודשיים ואיזה פתרון יש ל-50 נערות.
לורה ורטון: אני רוצה לשמוע או שתשתמשו במבנים הקיימים, או שתתחילו לתכנן עכשיו כדי שבשנה הבאה אפשר יהיה לקלוט עוד 100 ואחר כך עוד 100 ועוד 100.
לורה ורטון: אנחנו שומעים כל פעם תשובה של פרטץ': איך נקלוט את הנערה ששמעתם עליה.
לורה ורטון: אני באמת מוחה על כל ההתנהלות הזאת, שהיא חסרת תכנון.
לורה ורטון: דבר אחרון, אני חייבת להעיר, אני מסתייגת מכל ההערות, שאני רואה בהן גזענות, על הבעיה שהן יגיעו למזרח ירושלים.
לורה ורטון: יש בעיות במזרח ירושלים ויש בעיות במערב ירושלים.
לורה ורטון: אני לא חושבת שזה אסון גדול לעבור ממקום למקום.
לורה ורטון: הבעיה היא שיש נערות, ומספר גדל מהן, שאין להן מקום, שהן חיות ברחוב.
לורה ורטון: אני לא שומעת, לא מאלין אלול ולא ממשרד הרווחה, איזשהו תכנון לטפל בבעיה הזאת.
קטי קטרין שטרית: תודה רבה, לורה.
קטי קטרין שטרית: אם שמת לב, גם דיברנו על נערות שיורדות לזנות.
קטי קטרין שטרית: יש לנו שתי בעיות עיקריות, שאני לפחות מתחילת הפעילות שלי מצאתי.
קטי קטרין שטרית: אחת, בגלל המיקום של מסילה דווקא באזור ירושלים אז הדרך קצרה מאוד להגיע כי שם יש פיתויים, סמים וכולי.
קטי קטרין שטרית: את צודקת במה שאת אומרת, זה חלילה לא על רקע גזעני אבל יש עובדות בשטח.
קטי קטרין שטרית: גם מרים פרץ שלקחה מנת יתר מצאו את גופתה במזרח ירושלים וגם הנערה האחרונה שהובאה לידיעתי מצאו אותה שם.
קטי קטרין שטרית: אני מקבלת את ההערה שלך.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה לעבור לד"ר שירן רייכנברג, שעומדת בראש הקליניקה לזכויות בני נוער וצעירים במצבי סיכון, שגם הגישו את העתירה האחרונה לבג"ץ.
קטי קטרין שטרית: כדאי שנשמע את מה שיש לה להגיד, זה חשוב מאוד.
שירן רייכנברג: תודה רבה, היושבת-ראש, ותודה על הדיון.
שירן רייכנברג: שוב אנחנו מדברים על ההמתנה ועל הרשימות ועל הבג"ץ שהיה לגבי המקומות שסגרו.
שירן רייכנברג: חברתי רונית לב-ארי הגדירה את הרצף.
קטי קטרין שטרית: את רואה, אין רגע משעמם, אנחנו חוזרים, אבל כנראה אותם משרדי ממשלה לא מכירים.
קטי קטרין שטרית: אספר סיפור קצר.
קטי קטרין שטרית: קרוב ל-10,000 ילדים היו אמורים לנסוע למסע בפולין.
קטי קטרין שטרית: באה הקורונה, נעלה את כל השמיים, אין נכנס ואין יוצא.
קטי קטרין שטרית: הובהר לי חד-משמעית שהכסף שההורים שילמו לא יחזור.
קטי קטרין שטרית: כי זה עבר לסוכנים, לחברות הנסיעה, למאבטחים, למסעדות, למלונות וכולי.
קטי קטרין שטרית: מדובר על 21 מיליון שקלים.
קטי קטרין שטרית: וראו זה פלא, עברתי את כל המכשולים, אמרתי: קודם כול מחזירים את הכסף ואחר כך בואו נריב איך ומה.
קטי קטרין שטרית: תאמינו לי, מצאנו שההוצאות היו פחות מ-7%.
קטי קטרין שטרית: אתם מבינים את ההפרש?
קטי קטרין שטרית: תחשבו מה בעצם הנזק.
קטי קטרין שטרית: הורה ששילם 4,800 שקלים כדי שילדו יצא למסע, בסך הכול הנזק הוא של 7% ולא של 93% נוספים כפי שהציגו.
קטי קטרין שטרית: לכן אני חושבת שגם אלין אלול, גם אם יפגשו אותי בעוד דיון ועוד דיון – להגיד לך שאני מתייאשת?
קטי קטרין שטרית: יש גם חברות כנסת נהדרות ששותפות לעשייה הזאת.
קטי קטרין שטרית: גם האופוזיציה וגם הקואליציה ביחד יחברו לדחוף את הנושא הזה.
קטי קטרין שטרית: אני מקווה מאוד שלא תהיה מרים פרץ הבאה או עוד נערה כמו זו שחזרה רק אתמול לבית הוריה.
קטי קטרין שטרית: אנחנו נהיה כאן, אני אהיה כאן בכל מקרה.
קטי קטרין שטרית: בחרתי לעסוק בנושא הזה כי אני חושבת שלפני שיגיעו לישיבה הבאה של ועדת המשנה, שתדון בזנות, ננסה לגרום לכך שכמה שפחות נערות יגיעו לשם.
קטי קטרין שטרית: התפקיד שלנו לגרום לכך שהן יגיעו למסגרות שלהן.
קטי קטרין שטרית: אני מסיירת בשטח ופגשתי במסגרות האחרות נערות שמקבלות טיפול מעולה, שאפשר למצוא אותן היום בשירות לאומי או בשירות הצבאי, או אחר כך חוזרות למסגרות האלה ופועלות למען אותן נערות.
קטי קטרין שטרית: אני חושבת שיש פתרונות.
קטי קטרין שטרית: צריך רק לב שלם ונפש חפצה.
קטי קטרין שטרית: מי שחושש חלילה וחס וחושב להרים ידיים ולהגיד שאין פתרון – יש פתרון.
קטי קטרין שטרית: נכון, צריך לעבוד קשה.
קטי קטרין שטרית: אימי זיכרונה לברכה הייתה אומרת שהדרך הארוכה ביותר היא גם הקצרה ביותר.
שירן רייכנברג: קודם כול, תודה לך, גברתי, על המילים האופטימיות.
שירן רייכנברג: זה באמת חשוב בתקופה הזאת, בכל מובן.
שירן רייכנברג: אין ספק שלא היינו פה אם לא היינו חושבים שיש תקווה.
שירן רייכנברג: התכוונתי להגיד שכולנו שותפות, גם את וגם חברות הכנסת לצדך, שעושות עבודה חשובה מאוד במעקב אחר כל מה שקורה.
שירן רייכנברג: רציתי לשים דגש על הנערות.
שירן רייכנברג: אנחנו מדברים על רשימות ההמתנה, על המספרים, אבל אנחנו צריכים לדבר על הנערות ועל המענים האלה.
שירן רייכנברג: הרי לא כולן זקוקות למעון נעול.
שירן רייכנברג: יש כל מיני צרכים טיפוליים לכל נערה בפני עצמה.
שירן רייכנברג: הדיון הראשון, על הצרכים הטיפוליים במסילה ובצופיה, מתקשר לנושא השני, על מכרזים לגבי מסגרות לצעירות.
שירן רייכנברג: אם הזכרת את העתירה שלנו לבג"ץ, פרט לשני ההוסטלים לנערות דובר גם על הוסטל אחד לצעירות שנסגר, הוסטל בית הצברית.
שירן רייכנברג: אני רוצה לשתף את כל מי שנמצא פה שעוד ב-2018 יצא מכרז על שני הוסטלים לצעירים וצעירות חסרי עורף משפחתי.
שירן רייכנברג: אם יצא מכרז ב-2018 אז ככל הנראה כבר ב-2016 התקיים איזשהו דיון, שהמדינה קבעה שיש צורך במענים האלה.
שירן רייכנברג: אבל אף אחד לא זכה במכרז והוא נפל.
שירן רייכנברג: ב-2019 יצא שוב מכרז לגבי ארבע מסגרות, וזה כבר סמוך לדיון בבג"ץ.
שירן רייכנברג: זה היה החודש האחרון להפעלתו של בית הצברית ויצא מכרז לארבעה הוסטלים לצעירים וצעירות.
שירן רייכנברג: אחד מהם היה בית הצברית, שניים במרכז ואחד בדרום.
שירן רייכנברג: גם המכרז הזה לא יצא אל הפועל בשל כל מיני סיבות, כלומר אף אחד לא זכה.
שירן רייכנברג: המסגרות האלה לא נפתחו אבל בית הצברית נסגר.
שירן רייכנברג: המכרז הזה יצא שוב ביולי 2020, ממש לא מוזמן, ובוטל יום לפני ההגשה ולא יצא שנית.
שירן רייכנברג: זאת אומרת, למרות שבשנת 2016 המדינה החליטה שזה שירות שצריך לספק אותו, בפועל היא לא עשתה את זה.
שירן רייכנברג: לעומת זה, אפרופו הזכרת דיון שיש לכם אחר כך לגבי הזנות, המשרד כן הוציא מכרז בעניין שירותי זנות, שגם בו אמנם אף אחד לא זכה, אבל זה היה ביולי וישר באוקטובר הוציאו מכרז חדש.
שירן רייכנברג: אני רוצה להבין, האם המסר הסמוי שהמדינה מנסה להעביר כאן הוא שנערה או צעירה צריכה להידרדר לזנות כדי שהיא תקבל מענים ותשובות, שזאת הדרך שלה לקבל איזו מסגרת שהיא תוכל להגיע אליה אחרי שהיא מסיימת את שהותה במעון נעול או הוסטל או לא משנה מה?
שירן רייכנברג: עניינית, ההוסטלים לצעירות האלה לא נפתחו.
שירן רייכנברג: יש דרישה, יש צורך.
שירן רייכנברג: במסגרת העבודה בקליניקה אנחנו מייצגות נערות.
שירן רייכנברג: היו לי אישית הרבה מאוד נערות, מאז הסגירה של בית הצברית לפני שנה וכמה חודשים, שאילו המקום הזה היה קיים היה לי לאן להפנות אותן, אבל אין, אין חלופה אחרת, כי "חסות לעצמאות" זה לא הוסטל והדירות מתמלאות, ולפי מה שאני יודעת גם את דירות המדרגה כבר רוצים לשנות, אבל יכול להיות שזה נושא לדיון אחר.
שירן רייכנברג: יש עניין של הלנות חירום, קורות גג לצעירים וצעירות.
שירן רייכנברג: שוב, יצא מכרז בדצמבר 2019 להפעיל תשע הלנות חירום, מתוכן חמש חדשות וארבע שפועלות, גם לצעירים ולצעירות, לצעירות חרדיות, לצעירות בבאר שבע, לצעירות בתל אביב.
שירן רייכנברג: חמש הלנות החירום האלה לא נפתחו.
שירן רייכנברג: שוב, זיהו צורך, הוציאו מכרז אבל הוא לא יצא אל הפועל.
שירן רייכנברג: הייתי רוצה לדעת על לוח הזמנים של המשרד.
שירן רייכנברג: קודם כול מה התוכנית הטיפולית, המתווה שמסתכלים על נערה כנערה, ורונית הזכירה, שכבר בכיתה א' מתחילה להיפלט מן המסגרת, ועכשיו עם הקורונה, כאשר אף אחד לא רואה את הילדים כבר תקופה, ייפלטו לנו הרבה יותר, בטח נערות, ואחר כך הן יהיו צעירות שיגיעו למערכת ואף אחד לא רואה אותן.
קטי קטרין שטרית: ברור, המספרים מזעזעים.
קטי קטרין שטרית: אני עומדת בראש השדולה למניעת אובדנות ובריאות הנפש והמספרים שם מגיעים ל-68% פניות יותר בהשוואה ל-2019 ו-2018.
שירן רייכנברג: גברתי, אני יודעת.
שירן רייכנברג: יש לי שני ילדים קטנים בבית, עם השגחה צמודה למדי, ואני רואה מה המצב הזה עושה להם.
שירן רייכנברג: אני לא רוצה לחשוב מה קורה במקומות אחרים, אני בטוחה, וגם אני רואה בעבודה, אני לא צריכה להסתכל רחוק.
שירן רייכנברג: כמות העבודה שלנו והפניות עולות כל הזמן.
שירן רייכנברג: אני רוצה לדעת: מה התוכנית הטיפולית?
שירן רייכנברג: אני רוצה לדעת: האם יש מחשבה או הבנה שאם יוצא מכרז ואף אחד לא ניגש אליו, או יוצא מכרז ואף אחד לא עובר אותו, יכול להיות שיש בעיה במכרז עצמו?
שירן רייכנברג: האם יש חשיבה על זה שדיני מכרזים, שמותאמים לרכישת מהדקים למשרדים או לכבישים, לא מתאימים להפעלה של מסגרות רווחה לנערים ונערות וצעירים וצעירות בסיכון?
שירן רייכנברג: האם יש איזו חשיבה על כך שאם כבר עשו את הדרך והשקיעו מחשבה והבינו את הצורך והוציאו מכרז אז צריך להבין למה לא ניגשו אליו העמותות המפעילות, למה הוא לא יצא אל הפועל בסופו של דבר?
שירן רייכנברג: האם יש מישהו שעושה את החשיבה הזאת?
שירן רייכנברג: והאם רואים את הצרכים הטיפוליים האמיתיים של הנערות?
שירן רייכנברג: האם מישהו מדבר איתן?
שירן רייכנברג: יושב פה שחר ורדי, שעשה עבודה מדהימה במסילה.
שירן רייכנברג: המעון היה במצב לא טוב, אף אחד לא התווכח על זה, והוא הצליח להרים אותו מן הקרשים.
שירן רייכנברג: השאלה היא האם כל נערה ספציפית במסילה מקבלת את הטיפול שהיא צריכה?
שירן רייכנברג: יכול להיות שהיא צריכה להיות במעון נעול, אבל מה היא מקבלת?
שירן רייכנברג: היא מקבלת שעה עם עובדת סוציאלית, יש שם כלבייה, יש שם עוד דברים טיפוליים, אבל אם מגיעה נערה מכורה למסילה כי היא לא הסכימה להיכנס לקהילה טיפולית ובסוף היא נכנסה לשם, היא מקבלת טיפול להתמכרות שלה או מקבלת טיפול מסוג אחר?
שירן רייכנברג: אלה שאלות שצריך לחשוב האם הצרכים הטיפוליים של הנערות מקבלים מענים.
שירן רייכנברג: שני הנושאים האלה בעיניי מתקשרים מאוד, בין ביטול המכרזים והאופן שבו הם מתנהלים לבין המענים הטיפוליים שהנערות מקבלות בשטח.
שירן רייכנברג: צריך לזכור שנערה, מלבד זה שהיא עולם ומלואו, ועל זה אין פה ויכוח, נמצאת בתוך המערכת בסוג של רצף.
שירן רייכנברג: האם לאורך הרצף הזה יש את כל המענים שהיא תהיה זקוקה להם?
שירן רייכנברג: התשובה כיום, לדעתי, היא: בוודאי שלא.
שירן רייכנברג: תודה, גברתי.
קטי קטרין שטרית: תודה, שירן.
קטי קטרין שטרית: הייתי מסכמת את הפנייה שלך, מעבר לכל ההערות שהערת – ואני מוצאת שההערות מאוד מאוד נכונות ומקיפות להערכתי את כל הבעיה שלנו – שהקושי הוא בסנכרון הבין-משרדי.
קטי קטרין שטרית: יש פה משולש של חינוך, רווחה ובריאות.
קטי קטרין שטרית: התחלנו להסתכל על הטיפול בבנות הללו רק מן ההיבט – בגלל שאולי הפן שמכוון כאן הוא יותר עניין של עבודה סוציאלית.
קטי קטרין שטרית: אבל יש כאן עניין של בריאות, של בריאות הנפש, של הבריאות הפיזית של הנערה כמכורה או כמי שעברה התעללות מינית או עברה איזשהו ניצול מיני, וחינוך – מה היא קיבלה, האם היא נפלטה מן המסגרות, מה פריצת הדרך שתהיה לה.
קטי קטרין שטרית: אני חושבת שיש פה המון שאלות שעולות וחבל שאין לנו את כל הזמן לדבר על זה.
קטי קטרין שטרית: לצערי הישיבה חייבת להסתיים ב-13:30.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה לשמוע את קרן חג'ג'.
קטי קטרין שטרית: נשמח מאוד לשמוע ממנה, כי אין טוב יותר משמיעה של המקור, ממי שבאמת עבר את כל התהליך הזה.
קטי קטרין שטרית: מה את ממליצה לנו?
קטי קטרין שטרית: קרן, בבקשה.
קרן חג'ג': שלום, גברתי היושבת-ראש, ותודה על הזכות להיות כאן.
קרן חג'ג': אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרו.
קרן חג'ג': אספר קצת על עצמי.
קרן חג'ג': אני גדלתי בהוסטל בית אריאל, הוסטל שנסגר ביולי בשנה שעברה ועד היום הוא עומד ריק ונטוש.
קרן חג'ג': גדלתי שם ארבע שנים וחצי.
קרן חג'ג': התגייסתי לנח"ל.
קרן חג'ג': הייתי מורה חיילת באתנחתא.
קרן חג'ג': אחר כך עבדתי כמדריכה בצופיה שנים רבות.
קרן חג'ג': אני מכירה את שחר ורדי, אני מכירה את אסף עזריאלי – אלה אנשים שאני מאוד מאוד מחזיקה מהם ומעריכה אותם.
קרן חג'ג': אחר כך ריכזתי הוסטל של נערים בקריית גת.
קרן חג'ג': אני מכירה את המערכת מבפנים ומבחוץ.
קרן חג'ג': לדבר במושגים של כישלון והצלחה זה לחטוא למטרה בעיניי.
קרן חג'ג': מדברים כל הזמן על רשימות ההמתנה למעונות נעולים.
קרן חג'ג': אני מעריכה מאוד את צופיה, אני חושבת שהוא מעון נהדר.
קרן חג'ג': מעון נעול לטווח הקצר לנערות, בעיקר נערות שעברו פגיעה מינית ונערות שעברו גילוי עריות – קשה להסביר כנערה נפגעת איך זה להיות בנעילה.
קרן חג'ג': אם הנעילה היא לטווח הקצר זה באמת אוסף ומחזק.
קרן חג'ג': כשהנעילה היא לטווח ארוך ואין אופק, כי היום אין רצף, נסגרו את המסגרות שהיו אלטרנטיבות להמשך אחר כך, אז אני תוהה מה קורה עם אותן נערות.
קרן חג'ג': אני חושבת שנערות מרבות לברוח כשאין להן אופק.
קרן חג'ג': נערות בורחות בשל אלף ואחת סיבות.
קרן חג'ג': באמת הרחוב הוא המקום הכי מוכר והכי ידוע ולוקח זמן לבנות אמון עם הצוות.
קרן חג'ג': אני באמת שואלת – אלין מדברת פה על מקומות פנויים בהוסטלים – כמה נערות יש היום בצופיה, כמה נערות יש במסילה, כמה נערות ממתינות ומה קורה עם כל הנערים והנערות האלה אחר כך?
קרן חג'ג': באמת מה קורה אחר כך?
קרן חג'ג': אני מרגישה שלקחו להם את התקווה, אני מרגישה שלקחו להם את הסיכוי ומחטיאים את המטרה.
קרן חג'ג': מה גם, ושלא יגידו לכם אחרת, ששיטת ההפניות שונתה.
קרן חג'ג': נערות שבעבר היו מתקבלות להוסטל פתוח ומשולב בקהילה, שעוזר להן להשתלב הרבה יותר טוב בחברה בגילאים מבוגרים יותר, מגיעות היום לרשימות המתנה למעונות נעולים.
קרן חג'ג': ברשותכם, אני חצי שנה לא עובדת כי בתי הספר סגורים.
קרן חג'ג': עניתי על מודעה שביקשה חונכות אישית לנערה בפנימייה בדרום הארץ, נערה שפוגעת בעצמה, שחותכת את עצמה, נערה שבקלות יכלה להיות היום בהוסטל, אבל היא נמצאת בפנימייה רגילה עם עוד 300 נערים ונערות ולא מקבלת את ההשגחה, את תשומת הלב ואת הטיפול ואת הדרך הנכונה עבורה.
קרן חג'ג': אני לא יודעת איך סופרים ומאין מגיעים כל הנתונים האלה אבל אני רוצה שתזכרו שמאחורי כל אחוז או תפוסה או רשימות המתנה עומדות נערות פגועות שאין להן שום עוגן בחיים.
קרן חג'ג': אם אין היום רצף, ואם אני הייתי חיה בעידן של היום והייתי צריכה לצאת לעולם הגדול, אני לא בטוחה שהייתי שורדת.
קרן חג'ג': אמיתית, אני לא בטוחה שהייתי שורדת בעולם הזה.
קרן חג'ג': כשאת נמצאת בהוסטל שמשלב בקהילה, גם אם היית צריכה מעון נעול – אני עברתי בצופיה, כנערה הייתי בצופיה, זה הדבר הכי טוב שקרה לי בחיים, אבל הוא היה תחום לזמן קצר מאוד.
קרן חג'ג': אם לא הייתי הולכת לבית הספר ומוצאת את הכוחות לחזור מבית הספר להוסטל או ללכת לקופת חולים ולחזור להוסטל, וגם לברוח בדרך ושיאספו אותי, אני לא הייתי מצליחה לנהל חיים בוגרים עצמאיים, בריאים וטובים.
קרן חג'ג': אלין, בשלוש המסגרות שסגרתם בירושלים, מבנים ממשלתיים עומדים ריקים בתקופת הקורונה, כשיש נשים מוכות וילדים מוכים בבתים שלהם.
קרן חג'ג': איך אתם ישנים בלילה כך?
קרן חג'ג': באמת.
קרן חג'ג': אני כל כך כועסת כשאני עוברת שם ורואה שהם ריקים.
קרן חג'ג': אל תספרו לי על מכרזים כי כבר זכו במכרזים והמקומות האלה לא פועלים.
קרן חג'ג': אותו דבר גם לגבי אתנחתא, שפיצלתם את המכרז.
קרן חג'ג': איפה המסגרת של הבנים שהייתה אמורה להיות?
קרן חג'ג': מה איתם?
קרן חג'ג': הם אמורים עכשיו להתגלגל ברחובות בירושלים במשך חצי שנה?
קרן חג'ג': מה קורה עם הנערות שעזבו כשסגרתם?
קרן חג'ג': את יודעת מה איתן?
קרן חג'ג': אני יודעת מה איתן – לא פשוט להן בכלל, והן לא נמצאות במקומות שמקדמים אותן בחוויה האישית שלהן.
קרן חג'ג': להשתמש בכותרת הגדולה מאוד של תחלואה כפולה – התחלואה תמיד הייתה כפולה.
קרן חג'ג': כשאת נפגעת מינית – אגב, גם לא צריך להיות נוער בסיכון כדי להשתמש בסמים היום, אבל כשאת נפגעת מינית מתעוררות בעיות או מכאובים בנפש ואת מחפשת מקומות לטשטש דברים.
קרן חג'ג': אז מה אתם נבהלים?
קרן חג'ג': מה קרה?
קרן חג'ג': למה לשים את הכותרת הזאת?
קרן חג'ג': זה מה שיש לי להגיד.
קטי קטרין שטרית: קרן, אני חושבת שאת סיכמת את כל הדיון הזה.
קטי קטרין שטרית: אין טוב מלשמוע מהצד הכי אמיתי שיש בך, כשאת אומרת את הדברים באופן כל כך פתוח.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה להגיד לך, קרן, כשאני שומעת אותך אז אני יודעת למה באתי למשכן.
קטי קטרין שטרית: אני רוצה להודות לך.
קטי קטרין שטרית: את אומרת דברים שנכנסים עמוק ללב.
קרן חג'ג': אני רוצה להגיד שהמקומות שנסגרו – הגדירו אותם ככישלון וזה לא נכון.
קרן חג'ג': אלה המקומות הכי ותיקים שהיו פה.
קרן חג'ג': או שהם יושבים על מבנים ממשלתיים או אני לא יודעת מה, מה הפוליטיקה והשיקולים הזרים שמאחור, אבל אלה מקומות טובים, של 40 ו-50 שנים.
קרן חג'ג': מה גם שסגרו מסגרת לצעירות.
קרן חג'ג': אני לא יודעת אם אתן יודעות אבל בגיל 14, 15 ו-16, גם בלי להיות נערה בסיכון וגם בלי להיפגע, את מתנגדת.
קרן חג'ג': מגיע גיל 18 ואת רוצה שיאספו אותך.
קרן חג'ג': אין לנערות האלה מקום היום.
קרן חג'ג': ושלא יספרו לכם על "יתד" ושלא יספרו לכם על עוד תוכניות שמשלבות בקהילה.
קרן חג'ג': זה לא אותו פתרון, זה לא אותו מענה.
קרן חג'ג': נראה שאת אף אחד זה לא מעניין שם.
קרן חג'ג': אני בת 40 היום והייתי שמחה שבתקופה הזאת היה לי אפילו את ההוסטל לגשת אליו ולדבר קצת.
קרן חג'ג': את יודעת, אלין?
קרן חג'ג': זה לא בשביל הנוסטלגיה שלי.
קרן חג'ג': זה בשביל הנערות שמתקשרות אלינו.
קטי קטרין שטרית: קרן, אמרת את זה בצורה הכי הכי בהירה שיכולה להיות.
קטי קטרין שטרית: די פשוט לשמוע אותך ואין מה להגיד.
נפתלי יעבץ: גברתי היושבת-ראש, אשמח להתייחס גם.
קרן חג'ג': הנה עוד נער בסיכון לשעבר ששכח מאיפה הוא בא.
נפתלי יעבץ: אני ראש המטה של אלין אלול במשרד הרווחה, מנהל תחום פרויקטים.
נפתלי יעבץ: אני גם עובד סוציאלי במקצועי.
קטי קטרין שטרית: אם אתה מתכוון לענות לנות בעניין המכרזים אז פשוט תיקח מאלין את התשובה, אבל תדבר איתנו בבקשה על המכרזים שמבוטלים, מכרז אחרי מכרז, ומה הפתרונות שאתם מציעים.
נפתלי יעבץ: אשיב גם בעניין המכרזים.
נפתלי יעבץ: אשתדל באופן הכי ממוקד.
נפתלי יעבץ: פחות אקח את זה למקום האישי ולמתקפות אישיות כלפי מישהו כזה או אחר.
נפתלי יעבץ: בסופו של דבר, כפי שקרן ציינה, גם אני נער בסיכון בעברי, בוגר אתנחתא, מלכישוע, מסילה ועוד כל מיני מסגרות שהייתי בהן באופן כזה או אחר.
קטי קטרין שטרית: שחלקן הגדול נסגר.
קרן חג'ג': גם את מלכישוע סגרת.
נפתלי יעבץ: אני משמש בארבע השנים האחרונות כראש המטה של אלין, ובחצי השנה האחרונה משמש גם כממלא מקום מנהל תחום טיפול בזנות.
נפתלי יעבץ: אני חושב שגם תחום הטיפול בזנות רלוונטי.
נפתלי יעבץ: אשלים את ההתייחסות ואביא התייחסות כוללת לכלל הדברים שעלו כאן לאורך הדיון.
נפתלי יעבץ: קודם כול, כפי שאלין אמרה מן ההתחלה, חשוב לזכור שכל נער או נערה יש להם עובד סוציאלי בקהילה שמלווה את התהליך הטיפולי, בין אם זה עו"ס לחוק הנוער, בין אם זה קצין מבחן לנוער או עובד לטיפול בהתמכרויות – עובד סוציאלי רלוונטי.