GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודד פורר: אתי, מהמל"ג, בבקשה.
אתי נעים: אדוני היושב-ראש, רק תשומת לבך, יש להבחין בין המוסדות האקדמיים למוסדות הלא אקדמיים.
אתי נעים: המסלול האקדמי של המכללה למינהל דיווח על ארבע פניות; המרכז האקדמי רופין דיווח על על חמש פניות, כך שהם לא אלה שהגישו אפס תלונות.
אתי נעים: אנחנו כן מקבלים על עצמנו את הכלל שמי שבאופן עקבי מדווח על אפס תלונות, אנחנו רואים בזה דגל מאוד חשוב.
אתי נעים: אנחנו נקדם איזשהו מפגש איתם כדי לוודא את הסיבות לזה ולנסות לסייע.
עודד פורר: קודם כל, ראוי בהחלט וצריך לעשות דיפרנציאציה.
עודד פורר: לא שארבע או חמש תלונות זה מה שהייתי מצפה ממוסד בסדר גודל של המכללה למינהל, המסלול האקדמי.
עודד פורר: אבל גם מהמכללה למינהל יש התייחסות ספציפית של הלשכה המשפטית שכתבו לנו כך: "חמש שלוחות לפי חלוקה גיאוגרפית וכן שלוחה של המכללות החרדיות.
עודד פורר: בכל המוסדות האלה לומדים למעלה מ-2,100 סטודנטים בפיזור ארצי מהצפון ועד אילת.
עודד פורר: לכלל המוסדות יש אחראית אחת בלבד וכן אחראית מקומית בשלוחת חיפה.
עודד פורר: נוכח הנתון הבעייתי הזה ניתן להבין את היעדר התלונות והפניות בכל אחת מהשלוחות השונות, שבכל אחת מהן אפס תלונות ואפס פניות.
עודד פורר: לפי התקנות, בפיזור גיאוגרפי נרחב כזה צריך למנות מספר אחראיות כדי לאפשר נגישות של הסטודנטים לאחראית".
עודד פורר: הרי אין הכוונה שתשב אחראית בחיפה ותטפל בסטודנטית באילת או תגביר את המודעות בקמפוס בבאר שבע.
אתי נעים: צריך לדבר גם על נגישות תרבותית.
אתי נעים: אם יש אוכלוסייה ערבית, עדיף שהממונה תהיה - - -
עודד פורר: חד משמעית, חד משמעית.
עודד פורר: על אותו משקל של מה שאמרתי למשרד החינוך אני אומר גם לכם, אם אני יוצא מפה עם מה שהכי צועק לשמיים ממה שאני רואה בנתונים, זה דווקא לא הסיפורים על הטרדה מינית שטופלה לא מספיק טוב.
עודד פורר: זה סיפור אחד וצריך להגיד איך מטפלים.
עודד פורר: יש פה שורת מוסדות שהם פשוט שקופים.
עודד פורר: מה שקורה בתוך המוסד הזה שקוף למערכת.
עודד פורר: שם הבעיה ושם צריך להאיר עם פנס.
עודד פורר: האחריות היא שלכם.
אתי נעים: האחריות שלנו היא על המוסדות האקדמיים.
עודד פורר: מבחינתי את הממשלה.
עודד פורר: האחריות היא עלייך, האחריות היא על משרד החינוך, האחריות היא על משרד העבודה והרווחה, האחריות היא על משרד התרבות והספורט.
עודד פורר: כל משרד על המוסדות שתחת תחומו.
עודד פורר: זאת גם לא משימה בלתי אפשרית.
עודד פורר: אנחנו מבקשים בסך הכול דיווח שדרכו יעלו הפניות.
עודד פורר: אחד הדברים שקרה לאורך השנים היה שההתמקדות תמיד הייתה במקרים שדווחו.
עודד פורר: במקרים אלה היה דיון ולא תמיד ידעו האם הטיפול היה נכון או לא במקרים שדווחו.
עודד פורר: כך כל מי שלא דיווח – משרד התרבות והספורט, זה נהדר מבחינתו כי הוא לא מגיע לכאן.
עודד פורר: מבחינתו האירוע הזה בכלל לא קיים.
עודד פורר: אני אתייחס לזה בסיכום שלי.
עודד פורר: יש פה מישהו שביקש לדבר ולא נתתי לו?
עודד פורר: התאחדות הסטודנטים נמצאים איתנו?
עודד פורר: יולי, בבקשה.
יולי הלל: שלום, אני סגנית יושב-ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית.
יולי הלל: אני אדבר בשם הסטודנטיות כאן, כמובן.
יולי הלל: אני רוצה להתחיל בזה שהוצגו פה הרבה נתונים ונתונים זה דבר חשוב, אבל נתונים הם דבר שאנחנו מקבלים בדיעבד ומסתכלים אחורה.
יולי הלל: אנחנו מבינים מכל מי שדיברה פה שיש המון בעיות וצריך להתחיל לטפל בהן.
יולי הלל: צריך להסתכל קדימה ולראות איך אנחנו מקדמות את זה, כי בכל שנה יש מוסדות שמדווחים על אפס תלונות.
יולי הלל: אני מרגישה שאני קצת בלופ שלא נגמר.
יולי הלל: ברשותכם, אני רוצה להתחיל בסיפור ששלחתי גם לחברי הוועדה לפני כחודש.
יולי הלל: זהו סיפור של סטודנטית שלומדת בשנקר הנדסאים.
יולי הלל: היא התלוננה בתחילת השנה האקדמית לנציבה – יש גם נציב שהוא גבר, כשההנחיות אומרות שעדיף נשים, אבל נשים את זה בצד.
יולי הלל: היא התלוננה לנציבה, קיבלה ליווי ושלחה מכתב מאוד מפורט על כל מיני תופעות שהיא מרגישה בקמפוס, שגורמות לה לאי נוחות.
יולי הלל: אחד הסעיפים הכי בולטים בפנייה שלה הוא סעיף שמדבר על טכנאי מחשבים שעובד בקמפוס, והטריד אותה.
יולי הלל: יש לנו התכתבויות במיילים ואת כל המכתבים שהגישו לאותה נציבה, והנציבה לא טיפלה בפנייה שלה.
יולי הלל: היא אמרה לה: כן, נעביר את זה למנהל, נעביר את זה לנציב ונראה מה אפשר לעשות.
יולי הלל: עד היום הסטודנטית הזאת לא קיבלה תשובה.
יולי הלל: לפני כחודש נחשפנו למקרה מזעזע ושערורייתי בכל קנה מידה של טכנאי מחשבים מאותו מוסד, שמתקיימת נגדו או נגד עוד חברים במחלקה חקירה פלילית.
יולי הלל: אותם אנשים פרצו למחשבים של סטודנטיות, הוציאו מהמחשבים שלהן תמונות שלהן, סרטונים שלהן ועוד מידע והפיצו את הכול ברשת.
יולי הלל: הם הפיצו אותו בקבוצות טלגרם, העלו את זה לאתרי פורנו ובאמת, זה הדבר הכי מזעזע ששמעתי עליו במוסד להשכלה גבוהה בישראל.
יולי הלל: איך הסטודנטיות גילו את זה?
יולי הלל: הן גילו את זה דרך סטודנטית שחזרה מחקירה במחלקת הסייבר במשטרה, והיא זאת שהעלתה בכלל את הסיפור.
יולי הלל: ואז סטודנטיות נוספות התחילו להגיד: גם אותי זימנו לחקירה, גם אני אחת מאותן סטודנטיות.
יולי הלל: אנחנו יודעים שמדובר במאות סטודנטיות שהדבר הזה קרה להן.
יולי הלל: סטודנטית דתייה שדיברה איתי אמרה שלקחו את הפנים שלה ,הצמידו לה כל מיני דברים והציגו את זה באתר פורנו.
יולי הלל: היא מפחדת לדבר על זה עם ההורים שלה כי היא מפחדת שיעיפו אותה מהבית.
יולי הלל: נתונים זה דבר מאוד יפה, אבל בסוף צריך לזכור שמאחורי כל סיפור כזה עומדת אישה שהנזק שנגרם לה הוא נזק בלתי הפיך.
יולי הלל: הסיפור הזה רק ממחיש שאם הייתה התייחסות לתלונה של אותה סטודנטית באותה שנה – זה לא אותו סיפור, כביכול – אבל אם הנציבה הייתה עושה את התפקיד שלה כמו שצריך והמוסד היה מרים דגל אדום ויוצר תהליך מול אותו טכנאי, יכול להיות שלא היינו מגיעים למצב שבו יש היום 200 סטודנטיות שהתמונות שלהן מופצות ברשת ושהן מפחדות להגיע לקמפוס.
יולי הלל: זה קורה עכשיו, בסמסטר מקוון, כשכולן בזום.
יולי הלל: הן אומרות: פרצו לי למצלמה, פרצו לי לזה.
יולי הלל: פחדו לפתוח את המחשב.
יולי הלל: דיברתי עם סטודנטיות שבאמת לא יודעות איך הן ממשיכות את החיים שלהן בכלל.
יולי הלל: המוסד מוציא להן הודעות לקוניות שאומרות: צריך להמשיך בשגרת לימודים כרגיל כי יש לכן מבחני רישוי בעוד חודש.
יולי הלל: אתם מבינים את הניתוק שהוא בלתי נתפס בעיניי?
יולי הלל: יושבות פה נשים מוערכות, חכמות ואינטליגנטיות.
יולי הלל: אנחנו צריכות לשלב כולנו ידיים ולהבין איך אין מקרים כאלה.
יולי הלל: אין מקרים כאלה וכשהם קורים, הם מטופלים ביד כל כך חמורה, שאף אחד לא יעז לייצר איזושהי תחושה כזאת, בטח לא במוסד להשכלה גבוהה, בטח לא במוסד ציבורי במדינת ישראל.
יולי הלל: התופעה הזאת בחברה שלנו כל כך חמורה ואנחנו צריכות להיות כולנו על הבריקדות.
יולי הלל: אני מרגישה שיש פה דיון שאומרים בו: איזה יופי, איך השתפרנו משנה לשנה.
יולי הלל: זה לא מעניין.
יולי הלל: אחד הדברים הוא שאין שום גוף אחראי, אין מישהו שאומר:
יולי הלל: אני אחראי על ההטרדות המיניות בהשכלה הגבוהה.
יולי הלל: כל משרד מתנהל בפני עצמו.
יולי הלל: אין אכיפה.
יולי הלל: דיברה פה הנציגה של מל"ג – אין באמת שום כלים מול מוסד שלא עומד בחוק, שלא מטפל בפניות.
יולי הלל: אין שום כלים.
יולי הלל: אם הייתה לפחות שקיפות, הדבר הזה היה יוצא לציבור והציבור בעצמו היה יכול להתעסק בזה, להוציא את זה תקשורתית.
יולי הלל: אפשר היה לדבר על המוסד עצמו ואולי זה מה שהיה מטריד את המוסד כי הוא לא היה רוצה להצטייר כמוסד כזה או אחר.
יולי הלל: או להגיד: במוסד שלי לא יהיו מרצים כאלה.
יולי הלל: אבל גם אין שקיפות, גם בתי הדין לא שקופים, יש מקומות שבהם הנשיא הוא בית הדין, אז הנשיא שופט אנשים שעובדים אצלו.
יולי הלל: המחסור בליווי של גורם מקצועי – כל אחת עושה הכשרה איפשהו, ולא ברור מי אחראי על זה.
יולי הלל: למה הכשרה לא מתעדכנת משנה לשנה?
יולי הלל: כל הגוף של הנציבות בקמפוסים, באמת זה תפקיד קריטי וחשוב.
יולי הלל: אנחנו לא חושבות שצריכה להיות אחת, אלא צריך להיות גוף נציבות וצריך להיות שם גם תהליך פסיכולוגי, רגשי.
יולי הלל: ליווי של אותה סטודנטית לא רק בפן המשמעתי, אלא איזושהי חבילה עוטפת של זה.
יולי הלל: הנציבות היום עושות את זה על תפקיד והן לא מקבלות על זה שכר.
יולי הלל: בחלק מהמקומות אין להן תקציב.
יולי הלל: הן אומרות לנו: אני רוצה לעשות, אבל אין לי והמוסד לא מאפשר לי.
יולי הלל: לפעמים הן הולכות לקושש כספים מאגודת הסטודנטים כדי לעשות איזושהי פעילות בתוך הקמפוס וזה לא לעניין.
יולי הלל: אלה דברים שאפשר לעשות עכשיו, גם בדיווחים.
יולי הלל: אני מבקשת לדעת כמה מוסד להשכלה גבוהה משקיע בטיפול במניעת הטרדות מיניות בקמפוס.
יולי הלל: לא רק להגיד: עשינו הרצאה ויום עיון.
יולי הלל: זה לא הדבר.
יולי הלל: אני מבקשת להוסיף את זה לדיווחים ולדווח מי בית הדין, מי יושב בבית הדין, מי האנשים, מה קורה שם בתהליכים.
יולי הלל: אומרים לנו שבשנת תשע"ט נפתחה תלונה והיא בתהליך.
יולי הלל: בשנת תש"ף מדווחים על תלונות חדשות, אבל מה קרה עם התלונה הקודמת?
יולי הלל: אף אחד לא יודע והכול נשאר בתוך הבית.
יולי הלל: הכול סגור.
יולי הלל: בנינו תוכנית שלמה ומפורטת ושלחנו אותה לכל חברי הוועדה.
יולי הלל: אני חושבת שאנחנו צריכים להסתכל עכשיו קדימה.
יולי הלל: הוועדה הזאת צריכה להמשיך ולהתכנס, ואני מרגישה שהיא המנוע לדבר הזה בגלל שכל כך הרבה גורמים מתעסקים בזה ובאמת רוצים לעשות טוב.
יולי הלל: בואו נתכנס, בואו נחשוב איך מרחיבים את גוף הנציבות, איך מייעדים להן שכר, איך מייעדים להן תקציב.
יולי הלל: איך עושים פעולות הרבה יותר משמעותיות.
יולי הלל: איך מגבירים את האכיפה של המוסדות.
יולי הלל: לא יכול להיות שמוסד כמו מל"ג לא לוקח אחריות ולא אוכף מוסדות שלא עושים דבר.
יולי הלל: באמת, זה לא נתפס.
יולי הלל: שחוזרים על ההכשרות בכל שנה.
יולי הלל: צריך לרענן אותן, לעשות אותן רלוונטיות.
יולי הלל: להעלות את אותם נושאים שקורים בקמפוסים ולא לפחד לדבר על זה.
יולי הלל: להעלות את הנושא, לקיים על זה דיונים ולעשות את זה מהר, כי זה באמת בלתי נתפס שבכל שנה אנחנו מתכנסים בוועדה הזאת, מסתכלים אחורה, אומרים שיש אפס דיווחים, אין פיקוח וממשיכים כרגיל.
יולי הלל: בכל שנה מגיעה נציגה ואומרת שהגרף עלה קצת.
יולי הלל: אני באמת מבקשת בכל לשון של בקשה, וחבל שאין פה עוד חברות כנסת שיושבות בוועדה הזאת ולא הגיעו לדיון החשוב הזה.
יולי הלל: אני יודעת שהנושא לא כל כך פופולרי ואולי הוא לא תופס את הכותרות הכי יפות בתקשורת.
יולי הלל: אני מצפה מכל חברות הכנסת בוועדה לקחת את הנושא הזה בשתי ידיים, להתעסק בו פעם אחת ולתמיד, לשנות את החוק, אם צריך, לשנות את התקנות, להרחיב את התקנות להשכלה גבוהה.
יולי הלל: אני באמת מדברת בשם סטודנטיות ובשם סטודנטים.
יולי הלל: ההשכלה הגבוהה היא הדגל של החברה הישראלית.
יולי הלל: זה המקום לקדם שוויון, לקדם ערכים.
יולי הלל: אנחנו רוצות להגיע לקמפוס ולהרגיש בטוחות.
יולי הלל: אנחנו רוצות להרגיש שזה מגדלור לכל החברה הישראלית.
יולי הלל: תודה רבה לוועדה, חבר הכנסת פורר.
עודד פורר: תודה רבה, אני רוצה לסכם את הדיון.
עודד פורר: שמענו את הדיווחים של המשרדים השונים, של הגופים השונים הרלוונטיים לטובת הדיווח.
עודד פורר: לצערי, אנחנו מגלים שונות מאוד מאוד גדולה גם בין המוסדות השונים וגם בין משרדי הממשלה השונים שאמורים לפקח עליהם.
עודד פורר: במאמר מוסגר, לפני הסיכום, יולי, את לא שלחת לוועדה ואף אחד מאיתנו לא קיבל שום תוכנית.
עודד פורר: אם יש תוכנית של התאחדות הסטודנטים, נשמח לראות אותה.
עודד פורר: אנא תשלחי.
עודד פורר: אני אומר את זה כי אני מבקש לעדכן את הטפסים כך שבטופס יופיע פירוט התקציב שהשקיע כל מוסד בנושא – כמה תקציב הושקע לטובת הטרדות מיניות בכל מוסד.
עודד פורר: בנוסף, עדכון תלונות – כמה תלונות נשארו פתוחות משנים קודמות וכמה תלונות נסגרו בכל שנה.
עודד פורר: זה קשור לכך שתלונה נמשכת משנה לשנה ואנחנו לא יודעים מה עולה בגורלה.
עודד פורר: בנוסף, הדוחות צריכים להינתן עם השוואה שנתית לפחות ברמה המספרית, איפה אנחנו נמצאים בהשוואה לשנים קודמות.
עודד פורר: לגבי העניין עצמו, ראשית, הוועדה רואה בחומרה את העובדה שמשרדי ממשלה, כמו משרד התרבות והספורט, מתעלמים מהחובה החוקית שלהם לפעול למניעת הטרדות מיניות.
עודד פורר: בעניין הזה אני אוציא מכתב גם ליועץ המשפטי של המשרד עם העתק ליועץ המשפטי לממשלה ולשר.
עודד פורר: ההתעלמות של ועד ראשי המכללות – גם היא מדליקה נורה אדומה לגבי יחס במוסדות האלה לנושא ההטרדות המיניות.
עודד פורר: אני מבין שזאת לא הפעם הראשונה שהם לא מופיעים בוועדה.
עודד פורר: גם ברמת הדיווחים אנחנו רואים את הדיווחים שמגיעים מהמוסדות שהם אחראים עליהם, וזה אומר טעם לפגם.
עודד פורר: אנחנו בהחלט ניתן לזה ביטוי ציבורי.
עודד פורר: המוסדות האלה יודעים לבוא אל הציבור ולהגיד לו: אנחנו רוצים לתת לך שירות, בוא תרכוש השכלה גבוהה אצלנו.
עודד פורר: הציבור צריך לדעת מה היחס של המוסדות האלה לנושא ההטרדות המיניות, מניעתן והטיפול בהן.
עודד פורר: השינוי המשמעותי שאני קורא למוסדות לעשות, וגם למשרדים, הוא באמירה שהמתלוננות והמתלוננים הם לא האויב.
עודד פורר: ההפך.
עודד פורר: הם אלה שלהם אתם צריכים לתת שירות; הם אלה שבהם אתם צריכים לתמוך.
עודד פורר: בהקשר הזה, אני מקבל את ההערה שנאמרה פה קודם, שלא תמיד הפתרונות שאנחנו מחפשים הם בהכרח פתרונות משפטיים בפן הפלילי.
עודד פורר: פעמים רבות, פתרון יכול להיות התייחסותי ברמה של מי נכנס לכיתה ומי לא, הוא ברמה של איזו סנקציה משמעתית מפעילים על פוגע כזה או אחר, וגם בתמיכה הרגשית שצריכים או צריכות סטודנטיות.
עודד פורר: צריך לתת גם לזה ביטוי בדוח.
עודד פורר: אני לא יודע להגיד איזה, אבל כן מעניין לדעת איזה טיפול נתן כל מוסד לנפגעת.
עודד פורר: האם הנפגעת קיבלה איזושהי התייחסות מיוחדת.
עודד פורר: אנחנו נוציא מכתב לשר החינוך בנושא הסמינרים שהוא אחראי עליהם ועל כל המוסדות, עם פירוט המוסדות שדיווחו אפס.
עודד פורר: מוסד שדיווח אפס או אחד, הוא מוסד שיופיע במכתבים שאני אוציא לשרים הרלוונטיים – שר החינוך, שר העבודה, שר התרבות והספורט.
עודד פורר: היעד שלנו הוא לשנות את תפיסת העולם במוסדות האלה, ואת ההבנה שבסוף הדוח הזה הוא כלי לטובתם.
עודד פורר: מוסד שמטפל ומונע הטרדות מיניות בשטחו, הוא מוסד טוב יותר, הוא מוסד שלסטודנטים יותר טוב ללמוד שם.
עודד פורר: מוסד שמטאטא את הדברים מתחת לשולחן, זה לא מקום שמישהו מאיתנו היה שולח אליו את הילדים שלו.
עודד פורר: אני שמח לחדש את הדיון בנושא השני על סדר היום וזה הצגת התכנית הלאומית למיגור האלימות המינית בישראל ובקידום זכויות נפגעות ונפגעים של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.
עודד פורר: נפתח את הדיון, אתן את רשות הדיבור לגב' אורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.
אורית סוליציאנו: יש מצגת.
אורית סוליציאנו: בוקר טוב.
אורית סוליציאנו: קודם כל תודה מאוד על הדיון הזה.
אורית סוליציאנו: אני רוצה לומר תודה לשרים שהגשנו להם את התכנית, שר המשפטים, שר הרווחה, צוות השר לביטחון פנים, השרה לשוויון חברתי והשרה לקידום קהילתי ואני גם רוצה לומר שעדיין לא הצלחנו ואני מקווה שזה אכן יקרה, גם לדבר ולהגיש את התכנית הזו שרלוונטית גם למשרד החינוך כמובן וגם למשרד הבריאות.
אורית סוליציאנו: זה בפתיח ותודה לוועדה לקידום מעמד האישה על האפשרות להציג את התפיסה הכוללת שלנו.
אורית סוליציאנו: בפתח דבריי אני רוצה לומר שאנחנו באיגוד מרכזי הסיוע, עם תשעת מרכזי הסיוע שלנו יש לנו ניסיון של 40 שנה בהבנה עמוקה של התופעה הזאת של האלימות המינית ויש לנו יכולת לעשות מה שלאף משרד ממשלתי אין ולראות ראיה כוללת ורחבה, ולכן יש משמעות גדולה לתכנית הזאת כי יש בה שורה של המלצות שכמו שאומרת היועמ"ש של האיגוד, עו"ד איילת רזין, ההמלצות האלה נכתבו בדם, בדם של נשים וגברים שעברו ונפגעו ולא קיבלו מענה.
אורית סוליציאנו: אז כל דבר שכתוב כאן מבוסס על סיפורי חיים.
אורית סוליציאנו: אני רוצה לדבר על כמה דברים.
אורית סוליציאנו: בהיותנו בתקופה שלא תסתיים בקרוב, שיכולה לקחת שנה ואולי יותר, מגפת הקורונה, האלימות המינית תמיד הייתה תופעה רחבת היקף שאחת מתוך כל שלוש נשים נפגעת, אחד מתוך כל חמישה ילדים נפגע ואחד מתוך כל שישה גברים.
אורית סוליציאנו: לתופעה, לצערנו הרב ייקח עוד הרבה זמן למגרה, אבל ככל שהרשויות והחברה יהיו מודעות והן כבר הרבה יותר מודעות מבעבר, אנחנו נתקדם בנושא.
אורית סוליציאנו: מגפת הקורונה, שמתי כאן תמונה של מגבר, היא מגבר אדיר ביותר לתופעה, והתכנית הזאת שכתבנו אותה בימי הקורונה כשאנחנו מסתכלים עליה היום אנחנו מבינות עד כמה הדברים עוד החריפו לרעה ומאוד משפיעים עלינו בשטח על מרכזי הסיוע.
אורית סוליציאנו: בתקופה האחרונה, בחודשים האחרונים, היה גידול חד בפניות אלינו, בשנים האחרונות יש כ-50,000 טלפונים מדי שנה ובתקופה של החודשים האחרונים היה גידול חד.
אורית סוליציאנו: זה ברור למה ואם לא אני אגיד, שבמצב שבו המשק קופא, שאנשים מאבדים את מקומות העבודה, כשרשויות המדינה לא מתפקדות כמו בתחילת הדרך שכל הטיפולים הנפשיים נסגרו, מחלקות ייעודיות נסגרו, אחר כך הייתה שביתה של העובדים הסוציאליים ועוד הרבה מאוד, אין סוף בעיות, אז הרבה מאוד אנשים שחיים כאן, נשים וגברים, בעצם נותרו ללא מענה.
אורית סוליציאנו: , אנחנו נתייחס לזה בסוף ההצגה, אבל אני זועקת כאן זעקה של ארגונים שמהווים איזו שהיא חגורת בטחון חברתית, זעקה מאוד גדולה שלא ייתכן מה שקורה שאחרי שקיצצו 30% בתקציב של מרכזי הסיוע שאנחנו באמת חוד החנית של העזרה לכל כך הרבה אנשים, חוץ ממקדמה קטנה לא הגיע כסף, זה לא ייתכן.
אורית סוליציאנו: פשוט לא ייתכן.
אורית סוליציאנו: בסופו של דבר בשלל הבעיות החברתיות האדירות שהחברה הישראלית סובלת מהן כעת אנחנו חייבים לשים זרקו על אוכלוסיות יותר רגישות וזו האוכלוסייה שאנחנו מייצגות אותה, ילדים, צעירים נערות ונערים וגם אנשים מבוגרים קורסים עכשיו וכשאני מדברת אתכם, יש לי סיפורים בלב ובנשמה שבטלפונים שלפני הוועדה ובטלפונים שיהיו אחרי הוועדה.
אורית סוליציאנו: אחרי הפתיח אני אפתח ואציג את כמה מהמלצות המרכזיות שלנו למשרד העבודה והרווחה, אני רוצה שוב לציין לטובה את השר איציק שמולי שקיבל אותנו די בתחילת דרכו לשמוע את הבעיות אבל צריך לדברים האלה כמובן היבטים תקציביים כי זה לא רקק להבין, אלא חייבים לטפל.
אורית סוליציאנו: אחת מהבעיות הכי גדולות שאנחנו רואות היום הייתה קיימת לפני כן ועכשיו היא זועקת לשמיים, זה נושא של הסיפור של הטיפולים הנפשיים.
אורית סוליציאנו: משרד הרווחה של ישראל עשה מהלך יוצא מן הכלל חשוב בהרחיבו את המענים הנפשיים לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית אבל כשמשך ההמתנה מגיע היום לעד שנתיים זה פשוט מענה שהוא לא תקף, אי אפשר להתעלם מזה, אני יודעת שיש הרבה בעיות חברתיות אבל חוסן נפשי של חברה וחוסן של חברה תלוי גם בחוסן של האנשים שנמצאים, ואם אימא קורסת, ושוב כשאני מדברת אתכם, יש אימהות שאני מדברת איתן וקורסות היום, אם האימהות האלה קורסות אז הילדים שלהם קורסים והפגיעות רק ימשיכו ויתרחבו.
אורית סוליציאנו: הסיפור הזה הוא קריטי.
אורית סוליציאנו: הדבר הנוסף, הישג גדול שהיה למשרד הרווחה להקים את בית אלה, חלופת אשפוז ייעודית לנפגעות.
אורית סוליציאנו: התקשרתי כמה פעמים, יש שם צוות יוצא מן הכלל, התקשרתי אישית כדי לעזור לנפגעות וכל פעם יש המתנה, יש רק חלופה אחת כזאת היום בארץ, וצריך להרחיב את זה, זה דבר קריטי, זה למנוע מנשים להגיע לאשפוז פסיכיאטרי, גם צריך כמובן לגברים, צריך לחשוב ולתכנן את זה.
אורית סוליציאנו: יש לזה פחות עלויות וזה דבר שמציל חיים.
אורית סוליציאנו: דבר נוסף והקורונה רק המחישה את זה בצורה עזה, ילדים בסיכון שהיו בפנימיות שנסגרו ונשלחו לבתים פוגעים, בחורות צעירות שיצאו לעבוד במלצרות ועברו לעיר הגדולה או לעיר אחרת מבית פוגעני, מצאו את עצמן מובטלות, המסעדות נסגרו, חזרו לגור בבתים פוגעים.
אורית סוליציאנו: אין במדינת ישראל כמעט שום מענה או אפס מענה, מסגרות דיור לנשים כאלה.
אורית סוליציאנו: כמו שיש מקלטים לנשים מוכות, חייבים לפתח מענים כאלה לבחורות ובחורים צעירים שיצאו מבתים פוגעניים ויוכלו להתקיים.
אורית סוליציאנו: עכשיו זה גם קשור לקורונה, כי זה בעיני כולם, צריך היום גם הכשרות מקצועיות וגם לפתח שיקום תעסוקתי, זה דבר קריטי, נשים שעברו פגיעה מינית לא יכולות לעבוד במקומות רגילים תמיד, הן לא תמיד יכולות ורוצות ומסוגלות לעבוד עם גברים, חייבים לפתח את הדבר הזה, זה בסופו של דבר מבחינה חברתית קריטי ומפתח את שוק העבודה.
אורית סוליציאנו: גם כשחברה נמצאת במצוקה, היכולת לנצל ולפגוע ולהטריד גוברים, זה כמובן קיים בימי שיגרה, והחוקים האלה לא נאכפים אפילו במינימום, אפילו אין אכיפה של ללכת ולבדוק האם במקום העבודה יש תקנון.
אורית סוליציאנו: מתי הדבר הזזה ישתנה אני לא יודעת.
אורית סוליציאנו: ראינו איך משטרת ישראל ידעה לאכוף יפה את המסכה, ראינו גם סרטים מאוד קשים על אישה מבוגרת בתל אביב ששוטרת ממש התנהגה אליה בצורה לא ראויה בגלל שהיא שתתה קפה ולרגע הורידה מסכה.
אורית סוליציאנו: אז לזה יש תקציבים, אני לא אומרת שזה לא חשוב, אבל מה עם אכיפת חוקים של הטרדה מינית ושל מניעה כדי שנשים יוכלו לעבוד.
אורית סוליציאנו: אלה ההמלצות למשרד העבודה והרווחה.
אורית סוליציאנו: משרד הבריאות, והיה הרבה שיח תקשורתי על הנושא של פסיכולוגיה ציבורית, נושא של רפורמה לבריאות הנפש שלא נאכפת בתחום של אלימות נפגעות מינית שיגיעו לקופות החולים ויקבלו טיפול נפשי, היום הדבר הזה לא קיים כמעט, זה חייב להשתנות.
אורית סוליציאנו: אנחנו מדברות על זה כל הזמן וזה בכל תחום וגם בתחומים הרפואיים, אנשי מקצוע בתחום הרפואה צריכים לעבור הכשרה שהיא לא מורכבת מדי, כדי שיוכלו לזהות ולמנוע, הדבר הזה לא קורה ודורות על גבי דורות של ילדים גדלים לתוך פגיעות ולא מצליחים להינצל, לכן צריך גם בהיבטים ספציפיים כמו למשל בלידה, ויש דבר כזה היום בבית החולים קפלן, ביוזמתה של ד"ר אנה פדואה להקים צוותים רב תחומיים שידעו לטפל בנפגעות ונפגעים.
אורית סוליציאנו: גם בתחום רפואת השיניים, היא צריכה להיות מיודעת טראומה מינית, זה כמעט ולא קיים היום, ואז יש הרבה מאוד אנשים שלא מגיעים לטיפולים והמחיר הבריאותי של זה קשה, וכמובן הסוגיה שעוסקים בה רבות, סגירת הנוהל של החדרים האקוטיים כדי שהדבר הזה יהיה מיושר בכל הארץ ושיהיה מענה כפי שנדרש.
אורית סוליציאנו: עכשיו אעביר את רשות הדיבור לעו"ד איילת רזין שתדבר על ההמלצות למשרד המשפטים.
איילת רזין בית אור: תודה רבה על הדיון.
איילת רזין בית אור: אני חייבת לומר שאני ממש נרגשת מכל השותפים והשותפות לדרך שנוכחים כאן וגם שנמצאים בזום כולל מהארגונים ומשרדי ממשלה וכמובן חברי כנסת וצוות הוועדה.
איילת רזין בית אור: כמו שאמרנו, נפגשנו עם שר המשפטים והגשנו לו את הדו"ח והצגנו את עיקרי ההמלצות שלנו ואני אתייחס אל כל אחת במשפט.
איילת רזין בית אור: נושא של הקמת בתי דין לעבירות מין, כבר מזה שנים מונחת הצעת חוק של ח"כ מרב מיכאלי וגם מיכל רוזין שעוברת מכנסת לכנסת ולא קיבלה מענה, לא התקדמה.
איילת רזין בית אור: בעקבות דיון מאוד משמעותי שערכנו בוועדת חוקה, הורתה הנשיאה חיות על הקמת ועדת ברלינר, ועדה שנועדה לבחון את השירות ואת החוויה של נפגעי ונפגעות עבירות מין במפגש שלהם עם מערכת המשפט.
איילת רזין בית אור: הוועדה הגישה את המלצותיה ואני לא ארחיב כי אני יודעת שיתקיים דיון פה ויציגו את הנקודות החשובות.
עודד פורר: אנחנו נקיים דיון יחד עם השופטת ברלינר.
עודד פורר: אני כן הייתי שמח לשמוע את ההתייחסות שלכם על מה שפורסם היום בישראל היום, שקורבנות לעבירות פגיעה מינית בתוך המשפחה נדרשות לשלם אגרה גבוהה ביותר לבית המשפט כאשר זו פגיעה בתוך המשפחה, כי מעבירים את זה לבית הדין לענייני משפחה ואז הן נדרשות לשלם אחוז מהתביעה לעומת 900 שקל, בין 143-904 שקלים שהן משלמות בבית דין רגיל אם זה לא היה תביעה בתוך המשפחה.
קרן ברק: כמה זה יוצא להם
עודד פורר: תלוי בסכום התביעה.
עודד פורר: בסוף זה מסכום התביעה.
עודד פורר: אבל יש פה אפליה לרעה למי שנפגע על ידי בן משפחה.
קרן ברק: הפלייה עקרונית, אבל בפרקטיקה, לפני שאנחנו מתחילים להלחים בתחנות רוח, השאלה בפרקטיקה מה התוצאה.
קרן ברק: כמה זה יוצא.
קרן ברק: יכול להיות שאולי הפערים לטובתן.
עודד פורר: תעשי חשבון שאם את תובעת עכשיו 150,000 כבר עברת את הסכום.
עודד פורר: נורא פשוט.
עודד פורר: אפשר לקבוע אגב פטור בכלל מאגרה בתביעות כאלה בעיני, זה יפתור את הבעיה וגם את הדיסוננס הזה, מצד שני לקבוע שהאגרה בכל מקרה לא תעלה על סכום הנקוב.
עודד פורר: היא תהיה או אחוז כמו שזה היום או לכל היותר הסכום הנקוב בתביעות - - -
איילת רזין בית אור: אני אומר מעבר לכך בהקשר של הליך אזרחי, שבכל פגיעה שהיא בתוך המשפחה בהכרח הדיון מגיע לבית הדין לענייני משפחה.
איילת רזין בית אור: יש מי שמעוניינת בכך ויש מי שלא מעוניינת בכך, אני לא אכנס עכשיו לכל הפרטים, ומעצם זה יש כבר אפליה ונכון שיש לזה גם השלכות כלכליות כפי שפורסם.
איילת רזין בית אור: זה בהחלט נכון.
איילת רזין בית אור: אגב, ההמלצות של ועדת ברלינר נוגעות ברובן להליך הפלילי ויש מעט התייחסות להליך האזרחי.
איילת רזין בית אור: אנחנו נפגשנו עם הנשיאה סביב ההמלצות וביקשנו שכל מה שקשור להכשרות יוטמע גם בהקשר של שופטים אזרחיים כי כמו שאנחנו יודעות או אולי לא כולם יודעים, 85% מהתלונות בתיקי עבירות מין נסגרות, כך שרוב ההליכים בכלל לא מגיעים למיצוי.
איילת רזין בית אור: 85% מהתלונות נסגרות ללא הגשת כתב אישום כלומר אנחנו לא קרובים בכלל לתת מענה לתופעה הכל כך רחבה של אלימות מינית בהליך הפלילי.
עודד פורר: בואו נתקדם עם המצגת.
מרב מיכאלי: צריך לקחת בחשבון שגם התלונות שמוגשות זה פרומיל מהמקרים שקורים.
איילת רזין בית אור: 6% לפי מחקר - - -
עודד פורר: בואי נתקדם, אילת.
איילת רזין בית אור: אז לגבי הקמת בתי דין ייעודיים, המלצות ועדת ברלינר דיברו על פיילוט במחוז אחד, אנחנו סומכות ידינו על ההמלצה הזאת, ועושות כל שביכולתנו לקדם את הפיילוט ונשמח בדיון שיועד לנושא לשמוע אם ואיך מתקדמות עם זה.
איילת רזין בית אור: הנושא של ביטול מגבלת ההתיישנות בעבירות מין שבוצעו בקטינים והארכת התיישנות בעבירות מין שבוצעו בבגירים, בעצם מי שמכיר את המטריה מבין כמה משוכות וחסמים פנימיים, חיצוניים, סביבתיים, כלכליים ועוד צריך לעבור כדי בכלל להביא את עצמך לפתח תחנת המשטרה ולמרות שבנתוני הפרקליטות רק אחוז אחד מהתיקים נסגר מחמת התיישנות, אנחנו במרכזי הסיוע מכירות את התופעה הזאת היטב, היטב מדי, של נשים וגברים שכבר הגיעו למקום שבשלו התנאים עבורם להגיש את התלונה, בעצם פאול טכני, הדלת של תחנת המשטרה נסגרת בפניהם והם לא יכולים להגיש את התלונה ובהקשר הזה אבקש ממריאנה שנמצאת איתנו, שהיא ביחד איתנו מנסה להיאבק במגבלה הזאת של ההתיישנות, אני כבר אומר שהתיק של מריאנה נסגר ותיכף היא תדבר על זה, התיק של מריאנה נסגר מחמת התיישנות, כרגע אנחנו בהליכים של ערר שאם יורשה לי להביא את הנתון שבעצם 1% מעררים בעבירות מין מתקבל וגם הערר האחד שכן התקבל נסגר אחרי השלמת חקירה.
איילת רזין בית אור: אני כבר מצהירה כאן, אנחנו נגיע עם הדבר הזה עד לבג"צ ביחד עם עו"ד שרון פנחס שנרתמה לנושא יחד איתנו.
מרב מיכאלי: צריך להגיד שבסוף הכנסת ה-20 כן הצלחנו להכניס הארכה.
איילת רזין בית אור: תודה על רבע הכוס המלאה.
מרב מיכאלי: תמיד לזכור שיש לאן לשאוף וצריך לזכור שכבר הלכנו דרך.
מרב מיכאלי: אנחנו לא מתחילות מאפס כל פעם.
איילת רזין בית אור: תודה מרב.
מרב מיכאלי: לא באמת, זה לא עניין של מה בכך.
עודד פורר: בבקשה מריאנה.
מריאנה סופיאניק: שלום ותודה רבה על זמנכם ועל המעמד, על ההזמנה.
מריאנה סופיאניק: נעים מאוד קוראים לי מריאנה סופיאניק, אני בת 32 מתל אביב.
מריאנה סופיאניק: הסיפור שבאתי לספר לכם היום בקצרה, המקרה האישי שלי, נולדתי בשנת 1987 באוקראינה ועליתי לארץ יחד עם משפחתי בשנת 1990 בגיל 3.
מריאנה סופיאניק: כשהייתי בת 4.5 אחרי מספר מעברים בין מגורים משותפים עם המשפחה, עברתי לגור בבניין בפעם הראשונה עם המשפחה שלי, רק עם ההורים שלי, ובבניין הזה היו הרבה ילדים, מכל המעברים שעברתי לא היו לי חברים, ובאחד הימים פגשתי את אחד מילדי הבניין שהיה בערך בגילי.
מריאנה סופיאניק: במקרה גם ההורים שלו היו ועד הבניין והם בערך האנשים היחידים שההורים שלי פגשו, כשההורים שלי לא ידעו את השפה אגב, והיו צריכים להביא את הצ'קים, לוועד הבניין.