GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בוסנה מהרט דסה: השר לביטחון הפנים, שם דגש על נושא של שיקום וטיפול, וחינוך והסברה לציבור הרחב, שזה בעצם חלק של המהלך המשולב.
מרב מיכאלי: הכול בסדר, רק לא בתחום סמכותו.
בוסנה מהרט דסה: רק כדי להשלים.
בוסנה מהרט דסה: השר, הוא בעל הסמכות להסמיך את המפכ"ל, למנות שוטרים, בשביל לאכוף את החוק.
בוסנה מהרט דסה: לפני שהוא מסמיך את המפכ"ל, הוא מבקש לדעת.
בוסנה מהרט דסה: הוא מקבל פניות בלשכה שלו.
בוסנה מהרט דסה: כשיש צורך אמיתי, כשיש בעיה אמיתית בשטח, שהמענים שמפורטים בהחלטת הממשלה, יש באמת התקדמות, אבל לא ממש, כשיש מענים שעוד צריך להשלים.
בוסנה מהרט דסה: כשיש מענים שעוד צריך לפקח, וזה לא מספיק, וזה לא נותן צורך.
בוסנה מהרט דסה: השר מודאג מזה, הוא מקבל פניות.
בוסנה מהרט דסה: הוא שומע את נציגי השטח, ורוצה לדעת שלפני שהוא פועל - אכן יש מענה.
בוסנה מהרט דסה: שלא ייווצר מצב שאוכלוסיות שנמצאות במגע עם זנות, בסוף, ייפגעו.
בוסנה מהרט דסה: באמת, החוק הזה בא להגן עליהם בסוף.
בוסנה מהרט דסה: אנחנו רוצים לשמור על האוכלוסייה הזאת.
בוסנה מהרט דסה: נראה לי שזו המטרה שבשבילה גם חוקק החוק.
בוסנה מהרט דסה: אם אנחנו רוצים בסוף להשיג את המטרה, בואו ניתן את הדגש כרגע, ניתן פול גז, נעבה את המענים, ובזה - טיפול, שיקום, חינוך, ואחרי זה, אני מניחה, שהשר לביטחון הפנים, יחתום על הצו שמסמיך על המפכ"ל.
בוסנה מהרט דסה: הדאגה של השר, היא דאגה אמתית.
מרב מיכאלי: את מניחה שהוא יחתום על הצו.
מרב מיכאלי: עו"ד דסה, אני מאוד מודה לך.
מרב מיכאלי: את העברת את ההתרגשות של השר בצורה מאוד אותנטית, אבל רק העניין הוא שזה פשוט לא בתחום סמכותו.
מרב מיכאלי: לשר אין שום סמכות להחליט מתי הוא מוציא לפועל אכיפה של חוק מדינה שעבר בכנסת, נשקלה גם עמדתו, אבל גם עמדות אחרות ואחרים לגבי דחיית יישום החוק, והוחלט שלא לדחות אותה.
מרב מיכאלי: החוק עבר, החוק בתוקף.
מרב מיכאלי: חובה על השר לביטחון פנים לעשות את העבודה שלו, ולאפשר למשטרה לאכוף את החוק.
מרב מיכאלי: אני רוצה לשאול אותך, לילך, מייעוץ וחקיקה - - -
בוסנה מהרט דסה: גברתי, ברשותך, תני לי להשלים.
בוסנה מהרט דסה: אני הייתי חברה בצוות הבין-משרדי, בראשות מנכ"לית משרד המשפטים.
בוסנה מהרט דסה: ליוויתי את תהליך החקיקה בוועדת החוקה, חוק ומשפט, לאורך כל הדרך הייתה הבנה, שאכיפת איסור צריכת זנות, באה יד ביד עם שיפור בטיפול.
בוסנה מהרט דסה: מעולם לא דובר על יציאה לדרך שאין מספיק מענים לבעיות שעולות מהשטח.
בוסנה מהרט דסה: אם תתני לי ברשותך, אני אפרט פה.
מרב מיכאלי: אני מצטערת, אין צורך.
מרב מיכאלי: התשובה היא לא.
מרב מיכאלי: עו"ד דסה, אני מתנצלת.
מרב מיכאלי: אנחנו כולנו קראנו את המכתב של השר.
מרב מיכאלי: ראינו את הציטוטים.
מרב מיכאלי: יותר מזה, כל הגורמים האלה, וכל המשתתפות האלה, גם הן ליוו את החוק בוועדת החוקה.
מרב מיכאלי: חלקנו היינו חתומות עליו כבר מהכנסת ה-19, על גלגוליו השונים.
מרב מיכאלי: אז אנחנו, איך לומר, יודעות במה מדובר.
מרב מיכאלי: אבל צריך לי שגברתי לא הקשיבה, משום שניתן פה פירוט מאוד מדוקדק של הדברים שכבר פועלים.
מרב מיכאלי: וככל שאכן התמונה היא לא מושלמת, היא לחלוטין תמונה של מענים שנמצאים כבר בתוך תהליך של פעולה, ומענים שניתנים גם מבחינת הממסדים, וגם מבחינת מי שפונות ומקבלות תשובה.
מרב מיכאלי: אני מקווה שגברתי הקשיבה, ותוכל להעביר את המסר לשר.
מרב מיכאלי: אבל כך או כך, כמו שאמרתי, זה לא בתחום אחריותו.
מרב מיכאלי: לילך וגנר, ייעוץ וחקיקה.
מרב מיכאלי: אני, הפרשנות שלי לחוק העברות המינהליות, ההסמכה הנדרשת, היא לא יכולה – זאת אומרת, אל"ף, ודאי שכוונת המחוקק לא הייתה למנוע יישום ואכיפה של חוק באמצעות מניעת צו - זה נראה לי באמת מובן מאליו.
מרב מיכאלי: אבל יתרה מזאת, המצב שמדובר בו, או יותר נכון, העבירה שמדובר בה, היא עבירה בחוק, היא לא בתוספת.
מרב מיכאלי: השאלה היא, האם בכלל נדרש צו כזה, או שאנחנו יכולות לדרוש מהמשטרה להתחיל לאכוף את החוק בלי לחכות לצו של השר אוחנה, שמשום מה, מנסה לחבל בחוק הזה, בכל דרך אפשרית.
לילך וגנר: שלום, אני מאוד שמחה על דיון המעקב הזה.
לילך וגנר: דילגנו בין דיונים, ועסקנו בהיבטים שונים של החוק היום.
לילך וגנר: עמדתנו היא שנדרש צו.
לילך וגנר: נדרש צו של הסמכה של שוטרים.
לילך וגנר: סמכויות פיקוח, הן לא סמכויות אופייניות לשוטרים.
לילך וגנר: לשוטרים, מוקנות בחוק סמכויות אכיפה.
לילך וגנר: הסמכויות שנדרשות כדי לאכוף קנסות מינהליים, ואנחנו גם נתקלנו בזה עכשיו בתקופת הקורונה, דורשות הסמכה קונקרטית.
לילך וגנר: חוק העבירות המינהליות באמת תוקן לפני שנתיים, כדי לאפשר גם לשוטרים לאכוף עבירות מינהליות מסוימות.
לילך וגנר: גם כשהתייחסנו לזה בהנחיית היועץ המשפטי לממשלה, לגבי אכיפה של החוק הספציפי הזה, הפנינו לסעיף 5(ג)1, שזה הסעיף ששר הבט"פ מסמיך בהסכמת השרים הממונים את השוטרים לאכוף את חוק איסור צריכת זנות בהיבטים האלה כי עיסוקם במהלך חקיקה של החוק, שמי שיאכוף את החוק לאור המורכבות שלו, לאור הדמיון לעבירות פליליות קיימות, לאור, לאור – זה משטרת ישראל.
לילך וגנר: זה לא פקחים עובדי מדינה, כמו בחקיקה של עבירות מינהליות אחרות שבהם אפשר להסמיך פקחים עובדי מדינה.
לילך וגנר: כאן, הצגנו את זה באמת לוועדה, וגם כתבנו את זה בהנחיית היועץ.
לילך וגנר: האכיפה היא על ידי משטרת ישראל, ונדרשת הסמכה.
לילך וגנר: אנחנו שותפים לתהיות שעלו פה – מדוע הנושא הזה לא קורה במציאות, וגם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, משפט פלילי עמית מררי.
לילך וגנר: פעמיים ביקשה מהשר לביטחון הפנים, דרך היועץ המשפטי של המשרד לביטחון פנים, למנות את השוטרים כמפקחים לצורך האכיפה של החוק הזה.
לילך וגנר: המשמעות של אי המינוי, היא בעצם סיכוי בפועל של האפשרות לאכוף חוק שנכנס לתוקף.
לילך וגנר: כרגע, הוא כבר בתוקף.
לילך וגנר: היו אפשרויות שגם הוא לא ייכנס לתוקף.
לילך וגנר: היה אפשר להגיש הצעה לדחות את התחילה שלו בהתאם לשיקולים שונים, אבל זה לא קרה.
לילך וגנר: החוק נכנס לתוקף, וכרגע הוא לא נאכף, כי הפקחים לא מוסמכים.
לילך וגנר: גם אזכיר שהוגשה, למיטב ידיעתי, גם עתירה בנושא הזה.
לילך וגנר: היועץ המשפטי רואה קושי משפטי משמעותי בנושא הזה.
לילך וגנר: אנחנו נידרש כמובן לעמדה מסודרת יותר במסגרת התגובה לעתירה.
לילך וגנר: אבל, באמת, בפועל כרגע זה מסוכל ואנחנו מצרים על כך.
מרב מיכאלי: הצער הוא משותף.
מרב מיכאלי: סיגל יעקבי, ממלאת מקום מנכ"ל משרד המשפטים, רצית להוסיף משהו על הדברים האלה?
סיגל יעקובי: רציתי לוודא שההיסטוריה לא משוכתבת, כי הטענה שלאורך כל הדרך עלתה טענה שרק כנגד מענים תינתן הסמכה היא לא נכונה.
סיגל יעקובי: זו טענה שנטענה למיטב זכרוני, אפשר לוודא את זה בפרוטוקולים כשבועיים לפני כניסת החוק לתוקף.
סיגל יעקובי: אני אזכיר גם שהנושא של התקנת התקנות הגיע בפני השר אוחנה, בכובעו כשר המשפטים, והוא ביקש לא לקדם אותם מטעמים תקציביים.
סיגל יעקובי: אני אזכיר גם שמלכתחילה המניע הייתה התקנת התקנות, וכעת שהתקנות בעצם מותקנות, ואפילו אושרו, היום הדרישה היא למענה.
סיגל יעקובי: רק לשם הדיוק ההיסטורי, ביקשתי להתייחס, אלה בפירוש לא היו פני הדברים.
לילך וגנר: אני רק רוצה להוסיף משהו קטן, גם אמרתי את זה בוועדת חוקה.
לילך וגנר: בשביל הפרוטוקול – הנושא השיקומי הוא נושא חיוני, הוא נושא חשוב.
לילך וגנר: הוא נושא שהולך יד ביד עם הנושא של האכיפה.
לילך וגנר: אבל נורא קשה בנושא כזה לבוא ולהגיד – יש לנו מאה אחוז מהמענים, ובאמת, המצב הוא ורוד.
לילך וגנר: אנחנו מצב של תקציב שהוא חסר, אז לעולם לא נגיע למצב שבו יהיה באמת מענים אידיאליים לכל הצרכים, ובמיוחד לכל הצרכים שקשורים לרווחה.
לילך וגנר: עם זאת, יש לנו גורם מקצועי, דינה דומיניץ, שדיברה קודם.
לילך וגנר: נערכו ישיבות מעקב, ואתם ראיתם לפניכם את המענים שכבר ניתנו.
לילך וגנר: אנחנו חושבים שנחצה הקו הזה, שמאפשר אכיפה, ואנחנו גם רואים חשיבות באכיפה יחד עם מענים שיקומיים, כי אנחנו חושבים שיש קשר ביניהם.
לילך וגנר: כמו שדינה אמרה, ככל שתהיה אכיפה, זה גם יתמרץ להיכנס לכל מיני מסגרות כדי לקבל מענים שיקומיים.
מרב מיכאלי: חד משמעי.
מרב מיכאלי: אני מבקשת לשמוע מלובה צימרן, שהיא פעילה במאבק נגד צריכת הזנות, את המבט שלך על החוק – החוק ותועלתו.
לובה פיין: תודה רבה, על רשות הדיבור, אני ממש שמחה לראות פה את הוועדה הזאת, ואת מרב מיכאלי בראש הוועדה.
לובה פיין: זה מזכיר זמנים טובים.
לובה פיין: מסמך שכתבתי הוא הרבה יותר ארוך ממה שאני מחזיקה פה ביד, אבל תמצתי אותו לדף אחד.
לובה פיין: עשיתי מעין מחקר.
לובה פיין: ראיינתי נשים שורדות זנות ונפגעות - - - יש לי פה נשים שורדות זנות פעילות מכל המדינות, חוץ מאשר איסלנד וצפון אירלנד, אני לא יודעת למה, לתנועה אין מספיק קשרים, אבל - - - חמש מדינות.
לובה פיין: נשים ששאלתי מה קורה עם האכיפה אצלכן, במה אתן גאות, במה אתן מתביישות, מה אתן מתחייבות לבטל מיד.
לובה פיין: אשמח לשלוח את המסמך למרב מיכאלי.
לובה פיין: סעיף 1 – פעילות האכיפה של המשטרה.
לובה פיין: בכל המדינות ששוודיה יצרה מודל לחברה חדשנית.
מרב מיכאלי: בבקשה, שומעים אותך חלש, ואנחנו צריכות לסיים.
מרב מיכאלי: אני צריכה אותך בקצרה.
לובה פיין: לגבי אכיפה - בשוודיה, פועל מודל אכיפה שבו שוטרים פועלים בתוך יחידה נפרדת, כתוך משטרה, והם מבצעים אכיפה בליווי עובדות סוציאליות, זה מודל מאוד חשוב שזכה להרבה תשבחות.
לובה פיין: מודל כזה מאפשר לבנות תרבות ארגונית נפרדת שהיא פחות אלימה, פחות משטרתית.
לובה פיין: זה גם משוב לשוטר שנמצא בפיקוח, ולעובדת סוציאלית, זה מודל מצוין שאני לא יודעת איך אפשר לנסות לקדם אותו פה בארץ.
לובה פיין: האנשים שדיברו איתי, אמרו – היה נחמד גם לצרף לשם מנטוריות של נשים יוצאות זנות שמשמשות כך, זה יכול להיות נפלא, בשוודיה לא קיים, אבל זה רעיון אחד.
לובה פיין: דבר אחר מאוד חשוב – הכשרת שוטרים.
לובה פיין: השוטרים צריכים לעבור הכשרה גם על-ידי שורדות זנות.
לובה פיין: פעולות האכיפה לא תמיד רגישות.
לובה פיין: השוטרים לא תמיד מבינים את המצב הנפשי שאשה בזנות נמצאת.
לובה פיין: יכולה להתנהג באלימות, יכולה להתנהג בצורה קשה, אבל היא לא גורם אלים, היא לא גורם עברייני.
לובה פיין: השוטרים לא תמיד זוכרים שנמצאת מולם קורבן.
לובה פיין: הם צריכים לזכור מי הקורבן ומי התוקפן פה.
לובה פיין: איכשהו צריך לשלב הכשרה שכוללת גם שורדות זנות.
לובה פיין: מניעה – טוב מאוד שצריכת זנות נענשת, כשאין מניעה זו דלת מסתובבת.
מרב מיכאלי: אנחנו צריכות לסיים.
מרב מיכאלי: קודם כל, אני אגיד שנעשה דיון המשך, למותר לציין, מיד כשהכנסת תחזור בשבוע הראשון של ספטמבר נמשיך את הדיון הזה.
מרב מיכאלי: יש לנו שני דברים קונקרטיים.
מרב מיכאלי: אנחנו צריכות לקבל ממש תוך שבועות ספורים דיווח גם ממשרד העבודה והרווחה על המכרז המחודש שייצא לפועל, עם התאמות, בשביל שהמענים יוכלו לקרות הרבה יותר מהר, ובעיקר, שהם ייצאו לפועל.
מרב מיכאלי: ממשרד הבריאות נקבל דיווח על המרפאות החסרות ועל ההפעלה שלהם.
מרב מיכאלי: הדבר הכי חשוב, כמובן, הוא משרד הבט"פ.
מרב מיכאלי: דיברה פה לובה על מודלים נוספים ועל הכשרת שוטרים, בין השאר באמצעות שורדות זנות.
מרב מיכאלי: אבל משטרת ישראל, לצערי, תחת השר הנוכחי, בכלל לא פנויה לדברים האלה.
מרב מיכאלי: זה מדהים ומזעזע שהשר שאמור להיות ראש החץ, באמת, חוד החנית של האכיפה של החוק החשוב הזה למניעת זנות, וסחר בנשים, ופגיעה בכל האוכלוסיות האלה, שזה נכון היה לקטינות וקטינים גם קודם, אבל היום ביתר שאת - טרנסיות וטרנסים, כל מי שנפגעות ונפגעים מהאלימות שכרוכה בזנות.
מרב מיכאלי: האיש שהיה אמור להיות חוד החנית של המאבק בזנות ובאלימות הזאת, הוא האיש שמחבל ביישום החוק ובאכיפה שלו.
מרב מיכאלי: לא מצליחה להעלות בדעתי איזה שיקולים יכולים לגרום לאדם ככה לחבל בעבודה שהיא תוצר של שנים.
מרב מיכאלי: שנים של חקיקה, ושל מאבק של נשים שבאמת חייהן תלויות בזה.
מרב מיכאלי: כל כך הרבה נשים איבדו את חייהן בזנות.
מרב מיכאלי: תוחלת החיים הממוצעת של אישה בזנות היא 40, והשר אוחנה - מסרב ליישם את החוק שאמור להציל נשים מהגורל הנורא והאכזר הזה.
מרב מיכאלי: זה המקום להגיד שהוועדה, ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות - אני בטוחה שאני מדברת גם בשם הוועדה לקידום מעמד האישה בכלל, והאמת היא, שהכנסת צריכה להתעשת - ואם הוא לא יעשה את זה, כנראה שבית-המשפט יכריח אותו לעשות את זה.
מרב מיכאלי: אנחנו נמשיך את הדיון הזה בתחילת ספטמבר.
מרב מיכאלי: נשמע את כל מי שלא שמענו היום.
עודד פורר: כמעט צהריים טובים לכולם.
עודד פורר: אני שמח לפתוח סיור ראשון של הוועדה לקידום מעמד האישה.
עודד פורר: הבטחתי ואני גם אשתדל לצאת הרבה בתוך מגבלות הקורונה לשטח כדי לראות את הדברים לא רק דרך הדיונים בוועדה, אז בעיקר אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהצטרפו, יוראי, אורלי ויואב.
עודד פורר: אני חושב שבתקופה הזאת דווקא הביקור פה הוא מאוד מאוד חשוב ומאוד משמעותי, גם כדי להבין את הבעיות שנולדו כתוצאה ממשבר הקורונה, מעבר לבעיות הסטנדרטיות, שזה גם מה שאני מבקש ככה קצת להתמקד.
עודד פורר: אני חושב שסביב תקציבי הקורונה שמחולקים, שגם על אופן החלוקה שלהם והביצוע יש לי הרבה מאוד מחלוקות מול הממשלה, אבל לא יכול להיות שאין שם בנושא הרווחה סיוע למקומות האלה שאנחנו כנראה רואים פה את סיר הלחץ, את הסימון הזה, את המנורה שנדלקת, כשסיר הלחץ מגיע לכמעט פיצוץ אז המנורה נדלקת פה ראשונה.
עודד פורר: אני רוצה לפתוח עם אורית.
אורית סוליציאנו: בוקר טוב לכולם.
אורית סוליציאנו: האמת, יש לך הישג, לראות כל כך הרבה חברי ועדה מגיעים, בהיסטוריה שלנו, אז יש לך כריזמה אם הצלחת להביא.
עודד פורר: יש פשוט חברי ועדה מאוד מסורים.
אורית סוליציאנו: לא, אתה תגיד שתמיד היו, אבל זה בהחלט הישג.
אורית סוליציאנו: אז אני ככה אהיה יעילה, וברוכים הבאים לבית של שרון קיסר, שופטת לשעבר, שהחליטה שהיא עושה את המעבר מכס השיפוט לנהל מרכז סיוע על כל מה שמשתמע מכך.
אורית סוליציאנו: כל מי שעובדת בעולם שלנו זה באמת ב-passion שלה.
אורית סוליציאנו: אני אגיד שני משפטים איפה אנחנו, כי שרון תרחיב, ועל המבנה שלנו ואחר כך על מה ששאלת על הקורונה והעולם שלנו.
אורית סוליציאנו: אז אנחנו נמצאים כאן במרכז סיוע בירושלים, אחד מתשעה מרכזים ואנחנו האיגוד ארגון הגג שמתכלל את כל העבודה של כל מה שקורה בשטח.
אורית סוליציאנו: עורכת הדין איילת רזין בית אור, שנמצאת בכל ועדות הכנסת, מביאה את השטח לשינוי מדיניות.
אורית סוליציאנו: אז באמת אנחנו מאוד מעריכות שבאתם לכאן היום.
אורית סוליציאנו: אנחנו בתקופה לא קלה, זה כבר מאוד מעייף לשמוע את זה, אבל אנחנו מייצגות עולם שאין לו נראות.
אורית סוליציאנו: ניסינו קודם לדבר איך להמחיש את העולם שאנחנו חיות בו כי זה לא רק עולם של מספרים.
אורית סוליציאנו: אני חושבת שהעולם שלנו הוא עולם מאוד קרוב לעולם של בריאות הנפש, נושק, חופף לו וזאת אוכלוסייה מאוד מאוד שקופה.
אורית סוליציאנו: למשל אני נזכרת באחת הכתבות שעשו השפעה מאוד גדולה, של כפל הקצבאות, אותם אנשים שהם גם מקבלים נגיד קצבת נכות ובקורונה הם לא קיבלו עוד קצבה, אבל בעקבות זאת היה שינוי.
אורית סוליציאנו: אנחנו מייצגות אנשים, נשים וגברים, שרובם לא ידברו על כל הדחי אל דחי שהם נופלים אליהם, אבל הקורונה ופגיעה מינית, יש לנו מחקר שאוטוטו יסתיים, אני אדבר על כמה מספרים ועל המצב.
אורית סוליציאנו: אז המספרים שלנו, שלא כולם עדיין מגובשים, אבל בצ'ט און ליין, שזה דרך מאוד קלה לקבל נתונים מיידית, הייתה עלייה של 50% בחודשים הראשונים של הקורונה בפניות לצ'ט און ליין.
אורית סוליציאנו: תזכרו שאנשים היו אז בבתים וגם היום הרבה עדיין עובדים מהבית וקשה לדבר, אבל להקליד אפשר.
אורית סוליציאנו: בחברה הערבית ובחברה החרדית יש לנו גידול עז בפניות.
אורית סוליציאנו: שני הארגונים שלנו שעוסקים בטיפול בחברה החרדית והערבית הם גם מטפלים באלימות במשפחה.
אורית סוליציאנו: את שאלת קודם לגבי האלימות במשפחה, מתוך תשעה המרכזים עוסקים שליש עוסקים באלימות במשפחה, והמסה הקריטית זה פגיעה מינית.
אורית סוליציאנו: אז בחברה הערבית היה 40% גידול של פניות של נשים ערביות, אבל המספרים היבשים הם לא מספיקים, מה שאנחנו רואים, אפילו אנחנו באיגוד, רק בשבוע האחרון יש קריסה של נשים, בעיקר נשים שאנחנו בקשר איתן, שאיכשהו ג'ינגלו את החיים, עבדו, הלכו לטיפולים פסיכולוגיים ואיכשהו שרדו, משהו בקורונה עורר טריגר של קריסה נפשית.
אורית סוליציאנו: יש לנו לא מעט נשים, שרון תספר אחר כך, שרוצות להגיע לאשפוזים פסיכיאטריים, אני לא יודעת אם אתם יודעים, אין מענה היום, יש מחלקות ייעודיות בארץ לנפגעות תקיפה מינית, אתה דיברת על החדרים האקוטיים, אני לא מדברת על החדרים האלה, המחלקות, אי אפשר להיכנס אליהן, זה הרבה מורכבויות, אז השירות הפסיכיאטרי הזה לא מתאפשר.
אורית סוליציאנו: הייתה שביתה של העובדים הסוציאליים, אבל גם ללא קשר לשביתה, ואנחנו בעד השביתה, כדי לקבל טיפול נפשי מדינתי התור הוא משנה עד שנה וחצי ואולי עכשיו זה גדל.
אורית סוליציאנו: אני יודעת על מישהי, אנחנו בקשר איתה, אישה שנפגעה לפני 25 שנה, כנערה, אפילו לא במשפחה, משהו חד פעמי, פתאום בקורונה היא הידרדרה נפשית.
אורית סוליציאנו: היא בחורה שכל החיים מימנה את עצמה.
אורית סוליציאנו: היא מתקשרת אלינו, היא לא יכולה לקבל בית חולים פסיכיאטרי, כי לא מקבלים עכשיו.
אורית סוליציאנו: יש חלופת אשפוז ייעודית לנפגעות, אין כניסה כרגע.
אורית סוליציאנו: השירותים הסוציאליים, שירותי בריאות הנפש, אין.
אורית סוליציאנו: בן אדם כזה או שהוא קורס והילדים שלו וכל המשפחה איתו, אין פתרון.
אורית סוליציאנו: היא עכשיו לא יכולה לעבוד כי אין עבודה, היא בתעשיית הבידור ואין עכשיו עבודה.
אורית סוליציאנו: זה לא אחת, זה רבות.
אורית סוליציאנו: אז הקורונה הזאת בעצם לא נותנת מענה לאנשים השקופים, לנשים בעיקר, השקופות, שיחד עם הקורונה הן שוקעות.
אורית סוליציאנו: הקורונה זה כמו מגבר שמגביר פי המון ואז במקום שאמא כזאת שתוכל להחזיק את ה – אני חושבת על מישהי, יש לה חמישה ילדים, היא עזבה את העולם החרדי בגלל פגיעות בילדותה והיום – מזל שיש לה מישהו שעוזר לה, אבל היא הלכה ואשפזה את עצמה באיזה חלופה לא פורמלית, אמ"ן, אדמת מרפא נשים, דלית אולי יודעת מה זה, זה משהו שהקימו נפגעות כי אין שירות אחר להיות בו והיא קרוסה.
רונית אילתי ממן: היא חודשיים לא בבית.
רונית אילתי ממן: חודשיים הילדים שלה חיים ותראו אותה, למראית עין, סליחה שאני נותנת תיאורים, היא נראית כמונו.
רונית אילתי ממן: כולם כמונו.
רונית אילתי ממן: זה בדיוק העניין, הנזקים של פגיעה מינית הם סמויים מן העין, לא רואים, לא כחול ולא רואים שום דבר ויזואלי.
רונית אילתי ממן: אני בקשר מאוד אינטנסיבי עם בן הזוג שלה שמחזיק עכשיו את הכול.
רונית אילתי ממן: הוא בסך הכול חבר שלה והוא מחזיק את כל המשפחה.
אורית סוליציאנו: הוא מחזיק חמישה ילדים שם שמחר רוצים להוציא מהבית כי האבא הדתי, יש לו איזה - - - איפה שהוא הוא לא רוצה לטפל בהם.
אורית סוליציאנו: כל מיני, אין סוף מורכבויות.
אורית סוליציאנו: אתה עשית את הדיון המאוד משמעותי על ה-250 מיליון שקל שהתגלה שהיה יותר כסף ואחד מהסעיפים שיש ב-250 מיליון שקל זה כסף קופה קטנה לכל מיני צרכים.
אורית סוליציאנו: אז נכון שהייתה שביתה ברשויות המקומיות, אבל זה לא כספים שהולך לעולמות שלנו.
אורית סוליציאנו: אנחנו ממש, לפעמים מכיסנו, או מכל מיני תורמים נחמדים, אבל כמה הם יכולים לנדב?
אורית סוליציאנו: אלה כספים מאוד גדולים, הם עוזרים פה ושם.
אורית סוליציאנו: למשל לה, אנחנו באמת עזרנו לממן לה את השהייה הספציפית הזאת במקום הזה.
אורית סוליציאנו: אין כסף.
אורית סוליציאנו: אם היא נופלת חמישה ילדים נופלים שייפלו על שירותי הרווחה.
אורית סוליציאנו: אז יש כאן אוכלוסייה שקופה עם צרכים גדולים שאני חושבת שזו סוגיה ממש משמעותית איך המדינה נותנת את המשענת הזאת.
אורית סוליציאנו: גם אני אגיד כאן, כי זה הוועדה לקידום מעמד האישה, מרכזי הסיוע עדיין לא קיבלו את התמיכות הממשלתיות, זה כסף שקוצץ משמונה מיליון שקלים ל-5.6 מיליון שקלים, זה 12 עמותות שנותנות סיוע.
אורית סוליציאנו: אנחנו גם המשענת של עשרות אלפי נשים וגברים כאלה, הכסף לא הגיע, אין תקציב מדינה, מקדמה אחת ניתנה, לא ייתנו יותר מקדמות, זה לא הגיוני, עוד מעט אנחנו מגיעות לקצה.
אורית סוליציאנו: הפילנתרופיה מצילה אותנו, שרון תוכל להרחיב על זה אחר כך, אבל – זהו.
אורית סוליציאנו: נראה לי שבזה העברתי את המסר.
שרון קיסר: קודם כל באמת תודה רבה שהגעתם למקום החשוב הזה.
שרון קיסר: אני אספר לכם על העבודה, על הפעילות שלנו, על המענים שאנחנו נותנות פה לנפגעות, לנפגעים, ובכלל לכל הקהילה, על הקשיים בתקופת הקורונה, גם לתת את המענים שלנו, על הקשיים של הנפגעות, שאורית דיברה על זה קצת, והקשיים הכלכליים שלנו בתקופה הזאת.
שרון קיסר: אז באמת, כמו שאורית אמרה, אני שנה וחצי מנכ"לית של המרכז, יש הרבה יותר ותיקות ממני.
שרון קיסר: הייתי הרבה שנים בעולם המשפט, הייתי תובעת, הייתי שופטת, גם במשרד פרטי, במסגרת השיפוט אני טיפלתי בהרבה מאוד תיקים של עבירות מין, שם נתקלתי באמת במקרים קורעי לב ממש, של ילדים וילדות ונשים שנפגעו פגיעה מינית קשה ובהשלכות הנוראיות והאיומות של הפגיעה ושל הטראומה על כל החיים והרגשתי שאני רוצה לבוא ולתת סיוע קצת יותר ישיר.
שרון קיסר: אני הגעתי לפה כמתנדבת.
שרון קיסר: אני תיכף אספר לכם כל מה שעושים פה במרכז, אבל חשוב לדעת מראש שהכול נעשה כמעט אך ורק על ידי מתנדבות ומתנדבים, כ-200 מתנדבות ומתנדבים שנותנים את המענים פה, שמוחזקות ומוחזקים על ידי 12 נשות צוות מסורות ומדהימות שעובדות 24/7 כדי לתת את כל מה שצריך לתת.
שרון קיסר: אז בעצם מרכז הסיוע שלנו בירושלים כבר קרוב ל-40 שנה, יש בו שתי מחלקות מרכזיות, מחלקה אחת היא של סיוע ותמיכה לנפגעות ונפגעים, המחלקה השנייה היא המחלקה שמטרתה למנוע אלימות מינית, זאת אומרת זו מחלקת חינוך והסברה שבה אנחנו מגיעים לבתי ספר ולמערכות החינוך הלא פורמליות כשהרעיון הוא לעשות באמת כבר מגיל מאוד מאוד מאוד צעיר את השינוי המחשבתי ולפעול כדי שהמחלקה השנייה תעבוד פחות.
שרון קיסר: אז אני אתחיל בסיוע ותמיכה.
שרון קיסר: הדבר הראשון שהתחילו בו לפני קרוב ל-40 שנה זה הקו החם שלנו, 24/7.
שרון קיסר: המספרים, אני לא יודעת אם כולם פה יודעים איזה מספרים קשים ואיומים ולא נתפסים של פגיעות מיניות.
שרון קיסר: אחת מתוך שלוש נשים נפגעת מינית, אחת מתוך חמש נשים נאנסת, אחד מתוך חמישה ילדים עד גיל 12, אותו דבר לבנים ובנות, נפגעים.
שרון קיסר: אחוזים מאוד גבוהים של גילוי עריות, של פגיעה במשפחה, על ידי מכרים בדרך כלל.
שרון קיסר: אחד מתוך שישה גברים נפגע מינית.
שרון קיסר: אחת מתוך אחת נשים או מוטרדת או נפגעת.
עודד פורר: אחת מתוך אחת?
שרון קיסר: כל אחת מוטרדת פעם אחת בחייה.
שרון קיסר: אלה המספרים והם באמת בלתי נתפסים.
שרון קיסר: כמו שנאמר פה זה סמוי, לא רואים, אבל זה קיים ואלה המספרים, שהם ממחקרים, וגם בעולם אלה פחות או יותר אותם מספרים.
שרון קיסר: הנזקים מפגיעה מינית ומהטראומה, ההשלכות הן איומות, זה מוביל לאובדנות ולמחלות נפש, לפגיעות עצמיות, להפרעות אכילה, לניתוקים.
שרון קיסר: באמת השלכות איומות.
שרון קיסר: אחד מהדברים שאנחנו יודעים, מהניסיון שלנו וממחקרים, שככל שלא מדברים על הדברים האלה יש שתיקה, יש בושה, יש האשמה עצמית.
שרון קיסר: ילדה בת עשר מאשימה את עצמה בפגיעה שהיא נפגעה, כי לא יכול להיות, אם זה קרה לה אז כנראה שהיא עשתה משהו לא בסדר, במיוחד אם זה מישהו שאוהב אותה עשה את זה.
שרון קיסר: או שזה לא קרה, יש פה חוסר תקפות, חוסר תוקף, מישהי שמכים אותה או גונבים ממנה, זה קרה, אבל מישהו שאוהב אותי, אבא שלי, פגע בי?
שרון קיסר: כנראה שלא הבנתי נכון.
שרון קיסר: זה גם התשובה של החברה.
שרון קיסר: זאת אומרת הם באים ומספרים אז הרבה פעמים אין אמון.
שרון קיסר: שוב, הילדה תבוא לאמא ותגיד שאחיה פגע בה, הבנת לא נכון, זה לא קרה באמת, או את אשמה, מה לבשת?
שרון קיסר: מה עשית?
שרון קיסר: מה אמרת?
שרון קיסר: כל הדבר הזה באמת גורם לזה שתהיה שתיקה, שתהיה בושה, שתהיה אשמה וזה גורם להשלכות ולנזקים המאוד קשים.
שרון קיסר: אחד מהדברים החשובים זה לדבר על הדברים, לפתוח אותם, לספר ולקבל מענה מותאם ומיטבי.
שרון קיסר: הדבר הזה הוא קריטי לקבלת סיוע, לקבלת טיפול, לקבלת עזרה ובעצם ללכת להליך שהוא יהיה הליך שבסופו של דבר יהיה מיטיב ולכיוון השיקום.
שרון קיסר: אז בעצם המטרה של הקו שלנו היא לתת מענה לכל מי שנפגעה, לכל המעגלים הסובבים שלה.
שרון קיסר: היא מתקשרת, לא שואלים שאלות, לא אומרים מה לעשות, אלא רק להקשיב.
שרון קיסר: לא להיות שיפוטיים, לתת תוקף לדברים.
שרון קיסר: אחד מהדברים שנלקחים מנפגעות זה השליטה, אז זה לתת את השליטה.
שרון קיסר: מה שאת רוצה, אני לא אשאל שאלות.
עודד פורר: איך יודעת אישה לאן להתקשר?
שרון קיסר: זה אחד מהדברים שאנחנו באמת מנסים.
שרון קיסר: קודם כל יש לנו דרכי שיווק, אבל אחד מהדברים שלנו זה מדבקות, אם תראו בכניסה, אנחנו שמים את זה בשירותים ובכל מקום.
שרון קיסר: זאת אומרת זה משהו שידוע פה במרכז הסיוע בירושלים, שוב, אני לא מכירה את כל המקומות, אבל הרבה אנשים: אה, כן, ראיתי את המדבקה באוניברסיטה, ראיתי.
שרון קיסר: זה נמצא בכל מקום.
עודד פורר: אבל זה לא קו ארצי ש - - -
שרון קיסר: זה כן קו ארצי, הקו הוא 1202 כאשר מתקשרים ממקום מסוים זה מכוון למרכז הסיוע של האזור.
שרון קיסר: אנחנו 02, שזה כל האזור של ירושלים והסביבה, זה לא רק ירושלים, זה כל 02.
עודד פורר: זה 24/7?
שרון קיסר: זה 24/7.
איילת רזין בית אור: גם חשוב לומר שזה קו שהוא חינמי ושהוא לא מופיע ברישום השיחות.
איילת רזין בית אור: זה תיקון של השרה אורלי לוי בעקבות מפגש שלה עם נשים בדואיות שאמרו שהן לא נעזרות בקו בגלל שיש מי שעובר על החשבונות, אפרופו אלימות כלכלית, אז בעצם זה לא מופיע ברישום השיחות.
שרון קיסר: לפעמים מישהי מתקשרת אלינו והיא רק בוכה, היא עכשיו בהצפה, הוא נוסעת באוטו ויש מישהי כזאת שקורה לה כשהיא נוסעת באוטו למקום מסוים יש לה הצפה, היא פשוט מתקשרת ובוכה, והמתנדבת על הקו נמצאת איתה עד שהיא תירגע.
שרון קיסר: באמת, כל הרעיון הוא, מה שהיא צריכה היא תקבל.
שרון קיסר: זה גם למעגלים הסובבים, אם זה הורה, אם זה חברה, הרבה פעמים הם מתקשרים גם בגלל הקושי שלהם וגם כדי לקבל מידע.
שרון קיסר: אז זה גם אחד הדברים שאנחנו נותנות בקו, זה מידע על כל המענים ועל כל השירותים שקיימים באזור שלנו, אם צריך טיפול אנחנו מכירות את המטפלות שהן ספציפיות לתחום הזה, כשצריך את המומחיות הזאת, אם זה שירותי רווחה, מענים ספציפיים לילדים, שאלות שקשורות כמובן להליכים משפטיים שיש הרבה מאוד התלבטויות.
שרון קיסר: זה הקו.
שרון קיסר: דבר חדש לאחרונה, אצלנו בשנה וחצי האחרונות, אבל זה כבר כמה שנים בארץ, זה הצ'ט און ליין שאורית הזכירה.
שרון קיסר: זה נותן את אותו מענה, אבל הוא הרבה יותר נגיש היום לצעירות וצעירים, שהרבה יותר מעדיפים לכתוב מאשר - - -
עודד פורר: בקו גם היו עליות בפניות?
שרון קיסר: כן.
שרון קיסר: זה גם העליות בפניות וגם סוג הפניות.
שרון קיסר: המצוקה מאוד מאוד קשה.
שרון קיסר: גם האלימות עצמה עלתה מאוד, אלימות בכלל ואלימות מינית גם, אבל גם באמת ההצפה של הדברים האלה.
שרון קיסר: היציאה מהשגרה, ממעגלי התמיכה הרגילים, ההסתגרות בבתים.
שרון קיסר: בהרבה מקרים ההסתגרות היא בבית עם מי שפוגע.
שרון קיסר: נשים שכבר יצאו מהבית והתחילו לעבוד חזרו לבית כי אין להן עבודה כרגע, חזרו לפוגע.
שרון קיסר: גם אם לא, הסגר עצמו יוצר, חוסר השגרה, שגרה זה דבר שהוא מאוד חשוב, הסדר גם מאוד חשוב, זה בעצם פלשבקים וחזרה לפגיעה המאוד מאוד קשה הזאת והתקפי חרדה וכל הדבר הזה גרם להצפה מאוד מאוד גדולה.
רונית אילתי ממן: אפילו הטריגר של לשים מסכה לנשים נפגעות תקיפה מינית, ילדות וילדים, לשים את המסכה ושיש את החוויה של ההשתקה, זה אפילו מהווה עבורם טריגר.
רונית אילתי ממן: אני מדברת המון עם פונות שלנו שרוצות לצאת לתקשורת וחיות ממש מול זה, הן ממש מספרות איך בתחילת הקורונה הם הרגישו בסך הכול בסדר כי כולם בסוג של בידוד, כמו שהן בסוג של בידוד בחיים, בהוויה היום יומית, ועכשיו המחיר של זה הוא עצום.
שרון קיסר: הצורך גם בא לידי ביטוי, אחד הדברים שאנחנו עושים פה במרכז, מעבר לקו ולצ'ט זה הכשרות לאנשי מקצוע.
שרון קיסר: כל אנשי המקצוע שנותנים שירות, טיפול, לנפגעות, אנחנו מספרות להם על פגיעה מינית, על המשמעות שלה, איך לזהות אותה, איך לתת לה את המענה המותאם.
שרון קיסר: אם זה אנשי משפט, שוטרים, תובעים, שופטים, אם זה מטפלות ומטפלים, פסיכולוגים.
יוראי להב-הרצנו: את מתרשמת שיש חסך בייחוד בתור שופטת לשעבר, קולגות שלך, את מרגישה שהם יודעים מספיק או רגישים מספיק כדי להתמודד עם נפגעות תקיפה מינית?
שרון קיסר: אז לא.
שרון קיסר: מתוך חוסר ידע.