GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד לזר: אותם אנשים שעוסקים בקהילות בשר ודם ולא רק בספרים, ולא רק בדעות אקדמיות, אותם אנשים פוגשים הומואים ולסביות כל הזמן.
דוד לזר: ולרב גולינקין ולשאר העמיתים שלי שעומדים בהתנגדות שלהם, הייתי רוצה לדעת מה הם אומרים כאשר אותו זוג ניגש אליהם ושואל אותם, איך הם בעצם יקדשו את החיים שלהם ביחד בצורה יהודית, בצורה רוחנית, בצורה תיאולוגית?
דוד לזר: היות ולא שמעתי תשובה אלא רק שמעתי לאו מאותם אנשים, אני מרגיש חובה יחד עם עשרות ואפילו מאות רבנים קונסרבטיבים – לא צריך לומר רבנים רפורמים כי הם דוגלים בזה באופן רשמי – ואפילו כאן בארץ, המקום שכולם מניחים שהוא יותר שמרני, תמיכה רבה מאוד, גם בחתונות, גם ביצירת טקסים אחרים.
דוד לזר: עד שאנחנו, הקהילה הסטרייטית לא נשכיל להילחם למען ההומואים והלסביות, בעצמנו לתקן את החברה ולא להשאיר להם לעשות זאת, אנחנו לא נגיע לידי חברה צודקת וחברה שמבוססת על היהדות, יהדות שכל הזמן מתקדמת ומתחדשת.
ליזר פלס: בשבוע שעבר שמעתי את חברי הכנסת הדתיים עומדים מעל בימת הכנסת ומשווים הומואים ולסביות לבהמות, הם טוענים שמדובר בחולי נפש ועוד כל מיני ביטויים חשוכים שהתרגלנו לשמוע.
ליזר פלס: באתי לכאן היום כדי לומר להם – וחבל שהם לא כאן עכשיו – שאני, שנולדתי למשפחה חרדית, גדלתי וחונכתי בישיבות חרדיות, אני הומו.
ליזר פלס: קשה לחיות כהומו, אבל הרבה יותר קשה לחיות כהומו חרדי.
ליזר פלס: אני לא רוצה להתחיל לתאר את הקושי שרבץ על הכתפיים שלי או את הקושי שרובץ על הכתפיים של נערים ונערות, הומואים ולסביות, חרדים וחרדיות, כאשר הם שומעים את הנציגים שלהם בכנסת רואים בהם חולי נפש וסבורים שאין להם זכויות קיום ושולחים אותם להתחבא עמוק בתוך ארון הבושה וההדחקה.
ליזר פלס: באותו ארון אימתני של בושה והדחקה, חשתי שנאה, פחד, ובעיקר האשמה עצמית על כך שאני שונה, על כך שאני סוטה מדרך אותה אני הגדרתי בדיוק כפי שהגדירו לי הרבנים שלי כדרך הישרה, ועל כך שאני חוטא לדרך התורה.
ליזר פלס: אז היום אני כאן, גאה ולא חרד, לא לאלוהים, לא למתיימרים להיות השליחים שלו בכנסת, ואם יש דרך שבה אני יכול להעביר מסר להומואים בישיבות וללסביות בסמינרים, אני רוצה פשוט לשלוח להם חיבוק אחד גדול ולהזכיר להם, שחביב הדם שנברא בצלם.
ליזר פלס: לפני שהגעתי לכאן שאל אותי מישהו, איך נראה לי שיכול להיות השילוב, או אם יכול להיות בכלל שילוב בין יהדות להומוסקסואליות?
ליזר פלס: חשבתי על כך כמה שניות ולא הבנתי מאיפה באה השאלה.
ליזר פלס: השילוב הזה קיים, אני יהודי ואני גם הומו.
ליזר פלס: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב ואת חבר מרעיו להצטרף אליי לסיור בישיבות הקודש, בירושלים עיר הקודש, ולראות איך השילוב הזה קורה ביחד.
ליזר פלס: לסיום אני רוצה להוסיף, ג'רי לוינסון, יו"ר הבית הפתוח שהיה צריך ללכת, ביקש להתנצל שלא התאפשר לו להישאר עד תום הישיבה ולכן אני אקריא דברים שהוא כתב:
ליזר פלס: אני מבקש לברך את חברת הכנסת דיין על היוזמה הנפלאה והחשובה הזאת, ודווקא בירושלים עיר הקודש ובמשכן הכנסת כאות וכסמל למאבק שלנו למען ערכים של סובלנות, פלורליזם, שוויון וחופש מדיכוי, כדי לאפשר לעשרות אלפי נשים ואנשים בעיר הזאת לחיות את חייהם באופן חופשי ושוויוני וללא חשש מדחייה ואפליה.
ליזר פלס: זאת הקדושה האמיתית.
ליזר פלס: ג'רי לוינסון, יו"ר הבית הפתוח.
יעל דיין: אם חבר הכנסת נסים זאב ייענה להזמנה שלך, לעשות אתך את הסיור הזה, אני לא חושבת שאני אהיה רצויה שם אבל אשמח לדיווח לאחר מעשה.
איתי פנקס: אחד הדברים החשובים שקורים השנה, אותו מצעד גאווה בירושלים ומצעד גאווה באילת, אלפים צעדו גם שם וזאת עוד פריצת דרך מאוד חשובה.
איתי פנקס: אירועי גאווה כמו הומואים, לסביות, בי וטרנס סקסואליים יש בכל מקום, גם מצעדים במקומות שונים.
איתי פנקס: השנה האירועים מקריית שמונה ועד אילת, כולל באר שבע שצוברים ניסיון.
יעל דיין: שמחנו שראש העיר חיפה, עמרם מצנע, נענה בסופו של דבר לפניות השונות, כולל שלי, וכן השתתף בפתיחת הפורום החיפאי, מכאן אנחנו מברכים אותו.
איתי פנקס: ברכות על פתיחת בית הפורום החיפאי ליאו באק, אנחנו שמחים שבחיפה יש פעילות מאוד רצינית בשנים האחרונות.
איתי פנקס: אם הזכרנו את עמרם מצנע, כאן המקום לציין, שגם גבי קדוש, ראש העיר אילת, נתן את כל התמיכה, כולל סיוע כספי, נתן גם מקום לאגודה, העירייה הקצתה סניף.
יעל דיין: שלחתי לו ברכות דרך הרדיו "הים האדום".
איתי פנקס: רוב המשפחה שלי הם אנשים דתיים – כמובן אורתודוכסים.
איתי פנקס: עלתה כאן השאלה, האם אנחנו צריכים להתקבל על ידי היהדות האורתודוכסית.
איתי פנקס: אני לא בטוח שאנחנו צריכים לחכות לברכת הדרך, אם זה יגיע, זה יגיע בצורה כזאת או אחרת, אבל זה אולי שם דגש מיוחד לכל אותן התבטאויות שחוזרות על עצמן, השנה היה לנו את חדרה עם אלימות רבה, והבטחות לגבי המצעד בירושלים, שוב חוזרים אותם קולות, בהמות, מחלות וכו'.
איתי פנקס: מה שצריך, להרחיק מאתנו את הדת, שבחלקה היא ברכה ובחלקה צרה, צריך להפריד את הדת מהמדינה, לפחות שבמסים שלנו לא נממן את זה - - -
יעל דיין: "דבר של מה בכך".
איתי פנקס: אני בטוח שאם ההפרדה הייתה נעשית, במקרה הרע זה לא היה נוגע לנו בכל תחומי החיים.
איתי פנקס: זה אולי היה פוגע בנו, זה בוודאי היה פוגע במאות אלפי הומואים, לסביות, בי-טרנס, שחיים כדתיים, אבל זה היה מוריד את העול מהשאר, גם מהחילונים.
איתי פנקס: ההפרדה הזאת לא פשוטה לביצוע אבל היא מאוד ברורה, ככל שעובר הזמן, האמירות חוזרות ונשנות, וברור ששם הכל נמצא.
איתי פנקס: בואו נפריד את הדת וכנראה שבזה תיפתר רוב הבעיה שלנו.
איתי פנקס: רציתי לברך אותך, חברת הכנסת יעל דיין, מרבית ארגוני הקהילה מכבדת אותך כיקירת הקהילה שלנו, זה קורה פעם בשנה, ביום הגאווה.
איתי פנקס: את יקירת הקהילה לא מהיום, אבל מיום חמישי זה יהיה רשמי.
איתי פנקס: לפחות בנושא אחד יש קונצנזוס בקהילה וזה בתפקיד שמילאת, ממלאה, ואני בטוח שגם תמשיכי למלא.
איתי פנקס: ברכות ותודה.
מנחם שיזף: אני מצטרף לכל הברכות והאיחולים לחברת הכנסת דיין.
מנחם שיזף: תודה לכל חברי הכנסת שנכחו כאן, אני מאוד גאה בהם.
מנחם שיזף: גראוצו מרקס, שלא היה רב ולא היה פילוסוף אמר פעם, אני לא רוצה להיות חבר במועדון שמקבל אנשים כמוני.
מנחם שיזף: בפרפרזה הזאת אני רוצה לומר, אני לא רוצה להיות חבר במועדון שלא מקבל אנשים כמוני.
מנחם שיזף: זה בערך היחס שלי לדת היהודית.
מנחם שיזף: אומנם היהדות האורתודוכסית היא הקיצונית בנושא זה, אבל גם היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית פחות, גם הן לא בדיוק האירו לנו פנים.
מנחם שיזף: אז אני אומר, לא מדבשכם ולא מעוקציכם, לא צריך.
מנחם שיזף: אני גם לא מבין את הריצה הזאת, שכל מיני אנשים רוצים נישואין על פי דת משה וישראל, למה לכם?
מנחם שיזף: המאבק שלנו צריך להיות מאבק לקבל זכויות אזרחיות.
מנחם שיזף: דת זה מועדון שיכול לקבל אליו את מי שהוא רוצה.
מנחם שיזף: אם הדת לא רוצה אותנו, אנחנו לא רוצים אותה, לא לכבודנו להתחנן אל פתחיהם כדי שיקבלו אותנו, לא רוצים – לא צריך, עד היום הסתדרנו בלעדיכם, מהיום נסתדר גם בלעדיכם.
מנחם שיזף: נראה אתכם מסתדרים בלעדינו, בלי הגדולים שיצאו מאתנו, כמו המשוררים, כמו רבנים שחלקם היום בכלא.
מנחם שיזף: מחובת כבודו של המקום, איני רוצה לסגור חשבונות עם חברי כנסת שפעם היו יונים, שמאלנים, חובשי כיפה, והיום הם נצים טורפים, הכל על מנת למצוא חן בעיני מרכז המפלגות שלהם ויש להם שיטה לכך, הם מתנפלים על הקהילה ההומו-סקסואלית.
מנחם שיזף: לא לחינם חבר כנסת שרואה שכוחו דועך במפלגתו והמפלגה הולכת ימינה, החליט לעקוף את כולם מימין, עבר לגור בהתנחלות ולתקוף את ההומוסקסואלים, זה לא לחינם, יש איזה שהיא מדיניות פוליטית בעניין הזה.
מנחם שיזף: נולדתי כיהודי, לא שאלו אותי בעניין הזה, בדיוק מאותה הסיבה שנולדתי כהומו, אני אמשיך להשתייך לשני המועדונים האלה.
מנחם שיזף: לא קיבלתי את זה מתוך בחירה ולא את זה מתוך בחירה, אבל אני בהחלט נשאר במועדון שקוראים לו הומוסקסואליות, אני נשאר כגאה, ואני מצטער שאני לא יכול להישאר באותה חברה יהודית, לא בגלל שאני לא רוצה אלא שאותו מועדון לא רוצה אנשים כמוני, למרות שאני מרגיש כיהודי, אני לא מקבל עלי עול מצוות וגם לא איסורים נוספים, לא בענייני מין ולא בעניינים אחרים, אני מאוד מצטער שגם הם לא מקבלים על עצמם את כל האיסורים שקשורים ליחס של אדם לחברו שמצווים עליו בתורה, אדם אצלם הוא רק יהודי.
נורה גרינברג: להלכה יש יחס מאוד מעניין ומורכב בנושא שינוי מין, אבותינו כנראה לא ידעו מה זה טרנס סקסואליות, אבל הם הכירו כמה תופעות שהחיים כופים עלינו.
נורה גרינברג: הם ידעו למשל, שקיימים שני סוגי אנשים שלא כל כך משתלבים בראייה המקובלת, במסורת היהודית הם נקראים האנדרוגינוס – אדם שנולד עם איברי מין של שני המינים – והטומטום – אדם שנולד כשאיברי מינו אינם ברורים, שהם בתוך הגוף או שמוסתרים על ידי כפלי עור, ואי אפשר להחליט לגביו האם הוא זכר או נקבה.
נורה גרינברג: שני האנשים האלה מעלים שאלות של ניהול החיים שהופכות לשאלות הלכתיות, שהן עילה לדיון ארוך ופורה, שאין לגביו דעה חד משמעית לכאן ולכאן, אם כי יש דעה רווחת ויש עמדות מקובלות על היהדות הממוסדת היום.
נורה גרינברג: חייבים לומר, שהעמדה השלילית של היהדות כלפי כל חריגה גלויה מן התבנית של זהות מגדר וזהות מין היא מן המפורסמות, יש איסורים דאורייתא על גבר ללבוש בגדי אישה, וכמובן יש איסורים חמורים מאוד על סירוס, אבל בין שני הקווים האלה יש הרבה מקום לשאלות אחרות.
נורה גרינברג: אם ניקח לדוגמה את הטומטום, הרי הייתה ידועה תופעה של תינוק שנולד ואי אפשר להחליט לגביו אם הוא זכר או נקבה, אבל כשהוא גדל הוא עשוי לפתח איברי מין של מין זה או המין השני, ואז עולות שאלות מה יהיה דינו ומה יעשה לגביו.
נורה גרינברג: במסורת היהודית התופעה הזאת נקראת טומטום שנקרע.
נורה גרינברג: עולה השאלה העיקרית, האם מינו של אדם נקבע על פי איברי המין החיצוניים או על פי איזה שהיא מהות אחרת?
נורה גרינברג: לדוגמה עולה סוגייה לדיון כמו טומטום שהצמיח איבר זכרי, שהוא בבירור חייב במילה, אבל השאלה היא, האם היה זכר, האם היה גבר לפני שהצמיח את האיבר או רק מרגע שהצמיח את האיבר?
נורה גרינברג: על זה יש דיון ופנים לכאן ולכאן.
נורה גרינברג: היום הדעה הרווחת יותר, שאת המין קובעים על פי סימני המין החיצוניים.
נורה גרינברג: ככל הידוע לי, גם עמדת הרבנות בארץ וכל מה שנוגע לדיני גירושין ונישואין, מה קורה אצל בני זוג שאחד מהם משנה את מינו, הופך מאישה לגבר או מגבר לאישה, במקרים כאלה ברור שסוגיות כמו גירושין לא יכולות להיות נדונות.
נורה גרינברג: בניגוד לדתות אחרות, אנחנו רואים שליהדות יש יחס מאוד פתוח לדיון בשאלות של שינוי מין או מיניות לא ברורה.
נורה גרינברג: כמובן שאין בזה משום כיבוש תופעת הטרנס סקסואליות.
נורה גרינברג: אני גם יודעת מקשר עם הרבה טרנס סקסואליים שבאים מבתים דתיים וחרדיים, שהעמדה גם של בני ביתם וגם של הממסד שאתו הם באים במגע היא רחוקה מלהיות חד משמעית ויחד עם העוינות שאנחנו מכירים, יש גם הרבה מאוד פתיחות והרבה מאוד הבנה.
דן אלמגור: הקטע הבא קשור בשינוי מין והוא מופיע בתורה, והוא קשור באבותינו שלנו.
דן אלמגור: אם קודם קראנו שירים מימי הביניים, מהתורה והתלמוד, הקטע הבא נכתב כאן בירושלים לפני 96 שנים, ב-1906, הוא נכתב על ידי אליעזר בן-יהודה, בעיתונו הירושלמי השקפה אפשר למצוא את הקטע הזה באנתולוגיה שהוציאו דן בן אמוץ ושלמה שבא הנקראת ארץ ציון וירושלים.
דן אלמגור: כמו שאני נדהמתי, אני חושב שגם לכם צפויה לכם הפתעה מעניינת.
דן אלמגור: הכותרת שהופיעה כאן בירושלים לפני 96 שנה, בעיתון ירושלים היא: משכב זכר איננו חטא, הטבע אשם.
דן אלמגור: וכך כותב אליעזר בן יהודה: בשנים האחרונות החלו קצת החכמים לחקור יותר במהותה של נטייה הרעה – הרעה זה השיפוט היחידי שהוא נותן לשלילה – שמרגישים בקצת זכרים לא לנקבות לפי הטבע, אלא לזכרים, לבני מינם, ובקצת נקבות, לא לזכרים, אלא לנקבות בנות מינן.
דן אלמגור: ובכן בשנים האלה החלו חכמים לחקור קצת יותר את מהות הנטייה.
דן אלמגור: קודם – כותב בן יהודה – היו אומרים ומחליטים כי זה חטא נגד הטבע והחוטא בזה ראוי לעונש היותר חמור.
דן אלמגור: ידוע הוא מה שארע לפני שנים מספרים בשביל זה להגדול בעשירי גרמניה, לקרופ בעל בית חרושת כלי הזין המפורסם – כמובן מדובר כאן בכלי התחמושת, קרופ, התעשייה הנאצית – ואותו קרופ בעל התעשייה הגדולה שלח יד בנפשו מפני שנודע חטאו זה ברבים על ידי העיתון.
דן אלמגור: פרסמו את שמו והוא התאבד כי נודע שהוא הומוסקסואל.
דן אלמגור: והנה – כותב בן יהודה – בזמן האחרון החלו חכמים רבים לערער על חומר הדין המחליט את הנטייה הזאת ללא טבעית ומותח עליה עונש קשה.
דן אלמגור: החכמים האלה אומרים כי הטבע ולא הבריות האלה חייבים בדבר, כי הבריות האלה אינן כלל מהמין שאליו הם שייכים על פי חיצוניותם.
דן אלמגור: בפרט מצטיין בחקירות אלו פרופ' ג.
דן אלמגור: הרמן, חקירותיו הרבות הביאוהו לכלל החלטה גמורה, כי יש לך אדם שבחיצוניותו הוא בנוי בניין זכר ובאמת בפנימיותו הוא נקבה, ולהפך - יש אדם שבחיצוניותו הוא אישה, בנויה בנין נקבה, ובפנימיותה היא זכר.
דן אלמגור: ואדם זה תשוקתו הטבעית היא לבן מינו החיצון.
דן אלמגור: זכר חיצוני כזה תשוקתו הטבעית היא דווקא לזכר, ונקבה חיצונית כזאת תשוקתה הטבעית היא דווקא לנקבה.
דן אלמגור: וכאן מסיים אליעזר בן יהודה בשורות שתראו עד כמה שהן רלבנטיות: ואולי יבוא טוען ויטען כי דין קדימה בזה לחז"ל, שדרשו בדבר דינה בת לאה אמנו שהתפללה על העובר שבמעיה ונהפך לנקבה.
דן אלמגור: אני אסביר.
דן אלמגור: ליעקב אבינו אמרו שלנשותיו ייוולדו 12 בנים, לאה הולדנית ילדה לו 6 בנים, רחל הייתה עדיין עקרה ולא ילדה אף אחד, ואז שתי הפילגשים, זילפה ובלהה, כל אחת ילדה שני בנים.
דן אלמגור: ופתאום, לאה בהיריון בפעם השביעית.
דן אלמגור: היא ידעה שיש בן בבטנה.
דן אלמגור: וכך נאמר במדרש, כשידעה שיש בן בבטנה, ואם יהיו לה שבעה בנים, ולשתי השפחות, כל אחת שני בנים, רחל המסכנה לא יוכלו להיות לה אפילו שני בנים כמו לשפחות, ואז נאמר שם כך: ילדה בת ותקרא את שמה דינה, למה דינה?
דן אלמגור: לפי שדנה לאה דין בעצמה.
דן אלמגור: אמרה, הקדוש ברוך הוא הבטיח ליעקב אישי שהוא מעמיד 12 שבטים, אני ילדתי לו שישה בנים, כל אחת מהשפחות שני בנים, אם גם זה במעיי יהיה זכר, לא תהה רחל אחותי כאחת השפחות.
דן אלמגור: התפללה ושמע ה' קול תפילתה ונהפך עובר שבמעיה לנקבה.
דן אלמגור: במילים אחרות, שינוי מין, כתפילה של אחת מארבע האמהות, של לאה, שאמרה, אם יש בי זכר, אנא הפוך אותו לנקבה, והאל הפך אותו לנקבה, שינוי המין הראשון שלנו בתנ"ך, אחת מאימהות האומה.
דן אלמגור: ואליעזר בן יהודה אומר, אולי מבחינה פסיכולוגית גם זהו הסבר לאנשים שנוטים לשנות את מינם או שחשים נטייה לבני מינם.
יעל דיין: אני רוצה להתנצל, חשבנו שנספיק לראות קטע מהסרט: "לפניך ברעדה" של גיל הפקות, נשמור לעצמנו את הזכות לראות את הקטע או את הסרט במלואו בישיבה הבאה שנקיים.
אסף בנרף: בשנה שעברה ביום הגאווה בכנסת, המילים האחרונות שלי בדבריי היו על חשיבות החינוך כגורם משפיע ראשוני בחברה ובתרבות שלנו.
אסף בנרף: עשיתי חושבים בנוסף לשינויים ותמורות שראיתי בקהילה ההומוסקסואלית ובקהילה בכלל, המסקנה שהגעתי אליה, שחינוך צריך להיות כל כך דבר ראשוני כדי להגיע לחינוך האידיאלי שאנו מצפים לו, שהמחשבות על נטיות שונות לא יתחילו להתעורר רק בגילאי 16, אלא בעצם כבר מראש לתת את האופציה.
אסף בנרף: אני יצאתי מאוד מוקדם מהארון, בגיל 14, אני חושב שהייתי יוצא הרבה יותר מוקדם, פשוט הייתה ברורה לי האופציה הקיימת, עד גיל 13 בכלל לא חשבתי על זה.
אסף בנרף: מה שאני רוצה לומר, שאנשים שיש להם כוח ונמצאים בעמדות מפתח, כמו למשל מורים או אנשים שמעבירים מסרים לדור הבא, שיתחילו לספר את הסיפורים כבר בגן על הנסיך שהציל את הנסיך השני מהדרקון וכו'.
אסף בנרף: רצוי לפתח את כל נושא ההרצאות בבתי הספר וכמה שיותר בגיל מוקדם.
אסף בנרף: אני זוכר שאפילו בתיכון, כאשר עשו לנו שיעורי חינוך מיני, לא הוזכרה הומוסקסואליות בכלל, אני מדבר על תיכון תלמה- ילין.
יעל דיין: זה השתנה לגבי התיכוניים, יש תוכנית עבודה ברוב בתי הספר, באשר להצעתך לשני הנסיכים בגן הילדים, תבדוק אם יש איזה שהיא ארץ שזה קיים בה, שבגיל הרך תוכנית הלימודים כוללת הצגה של תא משפחתי של חד מיני, אני בספק.
גיא לנץ: רציתי לחדד נקודה, שהכל מתחיל מחינוך, אבל גם במסגרת החינוכית יש כל כך הרבה לשפר ולא רק איך מחנכים.
גיא לנץ: יחס צוות בתי הספר לנושא ההומוסקסואלי יכול להיות גם מהמניעים הדתיים שדיברנו עליהם קודם ויכול להיות מניעים חברתיים או אחרים.
גיא לנץ: כפעיל בתחום הנוער אני רואה את זה, למשל, מקרה של צנזורה בעיתון בית ספר בכרמיאל, מקרים אחרים שנתקלתי בהם, של אנשים שסביבת צוות בית הספר, יועצות וכאלה לא הייתה תומכת או אפילו הייתה מפלה לרעה.
גיא לנץ: אני בסך הכל בן 20, והשנה, בפעם הראשונה אני משתתף באופן פעיל באירועי הגאווה.
גיא לנץ: אני יודע באופן אישי, אם הייתה לי התמיכה ממוסדות החינוך, היה יכול להיות הרבה יותר קל להתמודד עם הדברים.
גיא לנץ: לסיום, אני רוצה להודות לחברת הכנסת יעל דיין ולכל התורמים בשביל שינויים חברתיים, חוקתיים, זה עושה את החיים קלים יותר.
שרון הורנשטיין: תודה כפולה לחברת הכנסת יעל דיין, ראשית על האירוע הזה, שעוזר לשרש את הדעה שהומוסקסואליות ויהדות הם שני דברים נפרדים.
שרון הורנשטיין: מחיפה אנחנו שולחים לך תודה עמוקה על העזרה שלך בפתיחת בית הפורום החיפאי וזוקפים לזכותך את הגעתו של עמרם מצנע, שהפך את הטקס לטקס מרגש במיוחד.
שרון הורנשטיין: אז תודה עמוקה בשם כל הקהילה בחיפה.
שרון הורנשטיין: החיבור בין יהדות להומוסקסואליות נשמע לנו בחיפה מאוד טבעי מאחר והפורום החיפאי מאומץ על ידי קהילת "אוהל אברהם", קהילת יהדות רפורמית שפועלת עם מתנ"ס ליאו-בק.
שרון הורנשטיין: רק בשבוע שעבר, כאשר פתחנו את בית הפורום החיפאי, הגיע רב הקהילה וקבע את המזוזה במשקוף הדלת – שאגב היא בצבעי דגל הגאווה – ואמר, שבמקומות אחרים בעולם יהודים מפחדים לשים מזוזה על דלת הבית מחשש להתנכלויות, והנה כאן, אנחנו עומדים בחיפה, במדינת ישראל, שמים מזוזה ואומרים כבל עם ועדה, אנחנו יהודים, אנחנו הומואים, ואנחנו גאים בכך.
שרון הורנשטיין: לכן חשוב לנו מאוד, שהגאווה שלנו תורכב לא רק מהיותנו הומואים אלא גם מהיותנו יהודים, שנזכור את ההומואים שבתוכנו שומרי המסורת, שנוכל להגיע גם אליהם, ונהיה גאים ברב-גוניות הפנימית ובשונות הפנימית שלנו, שנזכור שיהדות והומוסקסואליות הם לא דברים בהכרח שנוגדים אחד את השני.
שרון הורנשטיין: אז תודה לכולם, ולחברת הכנסת יעל דיין, תודה עמוקה מחיפה.
יאיר אמיר: אנו עורכי הדוח השנתי לשנת 2002 של המועצה לזכויות קהילת הלט"ב בישראל שמחים להודיע, שפרק ההוקרה לשנה זו ייכתב כהוקרה לוועדה לקידום מעמד האישה שבראשה עומדת חברת הכנסת יעל דיין.
יאיר אמיר: הוועדה לקידום מעמד האישה בשבתה בפורום הכללי או כוועדת המשנה לקידום מעמד ההומואים, הלסביות הבי והטרנס, הוועדה פעלה רבות לקידום המאבק ההומו-לסבי-טרנס ותיעדה בפרוטוקולים את ההתקדמות, הלבטים והעלאת נושאים על הפרק לאורך השנים ועל כך תודתנו.
יאיר אמיר: אנחנו מבקשים מהנוכחים כאן ובכלל לשלוח פרטים אשר יש חשש שנסתרו מעינינו, וכן ברכות לוועדה ולעומדת בראשה.
שאול גונן: אני רוצה שנזכור גם את אלה שלא נמצאים כאן, אם מפשעי שנאה, אלימות, וגם אלה שנפטרו ממחלת האיידס.
שאול גונן: בכל אירוע של הקהילה צריך וראוי שיזכירו אותם.
שאול גונן: רציתי לדבר על היחס של היהדות - יהדות כמו שאני גדלתי עליה ואני מכיר אותה, יהדות של אהבה, יהדות של סובלנות - יחס היהדות כלפי הגרים, כלפי הזרים, כלפי הערבים, כלפי הפלסטינים, האנשים ששונים מאתנו.
שאול גונן: השם "גר" נגזר מהפועל "לגור", שהכוונה לאדם שגר מחוץ לארצו.
שאול גונן: הסיבות להגירתם של בני אדם עוד מתקופת התנ"ך היו: רעב, מלחמה, גירוש ובקשת מקלט מאויבים ורודפים.
שאול גונן: המעמד המדיני, משפטי והכלכלי של ה"גר" הוא קשה גם בתנ"ך, שכן איננו יכול להישען על משפחה ובית אב, אין לו זכויות אזרחיות, וכמעט לא אחיזה ולא נחלה.
שאול גונן: גם בסיפורי אברהם אבינו, למרות שהוא השריש את שורשיו כאן, הוא היה צריך לקנות בכסף ובהמון דיפלומטיה אחוזת קבר בשביל אשתו.
שאול גונן: היחס כלפי הגר תמיד היה קשה במדינת ישראל.
שאול גונן: התורה הזהירה במקומות רבים שלא לעשוק ולא להפלות לרעה את הגר.
שאול גונן: בתלמוד נאמר כי ב-36 מקומות הזהירה התורה על היחס לגר, יותר מכל מצווה חרת החוזרת בתורה, בצורת מצוות עשה והן במצוות לא תעשה.
שאול גונן: הרוח העומדת כאן היא כי אין כמו עם ישראל המסוגל להבין לנפשו וסבלו של הגר מאחר וגם אבותינו היו גרים במצרים ומקומות נוספים, והתייסרו שם בעבודת פרך ובגזרות.
שאול גונן: בספר ויקרא י"ט 34 נאמר: "כאזרח מכם יהיה לכם הגר הגם אתכם".
שאול גונן: זו דרישת השוויון האזרחי והמשפטי בתנ"ך, יחס של סובלנות וצדק, וכן "ואהבת לו כמוך", דרישה ליחס של חסד ורחמים.
שאול גונן: בספר הברית אנחנו מוצאים את פרק כ"ב פסוק 20: "וגר לא תונה ולא תלחצנו, כי גרים הייתם בארץ מצרים".
שאול גונן: וכן בפרק כ"ג פסוק 9: "וגר לא תלחץ ואתם ידעתם את נפש הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים".
שאול גונן: בשניהם מדובר על הימנעות מעשי עוול.
שאול גונן: הגר נזכר בתנ"ך בנשימה אחת גם עם מצוקתם של האלמנות והיתומים ללמדכם כמה חשבה והעריכה התורה את היחס אל הגר, להדגיש את החובה לסובלנות ולצדק.
שאול גונן: וכן בספר ירמיהו, פרק ז' פסוק 6: "גר, יתום ואלמנה לא תעשוקו".
שאול גונן: הן על פי ההלכה והן על פי המוסר החילוני, עלינו להבין את המצוקה הנוראית שבהם נמצאים גייז ערבים וגייז פלסטינים שברחו מתחומי הרשות למדינת ישראל, וכן את אותה מצוקה נוראית של זוגות שהם זוגות מעורבים במדינת ישראל.
שאול גונן: אני קורא מפה לכל חברי הכנסת, כולל אלה משינוי – הצטערתי לראות שאף אחד מהם לא הגיע, בטח יש להם סיבה טובה – אני קורא לכולם לעשות ככל שהם יוכלו על מנת להקל את המצוקה של הגייז הערביים והפלסטינים שחיים בתוכנו.
שאול גונן: תודה רבה.
בועז הדס: חודש גאווה, חודש של שיתוף פעולה בין הארגונים, בעיניי כל מה שאנחנו עושים כאן שייך לחזון אחד שאני חי לפיו וזה ליצור עולם שעובד על פי כל אחד, מתוך אהבה, אכפתיות ושיתוף פעולה.
בועז הדס: אני חושב שצריכים להתגאות ולשמוח.
בועז הדס: תודה.
יעל דיין: במילים האלה, ואין טובות מהן, גם להתגאות וגם לשמוח, אני נפרדת מכם ותודה שבאתם.
יעל דיין: אני חושבת שכולנו למדנו משהו היום.
יעל דיין: שוב, אני מודה לכולם.
יעל דיין: אנחנו דנים היום בנושא כאוב ומתמשך.
יעל דיין: לצערי, ההתמודדות איתו היא עדיין לא משביעת רצון.
יעל דיין: אבל מאחר שאנחנו עוסקים כאן בבתי הספר ובמערך שלם של תמיכה שניתנת בבתי ספר, אני רוצה, כמובן, להזכיר את הפיגוע שהיה אתמול, שפגע בין השאר בתלמידים ותלמידות.
יעל דיין: מדברים על חפים מפשע ומדברים על אנשים שפשוט עושים את שגרת ימיהם.
יעל דיין: ומהי שגרת היום יותר מאשר לקחת את מה שהיה בשעתו ילקוט וקלמר, לעלות לאוטובוס וללכת לבית ספר?
יעל דיין: זה אולי הקטע שהוא הכי שגרת יום.
יעל דיין: הוא הכי מעיד על הנורמליות של החיים שלנו.
יעל דיין: לכן, פגיעה בו, כמו הפגיעה שהיתה אתמול, שבה רוב הנרצחים והנרצחות הם תושבי גילה, כשחלקם תלמידים צעירים מאד, היא קשה מאד.
יעל דיין: אני רוצה לשלוח מכאן לא רק תנחומים, זעזוע וכל המילים הרגילות, אלא באמת חיזוק למערכת החינוך, שבין השאר, כולל הנושא שמצוי היום על שולחננו, מתמודדת עם הדברים.
יעל דיין: כאילו אין די בזה, כאילו אין די באלימות בין בני נוער ובאלימות מינית, כמו שנשמע היום.
יעל דיין: והנה, יש לנו גם אלימות ורצח מבחוץ, שאותה מערכת צריכה למעשה להתמודד איתה, בין אם זה שפ"י, בין אם זה ההנהלות, המורים ומנהלי בתי הספר.
יעל דיין: אנחנו שולחים מכאן, בוודאי כמו מכל ועדות הבית ומכל השורות הפוליטיות השונות, את כל החיזוק שרק אפשר.
יעל דיין: כפי שאמרתי, הדבר הנורמלי ביותר הוא לקום בבוקר וללכת לבית הספר.
יעל דיין: אבל כאשר עניין זה נפגע בצורה רצחנית כזאת, זה יותר קשה מכל פגיעה אחרת בשגרה.
יעל דיין: עצם הדיון בנושא היום מעורר תמיהה.
יעל דיין: אנחנו מדברים על אלימות בין בני נוער, וכמעט "התרגלנו" לזה.
יעל דיין: כאשר הונח לפנינו דו"ח ביניים, על סמך מחקר של ד"ר תום גומפל וד"ר ענת זוהר, שהכותרת שלו היא "אלימות מינית בבתי ספר בישראל", זה קצת לא מסתדר בראש.
יעל דיין: זאת אומרת, אלימות – בסדר, אנחנו לוחמים בזה ונאבקים בזה.
יעל דיין: אלימות במשפחה – זה גם כן נושא מוכר, שמצוי על סדר יומנו, לצערי.
יעל דיין: ישנו החיבור הזה של אלימות מינית ובתי-ספר, כלומר המין כמוטיבציה וכנלווה לאלימות בגיל כה צעיר.
יעל דיין: גם מתעוררת השאלה הסקרנית: במה זה מתבטא?
יעל דיין: למה אנחנו קוראים אלימות מינית כאשר אנחנו מדברים על ילדים למעשה?
יעל דיין: גם אם זה מתייחס לנערים או לנערות.
יעל דיין: אין לי גם ספק שדרכי ההתמודדות עם נושא זה הן דרכים שונות מאשר כאשר אנחנו, הוועדה בראשותי, מטפלים בצורה מאד אינטנסיבית באלימות כלפי נשים, באלימות מינית כלפי נשים, בעבירות מין ובאלימות במשפחה.
יעל דיין: כאן אנחנו רואים פן שונה לגמרי.
יעל דיין: אני, כמו אחרים כאן, קראתי את הדו"ח.
יעל דיין: כמובן, כל דבר כזה נמדד במידת היידע שהיתה קודם.
יעל דיין: מידת היידע שהיתה לי לא היתה מספקת.
יעל דיין: לכן, די זועזעתי על-ידי המימצאים כאן.
יעל דיין: יכול להיות שאנשים שנמצאים בשגרה של העניין, או חוקרים אותו, או באים במגע איתו כל הזמן, לוקחים זאת בפרופורציות אחרות.
יעל דיין: אני רוצה לברך אורח שנמצא איתנו בפעם הראשונה, ואני מקווה שלא בפעם האחרונה, והוא חבר כנסת חדש, הרב גלעד מ"מימד".
יעל דיין: אני מברכת אותך.
יעל דיין: אני מקווה שנושאי מעמד האישה - וממילא בוועדה יש יותר גברים מאשר נשים – ימשיכו לעניין אותך ותצטרף אלינו.
יעל דיין: יש גם נושאים חיובים.
יעל דיין: זאת אומרת, הנושא היום הוא נושא קשה, אבל יש לנו גם נושאים יותר מעוררי תקווה.
יעל דיין: אני גם רוצה לציין את הנוכחות המאסיבית והיפה של הקבוצה שיושבת ביציע, וזה לא ממש יציע, מבית הספר התיכון של מעלה אדומים.
יעל דיין: זה נעשה במסגרת תכנית שאנחנו עוקבים אחריה, שנקראת "נערות מובילות שינוי".
יעל דיין: זו העצמה.
יעל דיין: העצמה היא מילה שגם אותה שכחנו, אם כי בהתחלה היא היתה מאד יפה וחדשנית.
יעל דיין: מדובר על העצמה של נערות, העצמה של נשים, העצמה לא רק במובן של שיוויון, אלא העצמה במובן של ניצול הפוטנציאל העצום שיש בבנות, נערות, נשים, כדי שאחר-כך הן תוכלנה להיכנס לתפקידים גם מנהיגותיים וגם מובילים בחברה.
יעל דיין: כמובן, אנחנו מתכבדים היום באירוח מנכ"לית משרד החינוך, הגב' רונית תירוש.
יעל דיין: נפתח בהצגת הדו"ח.
יעל דיין: מאחר שהדו"ח מוצג לפנינו, ביקשתי לא לקרוא אותו מילה במילה, אלא להציג את עיקרי הדברים.
יעל דיין: אני לא יודעת מהי חלוקת העבודה ביניכם.
יעל דיין: רשות הדיבור לד"ר תום גומפל.
ד"ר תום גומפל: תודה רבה ובוקר טוב ביום הקשה הזה.
ד"ר תום גומפל: אני מהאוניברסיטה העברית.
ד"ר תום גומפל: אני גם ראש המסלול לחינוך המיוחד באוניברסיטה העברית.
ד"ר תום גומפל: דבר ראשון – אני רוצה לברך את חברת הכנסת יעל דיין ואת הוועדה שהרימה את הכפפה.
ד"ר תום גומפל: את הדו"ח הגשנו לפני מספר חודשים.
ד"ר תום גומפל: זו פעם ראשונה שאנחנו מתבקשים באופן רשמי להתייחס בפומבי לדו"ח.
ד"ר תום גומפל: אתחיל את דבריי בכך שאומר כי לפני כשנתיים הייתי אחד מהחברים המייסדים של ועדת וילנאי לאלימות בבתי הספר בישראל.
ד"ר תום גומפל: אני מודע לכך שבעבודת הוועדה טעינו, מכיוון שלא התייחסנו בכובד ראש לנושא אלימות מינית בבתי הספר.
ד"ר תום גומפל: אני אפילו יכול להגיד שהנושא לא עלה כלל לדיון בזמן הדיונים בוועדה ולכן גם לא הוכנס לדו"ח.
ד"ר תום גומפל: כתוצאה מעבודת הוועדה התחלתי לעבוד עם חברתי לעבודה, ד"ר ענת זוהר, וביחד גיבשנו את הנתונים ואת המחקר שאתם רואים לפניכם, שבעצם מסכם שלושה מחקרים שונים.
ד"ר תום גומפל: לפני שאתחיל, מכיוון שחלק מאיתנו עובדים בבתי הספר עם נוער, אני רוצה לספר בקצרה על שלושה אירועים שאני רואה אותם כטיפוסיים.
ד"ר תום גומפל: סיפור ראשון הוא סיפור על ילדה בגן חובה, שיום אחד שלושה בנים הורידו אותה ארצה ונישקו אותה נגד רצונה.
ד"ר תום גומפל: כשההורה פנה לגננת בתלונה, התשובה של הגננת היתה: הם אוהבים אותה; כך הילדים בגיל הזה מגלים את אהבתם לילדה.
ד"ר תום גומפל: כשאותו הורה פנה להורי אותם ילדים הם אמרו לו את אותו דבר.
ד"ר תום גומפל: ההורה השיב לגננת וגם להורים שמבחינתו זה אונס ברמה התפתחותית של ילדים בגיל 6, אבל זה אונס.
ד"ר תום גומפל: הדוגמא השנייה היא דוגמא שלמדנו אותה מהשאלונים.
ד"ר תום גומפל: בת אחת כתבה את הדברים באחד השאלונים, וחולקו הרבה מאד שאלונים על הנושא של אלימות מינית.