GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת זוהר: לדעתי, היא לא מחייבת גם לא את הוועדה.
ענת זוהר: בתוך אותם גורמים ששואלים למה יש אלימות איש לא ישכנע אותי שחלק מהגורמים לכך הם: מצב של מלחמה, מצב של הרבה כוחנות; ואיש לא ישכנע אותי שהנושא של חוסר סולידריות בחברה המבוגרת ודפוסים של פתרון בעיות באמצעות התלהמות, שקורית לנו המבוגרים, לא מחלחלים לילדינו.
ענת זוהר: בכל זאת, בעניין ההוראה אני רוצה לומר כך: יש לי חלום, אני הייתי מחנכת ומנהלת בית ספר תיכון.
ענת זוהר: בעוונותינו למדנו שמה שנמצא בבגרות חשוב ונחשב; מה שלא נמצא בבגרות – כמו שעת מחנך, חינוך לערכים וכו' – פחות חשוב.
ענת זוהר: אני נאבקת על זה כבר שנים.
ענת זוהר: ישנו המקצוע שנקרא אזרחות.
ענת זוהר: אתם לא יודעים על מה הם נבחנים.
ענת זוהר: הם נבחנים על איך מגישים שאילתא בכנסת.
ענת זוהר: תאמינו לי, הייתי מורה לאזרחות.
ענת זוהר: וזה במקום לחנך לדמוקרטיה בכלל ולדברים אחרים בפרט.
ענת זוהר: דרך אגב, המנכ"ל שמשוני העלה בזמנו את הנושא של כישורי חיים.
חנה סלוצקי: שמי חנה סלוצקי ואני פקידת סעד ארצית ממשרד העבודה והרווחה.
חנה סלוצקי: רציתי לשמוע מהבנות כאן האם יש איזושהי סיבה לא לפנות למורה יועצת, או למחנכת, או למורה, כשבאמת ישנה בעיה בבית הספר?
תלמידה: אני חושבת שיש לי תשובה בשבילך.
תלמידה: אם מישהו שעברה תקיפה מינית, אני חושבת שהדבר הראשון שתעשה הוא שהיא תלך ותספר על כך לחברה שלה, כי היא יודעת שאם היא תלך ליועצת, אזי בעצם יש לה איזושהי חובה מסויימת להעביר זאת לגורמים אחרים שמטפלים בכך.
תלמידה: אם אותה בחורה החליטה שהיא עדיין לא רוצה להעביר את העניין לגורמים שיטפלו בנושא, היא מעדיפה לספר על כך לחברה קרובה שלה על המקרה, כדי שהיא תשמור את הסוד איתה ולא תלך ותספר זאת לגורמים אחרים.
חנה סלוצקי: זאת אומרת, הפרשנות שנותנת הנערה היא שונה לחלוטין מהפרשנות שניתנה על ידכם.
חנה סלוצקי: כאן מדובר על חשש מצורת הדיווח שאמורה המורה היועצת לדווח לגורמים אחרים ולא משום שהמורה היועצת לא נמצאת שם, או לא נענית, או לא מתייחסת.
ענת זוהר: נשמע עתה את נציגת המשטרה.
פקד גלית זיו: אני ממדור נוער באגף החקירות.
פקד גלית זיו: הבאנו עמנו נתונים כדי להשלים את התמונה.
פקד גלית זיו: חבל שמנכ"לית משרד החינוך כבר לא נמצאת כאן, אבל נציגיה בטח יעבירו אליה את המספרים שנמצאים ברשות המשטרה.
פקד גלית זיו: אנחנו בדקנו כמה תיקים נפתחו במוסדות חינוך בשנת הלימודים, זאת אומרת מה-1 בספטמבר ועד ה-31 במאי.
פקד גלית זיו: יש לנו עוד חודש לשנת הלימודים שטרם נסתיימה.
פקד גלית זיו: באותה תקופה, בשנת הלימודים הקודמת, נפתחו 219 תיקים על עבירות מין, שזה כולל בעצם הכל.
פקד גלית זיו: אצלנו זה סל שנקרא עבירות מין.
פקד גלית זיו: בשנת הלימודים הנוכחית נפתחו 216 תיקים.
פקד גלית זיו: חשוב לציין שיש לפנינו עוד חודש אחד של שנת לימודים ואני מניחה שנקבל נתונים גם לגביו.
פקד גלית זיו: אנחנו רואים שעבירות מין במוסדות חינוך מהוות כמת 20% מסך הכל העבירות שמבוצעות במוסדות חינוך בשנת הלימודים.
פקד גלית זיו: דבר נוסף שאני רוצה לומר נוגע לחוזר מנכ"ל של משרד החינוך.
פקד גלית זיו: אנחנו, מדור הנוער במשטרה, היינו שותפים לאותה ועדה והבענו את הדעות שלנו בנושא.
פקד גלית זיו: ישנו יישום ושיתוף פעולה מאד הדוק בין המשטרה לבין מנהלי בתי הספר בשטח.
ענת זוהר: באיזה אחוזים מדובר?
ענת זוהר: ב-10% מבתי הספר?
ענת זוהר: ב-30%?
ענת זוהר: האם הם גם בפריפריה וגם במגזר הערבי?
פקד גלית לוי: אין לי נתון.
פקד גלית לוי: אני יכולה להגיד לך מדיווחים שאנחנו מקבלים מיחידות הנוער בשטח, שברוב בתי הספר החוזר מיושם ויש תקשורת טובה לגבי הדיווח בין בתי הספר ליחידות הנוער במשטרה.
פקד גלית לוי: זה מבחינתנו.
ענת זוהר: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.
חוסניה ג'בארה: אני רוצה לציין שלצערי התופעה הזאת מקיפה את כל המגזרים.
חוסניה ג'בארה: אני חושבת שתופעת האלימות היא ממש מכת מדינה, במיוחד נושא ההתעללות המינית בבתי הספר.
חוסניה ג'בארה: אני רוצה לציין דבר אחד.
חוסניה ג'בארה: יכול להיות שמגיע לידי המשטרה, לידי העובדות הסוציאליות והאנשים האחרים מידע על כל מיני תקיפות מיניות והתעללות.
חוסניה ג'בארה: אבל, לצערי, יש מגזרים שהם מגזרים סגורים, שאפילו אומרים לילד: אסור לדווח, אסור לדבר וכו'.
חוסניה ג'בארה: יש אפילו גם מנהלי בתי ספר שלא רוצים להתערב בדברים האלה.
חוסניה ג'בארה: יש מחנכים שלא רוצים להתערב בדברים האלה.
חוסניה ג'בארה: לעתים זה אמור גם לגבי העובדת הסוציאלית והיועצת.
חוסניה ג'בארה: לצערי, בבתי הספר הסגורים האלה, השמרנים האלה, אנחנו לא רואים גם יועצת וגם עובדת סוציאלית.
חוסניה ג'בארה: לכן, אני חושבת שצריך לעשות יותר השתלמויות.
חוסניה ג'בארה: לצערי, מנכ"לית משרד החינוך איננה נמצאת כאן.
חוסניה ג'בארה: אבל אני רוצה לבקש ממנה לעשות השתלמויות למורים, שתהיה שעת מחנך שבה ידברו על תקשורת בין-אישית, כדי שהילד יוכל להוציא משהו, לדבר משהו, להוציא את מה שיש לו בבטן ולא לשמור זאת בתוכו.
חוסניה ג'בארה: יש ליידע את המחנך, את העובדת הסוציאלית, את היועצת, את מנהל בית הספר, כדי שהם יוכלו לפנות למשטרה.
חוסניה ג'בארה: כך הדו"ח הזה יוכל להגיע למשטרה והמשטרה תוכל לטפל בנושא.
חוסניה ג'בארה: המשטרה וגורמים אחרים לא יוכלו לטפל בדברים האלה כל עוד אין להם שום יידע ומידע על הנושאים הללו.
חוסניה ג'בארה: לכן, אני מרגישה שיש מורות בבתי הספר במגזר הערבי שרואות את החבלות על הילדים והן מסרבות לדווח, כי הן מפחדות מהמשפחות של הילדים, גם מהמשפחות של הילד הנפגע וגם מהמשפחות של הילד הפוגע.
חוסניה ג'בארה: אם אנחנו נשתוק ונדלג על הדברים האלה, הדברים האלה יילכו ויתרחבו.
חוסניה ג'בארה: לצערי, אנחנו חייבים לעשות משהו.
חוסניה ג'בארה: חייבים לעשות השתלמויות מטעם משרד החינוך, ייעוץ לכל מיני גורמים וכו'.
חוסניה ג'בארה: את התופעה הזאת צריך להביא לסיום ולשרש אותה.
ענת זוהר: אני מבקשת שיאמרו למנכ"לית שאנחנו מבקשים תשומת לב נוספת ומיוחדת למגזר הערבי.
ענת זוהר: אני מבקשת שבדיווח הבא נקבל עידכון על מצב הפסיכולוגיה בתחום זה, מצב המעקב וכו'.
ענת זוהר: גב' מרים שכטר, בבקשה.
מרים שכטר: אני ממונה על השיוויון בין המינים בחינוך.
מרים שכטר: אני רוצה להתייחס רק לנקודה אחת שהתחלנו ללמוד אותה ולקיים אותה בבתי הספר במסגרת עבודתנו במשרד החינוך.
מרים שכטר: אני מדברת על החיבור בין מניעת אלימות לחינוך לשיוויון בין המינים.
מרים שכטר: דרך אגב, בחוזר למנכ"ל למניעת אלימות הכנסנו פרק שמדבר על הקשר בין הדברים.
מרים שכטר: הוא מתחבר טוב לדוגמאות שתום נתן.
מרים שכטר: כולנו חיים סביב הנורמה והתחושה – לפחות כך גדלנו וכנראה שכך גדלים הרבה היום – שלסחוב בצמות ולעשות עוד דברים שאנחנו מכירים אלה סימנים של אהבה שלא מצהירים עליה.
מרים שכטר: האבחנה בין אהבה לכוח, בין שליטה לבין אהבה קשר, אלה הנקודות שהן איזורים קצת לא ברורים.
מרים שכטר: אני מסכימה עם כל מה שמנכ"לית המשרד אמרה.
מרים שכטר: אכן, באמת נעשה הרבה מאד במשרד למניעת אלימות.
מרים שכטר: יש כנראה עוד כמה נקודות שאנחנו צריכים לעבוד עליהן, לעבד אותן ולשנות הבנייה חברתית.
מרים שכטר: כאן אני משווה זאת לשיוויון בין המינים.
מרים שכטר: גם בנושא של שיוויון בין המינים כשאנחנו מתחילים את השיח עם עובדות הוראה, הן תוצר של החברה.
מרים שכטר: הן מיד אומרות: יש שיוויון.
מרים שכטר: ולוקח זמן להבין את הדברים אחרת.
מרים שכטר: כלומר, לגלות את האישה הזקנה – זה שינוי של הבנייה חברתית, שאנחנו משקיעים בו.
מרים שכטר: בנושא הזה שפ"י משקיע רבות.
מרים שכטר: אני מקווה שהדברים ישתנו ויקבלו תוצאה נכונה.
ענת זוהר: אני לא אומרת שכשנכשלים או כשלא משיגים מספיק – זו תמיד אשמת המערכת.
ענת זוהר: אבל אנחנו לא יכולים להוריד את הרף במשרד החינוך.
ענת זוהר: אנחנו שומעים פה קצת שדר של שביעות רצון, אבל אין לנו מנדט להירגע.
ענת זוהר: אני רוצה לחזור ולחזק את הנקודה הזאת.
ענת זוהר: אנחנו מוכרחים לדעת שיש פה הבנה של מה שקורה.
ענת שנקר: אני נציגה של מרכז שנפתח לפני שנה וחצי.
ענת שנקר: הוא נקרא המרכז למניעה ולטיפול באלימות מין בקרב ילדים.
ענת שנקר: זה מרכז שכל מה שהוא עושה זה להתמחות באיבחון ובטיפול של ילדים מתחת לגיל 12, מתחת לגיל האחריות הפלילית, כשתוקפים מינית.
ענת שנקר: המרכז עצמו הוא יוזמה של על”ם.
ענת שנקר: אבל היום שותפים בו גם משרד החינוך, שפ"י, וגם משרד העבודה והרווחה.
ענת שנקר: האמת היא שיש לי כמה הערות לגבי דברים שנאמרו, שיש להוסיף או לחזק דברים.
ענת שנקר: נציגת מרכז הסיוע אמרה שאנשים לא יודעים תמיד באמת מתי התנהגות מינית היא נורמלית ומתי לא, מתי זוהי תקיפה מינית ומתי לא.
ענת שנקר: אנחנו מכירים את התופעה.
ענת שנקר: באמת לצורך זה, המרכז הזה, שמטפל בילדים שתוקפים מינית, פתח קו חם שאנשים יכולים להתקשר אליו בצורה אנונימית, גם אנשי מקצוע, גם מורים, גם מחנכים, גננות וכו'.
ענת שנקר: הם יכולים להתקשר, להתייעץ, לשאול אם התנהגות מסויימת היא נורמלית, או לא.
ענת שנקר: כמובן שאז אנחנו עושים את מה שנדרש בהתאם למקרה.
ענת שנקר: אני רוצה לציין שיש תופעה של בנות שתוקפות מינית.
ענת שנקר: אני רוצה להביא נתונים של המרכז.
ענת שנקר: אמנם המרכז הוא יחסית חדש.
ענת זוהר: ברשותך, אנחנו לא נוכל להעמיק עכשיו בנתונים.
ענת זוהר: אנחנו צריכים לסיים את הישיבה עוד מעט.
ענת זוהר: אני רוצה לאפשר לכל אחד להגיב בקצרה על התוכן.
ענת שנקר: בעצם מה שרציתי לספר הוא שכן יש גוף שמתמחה בטיפול בילדים שתוקפים מינית.
ענת שנקר: יש גם את הפסיכולוגים של שפ"י.
ענת שנקר: ישנו גם המרכז שלנו, ששפ"י ומשרד העבודה העבודה שותפים בו, שמתמחה באיבחון ובטיפול בילדים שתוקפים מינית.
לילך שבתאי: אני עובדת בעל”ם, שזו עמותה שעובדת עם נוער במצבי סיכון ומצוקה.
לילך שבתאי: אני רוצה לומר שאנחנו נכנסים, בעזרת משרד החינוך ושפ"י, לבתי ספר ברחבי הארץ.
ענת זוהר: אם יתנו תקציב.
ענת זוהר: כעת אנחנו רק מפגינים.
לילך שבתאי: זו באמת בעיה.
לילך שבתאי: אבל נכנסנו לפחות עד עכשיו להרבה בתי ספר ברחבי הארץ בנושא של אלימות על רקע זוגי של מתבגרים, בדברים שמאד קשורים למה שמרים שכטר הזכירה פה.
לילך שבתאי: זה החל מהנושא של תפקידי מין ושיוויון, המשך בנושא של זוגיות בריאה ואיזה מודלים כדאי ליישם וכו'.
ענת זוהר: כמנהלת בית ספר לשעבר יש לי שאלה.
ענת זוהר: למה בדיוק צריך אתכם ולא המחנכים הם שעושים זאת?
לילך שבתאי: הנערות פה דיברו על העניין של עם מי מדברים.
לילך שבתאי: אנחנו יודעים גם מהעבודה שלנו בשטח, בשדה, וגם מסקרים שאנחנו עושים, שילדים מעדיפים לפנות לקבוצת השווים שלהם קודם כל, לחבר או לחברה.
לילך שבתאי: מבוגרים, לצערנו הרב, נמצאים בסוף הרשימה שאליה הם יפנו.
ענת זוהר: לא שמענו דבר מעשי המסביר למה לא פונים למבוגרים.
ענת זוהר: יש פה בעיה.
ענת זוהר: את הבומרנג של החוק אנחנו מכירים כל הזמן.
ענת זוהר: יש פה בעיה של חובת הדיווח, שזה משחק לחיוב ולשלילה.
ענת זוהר: זה לא עניין של הגיל.
לילך שבתאי: על”ם מהבחינה הזאת כן מציעה איזשהו מודל ייחודי במובן הזה שהיא מכניסה עובדי נוער שלא מזוהים לחלוטין עם המערכת.
ענת זוהר: עם כל הכבוד, זה לא מה יעשה עובד על”ם כשיהיה לו מידע על אלימות.
ענת זוהר: יש הרי חוק חובת דיווח.
ענת זוהר: הוא חייב לדווח.
לילך שבתאי: הוא חייב לדווח.
ענת זוהר: והילד שבא אליכם יודע את זה?
לילך שבתאי: הם יודעים את זה.
לילך שבתאי: מודיעים להם על כך בכל הרמות.
לילך שבתאי: בגלל הסיבה הזאת של עם מי נוער רוצה לדבר אנחנו מפעילים נוער מתנדב.
לילך שבתאי: אנחנו מכשירים נוער מתנדב.
לילך שבתאי: אנחנו נותנים לו לעשות את העבודה החשובה הזאת, כמובן בליווי והנחייה מקצועיים שלנו.
לילך שבתאי: אני רוצה לומר משהו בהמשך למה שאמר מר קדמן על התקשורת.
לילך שבתאי: זה נושא שמאד מעסיק אותנו ואנחנו באמת מפתחים היום איזושהי תכנית שאמורה לגעת בנושא צריכה מבוקרת של נוער של חומרים פורנוגרפיים וחומרים מיניים, שהיא כרגע לחלוטין לא מבוקרת, החל מאינטרנט ועד ללכת לנערות ליווי.
לילך שבתאי: זה משהו שאנחנו עובדים עליו.
לילך שבתאי: אני מקווה שנקבל סיוע.
גבי בר-זכאי: אני סגנית וממלאת מקום ראש עיריית מעלה אדומים.
גבי בר-זכאי: אני באמת רוצה להביא לכאן את ההיבט הרשותי, את ההיבט של הרשות המקומית.
גבי בר-זכאי: אני מברכת על אמירתו של ד"ר קדמן שאי-אפשר לעבוד בנושא הזה לבד.
גבי בר-זכאי: זו לא אחריות בלעדית של משרד החינוך.
גבי בר-זכאי: אני חושבת שיש מקום שתצא קריאה מהמקום המכובד הזה לשיתוף פעולה, לוועדות משולבות של אנשי חינוך, של אנשי רווחה, של אנשי משטרה, של אנשי הרשות, כשהרשות מובילה באחריותה את התהליכים שקורים באותם בתי הספר שהיא אמונה עליהם.
קריאה: צריך להילחם וליזום את זה.
גבי בר-זכאי: אנחנו יוזמים.
ענת זוהר: ההערה היא מאד חשובה.
ענת זוהר: צריך לקבל את העזרה ואת התיקצוב.
ענת זוהר: זה הסיכום וההצעה מתקבלת שיש פנייה גם ממשרד החינוך לעשות שילוב עם השלטון המקומי, עם רשויות הרווחה במקום ועם המשטרה, ויש לראות איך ניתן להעצים את העבודה גם דרך הרשות המקומית.
חנה סלוצקי: אני רוצה להוסיף משהו לגבי הרווחה.
חנה סלוצקי: אני חושבת שהשותפות הזאת קיימת.
חנה סלוצקי: הבעיה היא התקציבים.
חנה סלוצקי: אני רוצה לומר לך, ענת מאור, שבמשרד העבודה והרווחה כל הנושא הזה במשרד העבודה והרווחה הוא שולי לחלוטין.
חנה סלוצקי: מדובר על הטיפול גם בקרבנות וגם בילדים התוקפים, שהיום הם מתחת לגיל האחריות הפלילית.
חנה סלוצקי: אין התייחסות תקציבית ואין התייחסות רצינית לנושא הזה.
חנה סלוצקי: לא מוכנים להקים מסגרות מיוחדות.
חנה סלוצקי: לא מוכנים לתת תקציבים לטיפולים.
חנה סלוצקי: כלומר, כל הנושא הזה צריך להגיע דרך הממשלה, דרך השרים, בצורה הרבה יותר חמורה וחריפה מאשר השותפויות.
חנה סלוצקי: השותפויות בשטח קיימות.
חנה סלוצקי: אין כסף ואין תקציבים.
ענת זוהר: או-קיי.
ענת זוהר: זוהי עוד נקודה לסיכום.
ענת זוהר: אני רוצה לשתף אתכם בתחושה הכבדה שלי, שאנחנו תובעים את הכסף וכיוצא בזה.
ענת זוהר: לצערי הרב, כבר אמרתי מה הם סדרי העדיפויות ומה קורה עם זה.
ענת זוהר: אבל אין ספק שאנחנו כוועדה בכנסת צריכים לפנות למשרד העבודה והרווחה, גם לטפל בנושא התקציבים הראויים וגם להיות שותפים באותה מסכת של התמודדות.
ענת זוהר: אאפשר לגב' שוש צימרמן לסכם.
ענת זוהר: לאחר מכן נשמע עוד כמה מילים אקדמיות ובזה נסיים.
שוש צימרמן: אתחיל ואומר שיש עוד המון עבודה לעשות.
שוש צימרמן: זה נכון יהיה לראות את כל ההתערבות סביב הנושא הזה כעבודה תהליכית.
שוש צימרמן: אי-אפשר לפתור את הדברים ב"זבנג" וגמרנו.
שוש צימרמן: אי-אפשר לצפות שבעשיית דבר זה או אחר תהיה איזושהי מהפכה.
ענת זוהר: עם כל הכבוד, לא מתחילים בזה היום.
שוש צימרמן: המשרד העלה את נושא האלימות המינית בקרב תלמידים על סדר היום בצורה בוטה לפני חמש שנים.
שוש צימרמן: נעשית עבודה ויש עוד מה לעשות בתחום הזה.
שוש צימרמן: בכלל אין שאלה על כך.
שוש צימרמן: אני רוצה לחדד נקודה מסויימת.
שוש צימרמן: אמנם נאמרו הרבה דברים ואני לא רוצה לחזור על הדברים.
שוש צימרמן: אני רוצה לחדד את העניין שגם בנים נתקפים והם קרבנות.
שוש צימרמן: מדובר אפילו באחוזים מאד גבוהים של בנים שהם קרבנות להטרדה מינית, יותר מבנות.
שוש צימרמן: זה עלה גם במחקר של ד"ר גומפל וד"ר זוהר וגם במחקרים אצלנו.
שוש צימרמן: אין לשכוח את האוכלוסיה הזאת של הבנים כאוכלוסיה שצריכה עזרה.
שוש צימרמן: דבר שני – אני רוצה לחדד את עניין ההתערבות.
שוש צימרמן: דובר כאן על חוזר מנכ"ל, על כך שיודעים אותו או לא יודעים אותו.
שוש צימרמן: אני לא מתווכחת כרגע עם הנתונים.
שוש צימרמן: אני אומרת שהמדריכות ביחידה שאני עומדת בראשה פרוסות בכל הארץ ופונים אליהן להיוועצות.
ענת זוהר: הן פרוסות גם בפריפריה וגם במגזר הערבי?
שוש צימרמן: הן פרוסות בכל הארץ, במגזר הערבי, במגזר הבדווי, דתיים וחילוניים.
שוש צימרמן: תמיד יש מקום גם להגדיל את כוח האדם.
ענת זוהר: כמה יש כרגע?
שוש צימרמן: יש כרגע ביחידה 26 אנשים שפרוסים בכל הארץ.
שוש צימרמן: מדובר ביועצים חינוכיים ופסיכולוגים.
שוש צימרמן: הבאתי איתי דיווחים רק של מדריכה אחת למשך שלושה חודשים, שמתייחסים לפניות להיוועצות איתה.
שוש צימרמן: כך שהמודעות קיימת.
שוש צימרמן: קיים הרצון לפעול מקצועי ולתת מענה מקצועי נכון, גם מבחינת החוק וגם מבחינת המערכת.
שוש צימרמן: אני רוצה לומר שבכל בית ספר שבו מתגלה אירוע של פגיעה מינית בקרב תלמידים – נבנית תכנית חינוכית ארוכת טווח.
שוש צימרמן: דיברנו פה היום על התנהגויות החל מהטרדה, שמיקוד הטיפול בה הוא חינוכי, וכלה בעבירות מין שזה סיפור לגמרי אחרת.
שוש צימרמן: נכון שהיה עדיף שתמיד תהיה תכנית שתטפל בדברים לפני שהם מתגלים.
שוש צימרמן: אבל צריך גם לומר שהתנאי שלנו הוא, שאם מתגלה מקרה צריך לחכות קצת זמן, לטפל באירוע ואחר-כך לבנות תכנית.
שוש צימרמן: יש עוד המון עבודה לעשות.
שוש צימרמן: אני מזמינה את כל מי שחושב שהוא יכול לתרום ולהוסיף לעניין הזה להצטרף אלינו.
שוש צימרמן: אני דוחה בכל תוקף אמירות שהמערכת לא מטפלת ואמירות המדברות על כישלון של המערכת.
ענת זוהר: נעביר לבדיקתך את המקרה הקונקרטי ונשמע את התשובה.
ענת זוהר: אני לא מציעה שנעשה זאת פה כרגע.
ענת זוהר: אבל זו דוגמא של פניות מהציבור שאנחנו מקבלים.
שוש צימרמן: לגבי המכתב המסויים הזה – אני יודעת במקרה במי מדובר.
ענת זוהר: ואני רוצה לשמוע אם את צודקת, או הוא צודק.
ענת זוהר: זה בהחלט תפקידנו כרשות מפקחת.
ענת זוהר: אבל נשמע את התשובה.
ענת זוהר: נשמע עכשיו תגובות קצרות של החוקרים.
ענת זוהר: אני רוצה להגיב על דברי המנכ"לית.
ענת זוהר: חבל שהיא לא נמצאת פה לשמוע את התגובה לגבי הטענות האקדמיות שלה על האיכות של המחקר.
ענת זוהר: אני רוצה לומר שהמחקר הזה הוא מחקר חלוץ ואנחנו כתבנו אותו בצורה מאד מודעת בעמוד הראשון שלו.
ענת זוהר: מאשימים בדרך כלל את האקדמיה שהיא יושבת באיזשהו מגדל שן ולא מעורבת חברתית.
ענת זוהר: המחקר הזה הוא מחקר חלוץ.
ענת זוהר: בימים אלה אנחנו עושים מחקר המשך עם מאות מורים, עם עוד אלפי תלמידים.
ענת זוהר: נכון שמדגם של שישה זה מעט מאד.
ענת זוהר: כשמדובר בעבודה איכותית זה אחרת.
ענת זוהר: אבל אני רוצה להגיד שבנושא המסויים הזה האחריות החברתית שלי לא נתונה לי לדעת את מה שאני יודעת ולהגיד: אחכה עוד ארבע שנים כדי ששני הדוקטורטים האלה ייגמרו ואז לצאת עם הנתונים.
ענת זוהר: אני חושבת שזה פשוט לא מוסרי לעשות זאת.
ענת זוהר: בהחלט.
ענת זוהר: הוויכוח בין מחקר חלוץ לבין המחקר המלא יכול להיות על אחוזים.
ענת זוהר: אילו הוויכוח היה על השאלה אם נגיע ל-60% אז צריך לעשות משהו, אבל אם זה רק 55% אז לא צריך לעשות משהו – זה דבר אחד.
ענת זוהר: אמנם המדגם הוא לא מדגם מספיק גדול.
ענת זוהר: אבל פה אנחנו מדברים על מצב שבו רק 3% מהמורים חושבים על הטרדה מינית כסוג של הטרדה.
ענת זוהר: אם אעשה מחקר מלא זה יהיה 5%.
ענת זוהר: אז מה?
ענת זוהר: עדיין התופעה היא חזקה וצועקת.
ענת זוהר: גם אם האחוזים הם לא 30% של תלמידים.
ענת זוהר: נניח שטעינו בגדול וזה רק 15%.
ענת זוהר: בואו נזכור מי הם האחוזים האלה.
ענת זוהר: יש 1,7 מיליון תלמידים.
ענת זוהר: כמה זה 15% מתוכם שנפגעים כל שנה?
ענת זוהר: לכן, מה שאני רוצה להגיד הוא שבגדול התופעה הזאת קיימת.
ענת זוהר: היא פוגעת במאות אלפי נערות ונערים, ילדים וילדות כל שנה.
ענת זוהר: האחוזים המדוייקים לא מאד מטרידים אותי אפילו כחוקרת.
ענת זוהר: בגדול, למרות מה שהמשרד אמר, ואני חושבת שזה נכון – ואני מדברת על התיאורים של המנכ"לית לגבי הטיפול במקרים – בואו נזכור מה הם המקרים שמטפלים בהם.
ענת זוהר: את אמרת שאת לא אוהבת את האבחנות בין הקל והקשה.
ענת זוהר: אני מסכימה איתך, כי אני חושבת שהמקרים הקלים הם מאד חמורים.
ענת זוהר: אבל אופרטיבית במקרים הקשים מטפלים.
ענת זוהר: הטענה שלנו אומרת: בואו נראה שבצד המקרים הקשים והמטופלים יש מאות אלפי בני נוער שחשופים כל שנה, עם כל הנזקים החינוכיים, עם מה שזה עושה להתפתחות שלהם, עם המסרים בין המינים, עם מה שזה עושה למעמד האישה ולאלימות, וזה לא מטופל.
ד"ר תום גומפל: אקצר מאד בדבריי.
ד"ר תום גומפל: קודם כל, אני חייב להגיד שאני מופתע מהתגובה של המנכ"לית.
ד"ר תום גומפל: אני חושב שהטרדה מינית ואלימות מינית בבתי הספר היא נושא חמור וקשה.
ד"ר תום גומפל: אני הייתי מצפה שבמקום שהמנכ"ל תשפוך את התינוק עם המים, שהיא תגיד משהו כמו: זו עבודה קשה, מי שנותן כתף – ברוך הבא.
ד"ר תום גומפל: לעומת זאת משווים את הנתונים שלנו לנתונים של בנבנישתי.
ד"ר תום גומפל: המחקר של בנבנישתי לא מתמקד באלימות מינית ולא משתמש בפריטים שמשתמשים בהם בכל העולם.
ד"ר תום גומפל: לכן, ההשוואה הזאת היא לא תקפה.
ד"ר תום גומפל: גם אם אתה מתבסס על 3 פריטים, לעומת 15 פריטים, כל השאלות האלה בעיניי מסתירות את העיקר מהתפל.
ד"ר תום גומפל: עבירות מין ואלימות מינית זו בעיה קשה.
ד"ר תום גומפל: בואו נעזוב את מספר הדיווחים של אירועים שקרו.
ד"ר תום גומפל: בעיניי הדבר העיקרי בדו"ח נוגע לרוב הצרכנים בבית הספר.
ד"ר תום גומפל: גודל המדגם פחות חשוב מאשר סוג המדגם וטיב המדגם.
ד"ר תום גומפל: רוב המדווחים, הרוב המוחלט, אומרים שני דברים בצורה ברורה, ואת זה אנחנו רוצים שמשרד החינוך ישמע ויבקש עזרה כדי לטפל בזה.
ד"ר תום גומפל: המסר הוא שלא מדווחים, וכשמדווחים הם לא שבעי רצון מהטיפול.
ד"ר תום גומפל: זה המסר הבסיסי.
ד"ר תום גומפל: רוב הצרכנים מצביעים עם הרגליים.
ד"ר תום גומפל: לעתים בני הנוער לא נוטים לדווח למבוגרים בגלל סיבות כאלה או אחרת.
ד"ר תום גומפל: שמענו פה דברים מנערה אחת.
ד"ר תום גומפל: איני יודע אם אלפי נערים היו אומרים כך.
ד"ר תום גומפל: אבל עדיין הבעיה קיימת.
ד"ר תום גומפל: מי שנותן כתף – ברוך הבא.
ד"ר ענת זוהר: אומר מילה לוועדה.
ד"ר ענת זוהר: אם אנחנו מסתכלים על ההיסטוריה של הטיפול בתחום הזה בארצות הברית, הרי שהוא קיבל תאוצה מאד חזקה בעקבות אחד התיקונים לחוקה.
ד"ר ענת זוהר: נתנו בסיס משפטי לתביעה של מוסדות חינוך מבחינת אחריות פלילית כלפי נפגעים מינית בתחומי בית הספר.
ענת זוהר: אנחנו מוכרחים לקבל את הצעת החוק הזאת שבארצות הברית.
ענת זוהר: נעביר אותה למועצה לשלום הילד.
ד"ר ענת זוהר: מה שאני רוצה לומר לגבי ארצות הברית הוא שלחקיקה היתה השפעה מכרעת על ההתפתחויות של תכניות לימודים וטיפול בנושא זה בתוך בתי הספר.
ענת זוהר: אני רוצה לסכם.
ענת זוהר: לא אחזור על כל הדברים שאמרתי ואמרה חברת הכנסת יעל דיין.
ענת זוהר: אני רוצה להיות מאד בהירה בנושא המחקר.
ענת זוהר: בתור רשות מחוקקת ומפקחת לא נהיה רשות שופטת בנושא המחקרים.
ענת זוהר: אבל כן הדגשתי, פניתי למנכ"לית ואני רוצה לחזור ולהדגיש שהוועדה הזמינה את החוקרים.
ענת זוהר: היא מברכת את העובדה שאנשי אקדמיה משתפים פעולה בנושא המחקר.
ענת זוהר: אני מאד מקבלת את הניסוח שטוב שהמימצאים יוצאים תוך כדי המחקר ולא רק בעוד 4 שנים.
ענת זוהר: אנחנו מתייחסים במלוא הרצינות לתוצאות ששמענו.
ענת זוהר: אני חושבת שנקודת ההנחה צריכה להיות שהמצב הוא קשה למרות 5 שנות טיפול והוא מחמיר.
ענת זוהר: זאת אומרת, גם המגמה היא מגמה של החמרה בהיקף, בגיל ובחומרה.
ענת זוהר: זאת נקודת המוצא ואין להתעסק עכשיו במחקר של בנבנישתי, עם תוצאות אחרות וכו'.
ענת זוהר: אין מקום לטיוח.
ענת זוהר: צריך גם להשיג הישגים.
ענת זוהר: זה מקובל עליי.
ענת זוהר: אני לא נכנסת לשיפוט מחקרי וכו', כי לא זו מלאכתנו.
ענת זוהר: יש את כל שאר הדברים שאמרנו, קרי: דו"ח מעקב, תביעה לתקציבים, הרעיון של משרד החינוך שזה יהיה חלק מתכנית האזרחות כדבר מובנה וגם נושא החקיקה.
ענת זוהר: אני רוצה להזכיר שכמחוקקים אמצעינו דלים במובן של כוח אדם.
ענת זוהר: איזה חוקים אנחנו מקדמים?
ענת זוהר: חוקים של ארגוני נשים, של ארגוני ילדים.
ענת זוהר: מביאים לנו חוק בנוי, עם הסימוכין וכו'.
ענת זוהר: גם אז הרבה פעמים קשה לקדם אותו.
ענת זוהר: לכן, ההצעה לעשות שידרוג באחריות של בתי הספר נשמעת לי כיוון נכון.
ענת זוהר: בבקשה, לעבוד עם הגורמים החוץ פרלמנטריים, לנסות לעבד את זה ואנחנו בהחלט נראה איך להמשיך במאבק, למרות השפעת הכוחניות, השפעת התקשורת והשפעת המבוגרים.
ענת זוהר: הילדים הם המרכז שלנו.
ענת זוהר: אני אומרת זאת לא בהצהרה.
ענת זוהר: אנחנו לא יכולים לחכות עד שנתקן את כל העולם ובסוף נגיע אליהם.
ענת זוהר: אני מודה לכולכם.
ענת זוהר: תצליחו בעבודתכם.
ענת זוהר: הישיבה נעולה.
יעל דיין: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.
יעל דיין: הישיבה היום ממוקדת בנושא מקצועי, במובן הזה שאין כאן הגיגים עמוקים.
יעל דיין: אני חושבת שכולנו מסכימים למחשבה שהתבטאה גם בחקיקה וקיימת באורח שווה בין גברים ונשים.
יעל דיין: אם נשים רוצות שוויון בחובות, ואנחנו מאפשרים להן - בתחומים מסוימים, ולא מנקודת שוויון מוחלטת, כי הן עושות את זה בהתנדבות וכן הלאה - שירות בכל התחומים, לפי הגדרת החוק, במקומות שבהם מתבקש גיוס מילואים, ואני רואה את זה כזכות לשרת בכל מקום שהנשים רוצות לשרת בו, ונלווית אליה החובה הפשוטה והמובנת מאליה של שירות מילואים.
יעל דיין: כדאי לציין שחלק מההתנגדות לחקיקה - כולל בג"צים - לגיוס נשים לתפקידי לחימה, לתפקידים שדורשים השקעה רבה בחייל או בחיילת, תמיד נלווה לה הנושא הזה של שירות מילואים.
יעל דיין: אמרו, בסדר, צה"ל ישקיע, היא תהיה טובה, אבל יש סיכוי יותר גבוה שאשה לא תתרום את חלקה במערך המילואים כמו גבר, ולפיכך אנחנו מתכנסים היום.
יעל דיין: אנחנו רוצים באמת לבחון את הקורלציה בעליית מספר התפקידים שנפתחו, עדיין לא לשביעות רצוננו, חרף מספר הנשים המשרתות בתפקידים האלה, אבל לראות האם באמת נלווה לזה גם הנושא של שירות מילואים.
יעל דיין: אנחנו מקבלים תלונות אישיות מנשים שבסדיר הן היו בתפקיד משמעותי, הן באות למילואים ועושות תפקידים ממש לא לענין מבחינת המקצוע שאליו הן הוכשרו.
יעל דיין: כמו תלונות של הרבה גברים באותו ענין.
יעל דיין: אמרו לי שנעשה איזה שהוא נסיון לעשות מין ערבוב מחדש של הדברים כדי שקצין במילואים בתפקיד מודיעיני גבוה וחשוב לא יצטרך לשמור על מיתקן במשך 30 יום בשנה.
יעל דיין: אבל יש איזה שהיא ירידה או שדרוג למטה בין מה שהוכשרת לו, ואיך מנצלים את ימי המילואים שלך.
יעל דיין: אני לא יודעת למה נראה לי שאצל בנות זה יותר צורם או שאולי המקרים האלה מגיעים לתשומת לבי יותר מאשר מקרים של גברים.
יעל דיין: בדרך כלל אני מעבירה את המקרים האלה ליועצת הרמטכ"ל, ליוהל"ן, לסוזי, ולא מדובר במקרים בודדים.
יעל דיין: אנחנו בעד שנשים תגוייסנה למילואים.
יעל דיין: אנחנו חושבות שאם ההכשרה שהן קיבלו מיועדת לדבר מסויים, אין טעם להכניס אותן במסגרת המילואים, לדברים שבהם יש עודף בנות, כמו פקידות ותפקידים להם הן לא הוכשרו.
יעל דיין: לפני שנראה את המצגת של צה"ל, אבקש מתת-אלוף אריאל היימן, קצין מילואים ראשי, לומר כמה מלים, מאחר והוא צריך לעזוב אותנו.
תא"ל אריאל היימן: אני חושב שהכותרת שמופיעה על גבי המסך: הרחבת שילוב נשים, אומרת הכל.
תא"ל אריאל היימן: אני יכול לספר מנסיוני האישי שבתקופה הלא רחוקה, מספר לא קטן של בנות ביצעו תפקידים מיוחדים, עם שביעות רצון מאוד גבוהה מהפעילות שלהן.
תא"ל אריאל היימן: אני חושב שהמגמה חיובית, מעבר לענין המין, אלא מעצם זה שקבוצות נוספות נוטלות חלק בנטל הבטחון במדינת ישראל.
תא"ל אריאל היימן: אני חושב שיש לזה חשיבות רבה.
תא"ל אריאל היימן: יחד עם זאת, צריך לעשות את זה במינון הנכון, בדרך הנכונה ולתפקידים המתאימים.
תא"ל אריאל היימן: אני חושב ששיתוף הפעולה של אכ"א, עם היוהל"ן ופיקוד העורף - שיציג תיכף מה קורה אצלו –הוא טוב ונכון.
תא"ל אריאל היימן: אומר רק שבכל צה"ל מבינים את חשיבותו של התהליך הזה, ורואים אותו כחלק מהתהליך הנורמטיבי של שילוב גורמים נוספים בנטל המילואים.
תא"ל אריאל היימן: אני חושב שיש לזה ענין ערכי במובן של המין, וענין ערכי, לא פחות, במובן של הרחבת נטל המשרתים במילואים, ולא משנה מאיזה מין הוא.
תא"ל אריאל היימן: אני חוזר ואומר שצריך לעשות את זה במינון הנכון, בחשיבה מתאימה, כדי לא לעבור את הגבולות אלא להוביל את זה כתהליך לוגי, בקצב שמתאים לו, כדי שישא פירות ולא יווצרו התנגדויות שאחר כך רק יעצרו אותו.
תא"ל אריאל היימן: אני חושב שגם אכ"א וגם היוהל"ן, יחד עם קצין פיקוד העורף והוועדה פה, יודעים לעשות את זה היטב.
תא"ל אריאל היימן: אני משוכנע שזה יצליח וזה רק ענין של זמן עד שמספר הנשים שתשרתנה במילואים יהיה הרבה יותר גדול מהיום.
תא"ל אריאל היימן: בכל מקום שנתקלתי בנשים שהולכות למילואים, יש שביעות רצון מתפקודן, והן רוצות לעשות את זה.
תא"ל אריאל היימן: אני חושב שזה תהליך שצריך רק לברך עליו.
יעל דיין: אנחנו נראה את המצגת שיציג לפנינו תא"ל אייל קרוליצקי, ואם יש דבר נקודתי, אפשר לשאול תוך כדי הצגת הדברים.
תא"ל אייל קרוליצקי: אציג את מי שנמצא פה, שמי אייל, ואני ראש ענף תכנון כוח אדם מילואים באכ"א, עוסק בתכנון המילואים בצבא, בין היתר, גם את נושא הנשים.