GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נאווה בן אור: מישהו צריך להופיע בבית המשפט.
נאווה בן אור: אני לא מהססת להשתמש במילים: המצב הוא חמור, הוא מצב קיצוני, הוא מאד מדאיג אותי.
נאווה בן אור: הוא מדאיג אותי מפני שיש לנו חובות גם כלפי נאשמים, אנחנו צריכים לשמור על זכויות נאשמים, אנחנו צריכים להקפיד על כך שכתבי אישום יוגשו כשהם מבוססים בראיות, מישהו צריך לבדוק את הראיות הללו, אנחנו צריכים שאדם ילך לבית משפט כשהוא מוכן - אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו טעויות בעניין הזה - זה גם עניין ציבורי חשוב, ואנחנו צריכים להיות פה לקורבנות עבירה.
נאווה בן אור: כל זה הוא עניין של משאבים.
יעל דיין: גם מפילים עליכם דברים נוספים, אבל חלק מזה ביוזמתכם.
יעל דיין: גם כל העניין של מה במשטרה, בתביעה המשטרתית ומה אצלכם, אז זה כבר צעד זיג-זג, מצד אחד רצו להעביר מהמשטרה, מצד שני זה עומס עליכם שיוצר עיכוב.
יעל דיין: לפני שבוע או שבועיים הגיע לוועדת חוקה העניין של ביטול המלצות המשטרה כאשר הם מגישים תיק, כלומר, המשטרה לא תיתן המלצה לגבי כתב אישום.
יעל דיין: זה בעיה - וזה חוק שנובע מכם.
יעל דיין: השאלה אם בין כה זה היה מיותר, כי בין כה הפרקליט
נאווה בן אור: זה לא חוק שנובע מאיתנו, למיטב הבנתי זו הייתה יוזמה של השר לביטחון פנים.
נאווה בן אור: יש איזה שהיא הבנה של ניסוחים אחרים, שיהיו, מבחינה ציבורית אולי פחות קשים, אבל יתנו את השירות שאנחנו זקוקים לו של השורה התחתונה.
נאווה בן אור: אין ספק שאנחנו חייבים - אי אפשר לקרוא תיק בלי לדעת לאן המשטרה מכוונת.
נאווה בן אור: לא יתכן שהמשטרה תכתוב 50 עמודי סיכום חקירה ורק לא תכתוב בסוף שלפי דעתה העבירה התיישנה.
נאווה בן אור: זאת אומרת, יש איזה שהם כללים של עבודה שאנחנו חייבים לשמור עליהם.
נאווה בן אור: אנחנו לא יכולים להטיל על פרקליט לעבוד יותר מ24- שעות ביממה, ואני יכולה להגיד באחריות שאנשים יושבים במשרד.
יעל דיין: זה נשים, כפי שראינו בתביעה של אביגדור פלדמן.
נאווה בן אור: זה הרבה נשים - זה כנראה הפך להיות גם פגם.
יעל דיין: צריכה להיות העדפה מתקנת לגברים, לפי טענתו.
נאווה בן אור: אני לא יכולה להבין את הטענה הזאת בכלל, אבל באמת אנשים יושבים - אני חושבת שאם יוציאו פעם את טופס השעות הנוספות הממוחשב - זה לא עניין של דיווח אישי, אלא הכרטיס עובר ויוצא בבוקר ובערב - אני לא חושבת שיש משרד ממשלתי שימצאו בו גודש כזה של שעות נוספות אמיתיות ובלתי נסבלות מבחינת הכמות כמו שיש היום בפרקליטויות השונות.
נאווה בן אור: עכשיו לעניין שהתכנסנו לכבודו - אני חושבת שאני כבר חוזרת על עצמי, אבל אני לא מתעייפת מלומר את זה, כי אני חושבת שזה חשוב.
נאווה בן אור: המודל של שיתוף הפעולה בין הפרקליטות לבין מרכזי הסיוע הוא בעיני מודל שהוא בבחינת פתרון בית ספר, הוא מודל אידיאלי - תמיד אפשר לתקן, או לשפר, אבל המבנה הבסיסי הוא מבנה נכון וראוי להערכה ולהעתקה - שיתוף פעולה בין משרד ממשלתי לבין ארגון חוץ ממשלתי.
נאווה בן אור: שיתוף פעולה מכובד, ששמר מצד אחד גם על המבנה הנכון של ארגון חוץ ממשלתי שמטפל במצוקה של קורבנות עבירות מן הסוג הזה, שהיא מצוקה ייחודית - אנחנו הרי יודעים שקורבנות עבירות מין יש בהם קורבנות מיוחדת, שמחייבת התייחסות מיוחדת, והשמירה של המבנה הזה, של ארגון שהוא מחוץ למערכת הממשלתית, יש לו בעיני חשיבות מרובה מבחינת הטיפול בקורבנות וההזדקקות שלהם דווקא לארגון מן הסוג הזה, ומצד שני, היכולת של הארגון מצד אחד - שאני בהחלט נותנת הרבה מאד קרדיט לארגון ולמי שעומדת בראש - להביא אותו לתוך המערכת, למצוא את מערכת האיזונים הנכונה בין המשרד הממשלתי לבין הארגון, שמצא את הדרך - אני חושבת שגם לנו מגיע קרדיט בעניין הזה - של מערכת יחסים נכונה בין שתי המערכות.
נאווה בן אור: אני חושבת שגם החשיבות של ההעמדה של הדברים מבחינה ציבורית, שזאת לא בושה להיות קורבן עבירה מן הסוג הזה, ושיש דרך לטפל ויש דרך לצאת בסופו של דבר מחוזקת, אחרי כל הטראומה - אלה דברים שלא יסולאו בפז, וטל באמת הצליחה להביא את הדברים לתודעה הציבורית, להפוך את הארגון הזה לארגון רציני ביותר, שהוא מבחינתי, כשאני חושבת על ארגון ציבורי מן הסוג הזה - זה המודל שצריך לעמוד לנגד העיניים.
רונית לב ארי: מה אפשר להגיד אחרי הנאום הזה?
יעל דיין: תוסיפי נדבך קצר.
רונית לב ארי: קשה, כי כל מילה קולעת בדיוק למטרה.
רונית לב ארי: אולי רק ברמה האישית, משום שאני לא הייתי רוצה פה להתייחס לקשרי עבודה - גם בתפקידי הקודם, אנחנו מדברות על 5 שנים של כהונתה של טל בתפקיד יושבת ראש איגוד מרכזי הסיוע, שבאמת זו מערכת של כולנו ביחד וכל אחד לחוד - יש פה משהו מאד מיוחד של אופי של כל מרכז, עם הפעילות ועם הצוותים המובילים - ואסור שם להגיד מנהלת, זה צוותים ומרכזות ועל פי כל הכללים שמנחים אותם - ובכל זאת, עם איגוד שאני בהחלט מקווה - ופה יושבת חברתי גברת רותי רזניק - אני חושבת שמן הראוי באמת לדחוף לכיוון הקמת מודע למקלטים לנשים מוכות, ואני מאד מקבלת את דעתה של גברת נאווה בן אור לגבי המודל, גם כלפי הפרקליטות - להקים איגוד של המקלטים, כי יש היום פורום מנהלות מקלטים, אני חושבת שזה לא מספיק, והמודל הזה הוא מודל מצוין בכל מיני היבטים.
רונית לב ארי: פה באמת צריך לומר על האישיות המיוחדת של טל קורמן - אני חושבת שאת משלבת ידע, הרבה ידע מצד אחד, שזה כבר כמעט מובן מאליו בעיני, ודווקא ידע משפטי - המחליפה היא לא משפטנית אני מבינה, אז לא נציג את זה כאילו שזה תנאי, אבל בעיני זה היה יתרון.
רונית לב ארי: ולמרות שאת משפטנית, יש לך את ההיבטים הנוספים, ויש פה משפטניות שיש להם את ההיבטים הנוספים, והיות ויש לי משפטן בבית, אז אני מרשה לעצמי להגיד שלא לכל עורכי הדין יש את הנופך הנוסף, כמו שאנחנו שמענו פה משתי עורכות הדין המכובדות, שמייצגות באמת את האידיאל - אני חושבת שפה זו בדיוק קבוצה של משפטניות שיש להן את ההיבט הנוסף, שזה לא מובן מאליו.
רונית לב ארי: אני חושבת שאת שילוב מאד מיוחד, ואני גם גאה בייצוג שלך, אני בטוחה שאת תפיקי המון תועלת ותחזרי אלינו עם הרבה חוויות והרבה דברים שנוכל ללמוד ממך, בהצלחה.
ישראלה גרציאני: כבר נפרדנו כמה פעמים, ואפילו ניפרד עוד פעם, כי במרוצת החודשים האחרונים טל גם הפכה לחברה טובה שלמדתי ממנה הרבה.
ישראלה גרציאני: כבר נאמר הכל, אבל "אחלה", כאילו מהרחוב כמו שאומרים: אחלה, אחלה, אחלה, ואני אישית, מטעם השדולה, לנהל איתך את פרויקט הליווי בשנה האחרונה זאת הייתה חוויה מרתקת - גם נהניתי באופן אישי, גם הרגשתי ששיתוף הפעולה שלנו עבד כהרכב מנצח, ובאמת תודה - אני מאד מצטערת שאת עוזבת, אבל אני מאד שמחה בשבילך.
ישראלה גרציאני: לעניין החקיקה, יש פסיקה לא מעטה כבר לנושא של הצגת עבר מיני בהליכים משפטיים ואני חושבת שכדאי לנסות בשתי אופציות לתקוף את הבעיה - אני גם דיברתי על זה ברשת ב' בשבוע שעבר ב"דוקומדיה", עם הכתבה שהייתה על האונס הקבוצתי בצפון ופרשו שם יריעה רחבה על עמוד שלם מפי האנסים לכאורה.
ישראלה גרציאני: אני חושבת שיש לנצל את מה שיש פה בפסיקה וצעד ראשון לפנות למועצת העיתונות, אם כי אני ממועצת העיתונות לא מחזיקה כל כך מבחינת ההשפעה שלהם.
יעל דיין: אני ראיתי את הפנייה, קיבלתי עותק - אנחנו דיברנו על הפנייה שלי ואנחנו עכשיו מנסות לארגן ישיבה של הוועדה בתחילת שבוע הבא, שאליה יזומנו כל הגופים.
יעל דיין: פשוט יש הבדל בין מכתב לבין לשבת סביב השולחן הזה - לא כבית דין, אבל להגיע להסכמה ברורה מפי האחראים.
ישראלה גרציאני: בסופו של דבר עורכי העיתונים הגדולים הם אלה שקובעים את הטון ולא מועצת העיתונות, וחשוב, אם כבר, גם למען את המכתבים האלה, או העתק, גם אליהם.
יעל דיין: הם גם יוזמנו.
יעל דיין: אם נתאם לשבוע הבא, הם יוזמנו.
ישראלה גרציאני: בדיונים שיש בוועדה של גברת זהבה גלאון - אם הם כבר מגיעים, הם שולחים את עורכי הדין שלהם.
ישראלה גרציאני: אני חושבת שזה מאד חשוב לנסות, כשמזמינים אותם, שיבואו הפרסונות עצמם.
ישראלה גרציאני: בתור מי שהייתה עיתונאית ב"ידיעות אחרונות" הרבה שנים, זה בסופו של דבר ה-INPUT של העורך, ואם העורך אומר כן, אז כן, ואם לא אז לא.
ישראלה גרציאני: אם הייתי סניגורית - ואני אף פעם לא אהיה סניגורית בצד השני - אני יכולה באמת לחשוב על מישהו שיבוא ויגיד: רגע, היא בטח קראה את זה בעיתון, או היא שמעה את זה בעיתון, כי ממש היו שם פרטים עד העובדה הכי קטנה.
שימרית רגב: שמי שירית רגב, אני דוברת שדולת הנשים ומתנדבת במרכזי הסיוע.
שימרית רגב: לי היה הכבוד לעבוד במחיצתה של טל באיגוד מרכזי הסיוע תקופה מסוימת, ואני מודה גם לטל וגם למרכזים על אפשרות של גדילה ולמידה, ולמידה מבפנים, שמרכזי סיוע זה גוף מקצועי, גוף מקצועי ומומחה בנושא של אלימות מינית, ואני גאה להיות חלק מהם.
מירב דדיה: אחרי אינספור פרידות מטל, עכשיו זה רשמי יותר.
מירב דדיה: אני חושבת שבאמת יש משהו בעבודה שטל עשתה במשך 5 שנים, מארגון, שהיה ארגון קטן ואפשר להגיד אפילו קצת שולי, ולהביא אותו לאיזה שהיא מודעות ON-GOING, שזה נושא שאף אחד לא רוצה ממש לשמוע עליו - כמו שכולנו יודעות ועסוקות בו כל היום.
מירב דדיה: אני חושבת שממקום שאנחנו באמת מומחיות, אנחנו יודעות ואנחנו לא מוצגות כקורבות, לא רק כקורבנות.
מירב דדיה: אני חושבת שהיה משהו בעמידה האיתנה הזאת של טל, בידענות, בלהגיד את הדברים פנים אל פנים, לא מסביב, שיצרה לנו דימוי תקשורתי אחר, ואחר במקום שאנחנו נלחמות על זכויות ואף אחד לא עושה טובות לאף אחד.
מירב דדיה: אנחנו נלחמות כי אנחנו מאמינות במלחמה הזאת.
מירב דדיה: תודה רבה לך על ההשקעה, על זה שאפשר להתקשר אליך ביום שישי ולהכין נייר עמדה בשבת וביום ראשון להפיל הצעת חוק, ובאמת אני חושבת שעוד ניפגש, אבל זה גם טוב לנוח, כי אנחנו גם אינטנסיביות וקשות.
מירב דדיה: תודה.
רונית פלג: שמי רונית פלג, מנהלת מרכז סיוע חיפה ובשנה וחצי האחרונות גם יושבת ראש איגוד מרכזי סיוע - לשם תיקון: טל קורמן היא המנהלת הכללית של האיגוד, ואני יושבת ראש הוועד המנהל.
רונית פלג: אני חושבת שבגלל זה גם היום אנחנו נמצאות איפה שאנחנו נמצאות, ויכולת בשנה שעברה לעשות ישיבה שבה הופענו בכנסת, באולם הגדול, וידעו מי אנחנו, זאת אומרת זה לא שלא ידעו מי זה איגוד מרכזי סיוע, אלא איגוד מרכזי סיוע הופיע שם, המרכזים הופיעו, אני חושבת שזה היה מאד מכובד, וזה מראה שהלכנו מאד קדימה.
רונית פלג: אני מקווה שזה לא ייעצר
יעל דיין: זה המדד שלנו, אם אנחנו ממלאים רק את חדר ההרצאות.
יעל דיין: זאת אומרת, כל פורום מתאים לחדר הקטן הזה, אנחנו רוצים שהוא יהיה מפוצץ.
יעל דיין: אחר כך, הבא בתור זה האם נושא מסוים יכול למלא את חדר ההרצאות, שזה קשור באישור כנסת כי זה קשור גם בשידור ישיר, ויש נושאים שאני חושבת האם אני יכולה למלא בהם את האודיטוריום - זה היה אז השיקול של ההתכנסות של מרכזי סיוע.
רונית פלג: אני חושבת שהמיוחדות של טל קורמן זה באמת לדעת ולעשות את הקשרים עבורנו, עבור המרכזים, ברמה הזו וזה היתרון באמת של איגוד מרכזי סיוע, וכשיודעים לנהל אותו כמו שטל קורמן עשתה את זה, אז אני חושבת שבהחלט הגענו לאן שהגענו, ואני מקווה שנדע להמשיך ולצמוח הלאה מכאן למקומות נוספים.
רונית פלג: כמו שאת אומרת, זה מקום אחד ויש מקומות נוספים שאפשר להגיע אליהם, ואני מקווה שנוכל גם להגיע לשם.
צביה בר: שמי צביה בר, מרכז סיוע בשרון וחברה בוועד המנהל של איגוד מרכזי הסיוע.
צביה בר: אני מצטרפת לחברותיי מהמרכזים ובשם המתנדבות תודה על המכתב המרגש ששלחת להן ותשלחי צ'קים - אנחנו אוהבות אותך, ובהצלחה.
טלי פרץ: שמי טלי פרץ-כהן, מנהלת את מרכז הסיוע בקרית שמונה.
טלי פרץ: אני יכולה להגיד, ואני אשתדל בקצרה, שהתגובה הראשונה שלי לדברים, לבשורה של טל הייתה: איזה כף לך, השניה הייתה: היא הראויה מכולן.
טלי פרץ: אחרי כן היה איזה שהוא תהליך של עיבוד, להתחיל להבין מה המשמעות.
טלי פרץ: אוקי, מגיע לה וכף לה, אבל מה המשמעות שלנו כמרכזי סיוע כשטל לא כאן.
יעל דיין: דווקא כמי שבאה כל כך מרחוק, הייתי נותנת לך עוד דקה, אבל מיצית.
נגה שילוח: שמי נגה שילוח, מנהלת מרכז סיוע ירושלים.
נגה שילוח: אני וטל המקבילות הנשיות לנושא הסיירת והצבא, אנחנו בנות קורס מתנדבות, וכשטל חזרה משיטוטים בהודו, גייסתי אותה אלינו, ואני לא יודע אם היא מקללת או מברכת - אני חושבת שבהתחלה לפחות היא קיללה, כי אני לא בטוחה אם אתן יודעות לאן היא נכנסה - לאיזה חדר קטן ועלוב בתל אביב, עם כמה ארגזים, ומשם באמת לאן שהאיגוד הגיע היום - עם צוות ועם הרבה עשייה וגם הרבה הכרה שהביטוי שלה הוא כאן, בפרידה ובישיבה שאת מקדישה לנו.
נגה שילוח: רציתי גם להתייחס לנושא שדיברת עליו בנושא של התקשורת - אני חושבת שזה נושא שאנחנו כבר עוסקות בו כמה שנים בתחושה מאד קשה, לפחות של איזה שהיא הידרדרות שהשיא שלה הוא עכשיו, בפניות שאנחנו מקבלות: תביאי לנו נאנסת, וזה כבר לא "תביאי נאנסת" אלא זה "תביאי נאנסת בלי כיסוי, לא מוסתרת", ועכשיו זה גם "תביאי נאנסת עם סיפור קשה, כי כבר שמענו את כל הסיפורים".
נגה שילוח: זה מגיע לזה שעיתונאיות עכשיו נאנסות בתקשורת, לא רק כולנו.
טל קורמן: אם כן, אני אבוא מבוסטון.
נגה שילוח: נראה אם באמת אנחנו מצליחות למלא את הואקום ואת החסר ולא לנצל את מאה ימי החסד שלא ניתנו לנו.
יעל דיין: דרך אגב, תזכירי לי לתת לך שם של עורך דין בוסטוני פעיל בקהילה היהודית ופעיל בנושא של מה ששם נקרא DOMESTIC VIOLENCE - אלימות במשפחה, ואני בטוחה שנוכל אולי לארגן - ודאי כבר ארגנת, ודאי כבר יש תאריך, אבל אם לא - איזה ערב התרמה בוסטוני.
יעל דיין: דרך אגב, קבענו ליום שני הקרוב ישיבה בנושא של פרסום בתקשורת.
רות רזניק: אני רוצה לומר כמה מילים לטל ואני מרגישה את עצמי כמו שהיו הותיקות בהסתדרות, כמי שהייתה - אתם מכירות את הביטוי: אני הכרתי אותך עוד לפני שהיה הנצנוץ בעיניים של האבא.
רות רזניק: אז אני הייתי שם כשהיה הנצנוץ בעיניים של האימהות, ובשם האימהות האחרות שלא היו כאן, של כל הנושא של תקיפה מינית, ג'הניה רון, אסתר עילם, דבורה פרידמן, שרה סייקס ומשפחת צור, על האימא והבנות, ועוד נשים מאד רציניות וחשובות מהתנועה הפמיניסטית - וחבל שחלקן הגדול לא נמצאות כאן היום לברך אותך, לראות לאן הגענו עד עצם היום הזה, מה קרה כשמתוך אידיאולוגיה תנועה פמיניסטית מתחילה עם כלום - עם אמונה, עם רצון, ואיך שאנחנו יושבים כאן במעמד הזה, במקום המכובד הזה, כשבראש הוועדה עומדת גברת יעל דיין, חברת הכנסת יעל דיין, שלא כל כך צמחה בתנועה הפמיניסטית, אבל הפכה לפמיניסטית לוחמת ונועזת עד עצם היום הזה, וזה כבוד גדול עבורנו שנציגה של הנושא היא זו שנשלחת מטעם משלחת ישראלית לקרן וכסלר לשנה להשתלמות בארצות הברית.
רות רזניק: זה כבוד גדול למי שיזם והתחיל לראות לאן הגענו עד הלום.
יעל דיין: גברת נורית זיו, את הגעת לפני שרציתי להגיד שחסרים לי כאן שני נציגים: משרד העבודה והרווחה והמשרד לביטחון פנים, אבל דברי תוכחה לא נכנסים לפרוטוקול ואני שמחה שאת איתנו.
יעל דיין: למרות שאנחנו בקטע הראשון, דיברנו על כמה דברים שנוגעים ישירות למשרדך, גם כלול בחקיקה ובעבודת הפרקליטות, ובהעברת תביעה מהמשטרה לפרקליטות, אבל אלה נושאים בשוטף ואינם שייכים לנשואת שמחתנו היום.
סנ"צ נורית זיו: אני בקשר עם טל קורמן ועם האיגוד מאז שנכנסתי לתפקיד לפני שנתיים וחצי.
סנ"צ נורית זיו: אני חושבת שהקשר שלי הן עם טל קורמן והן עם חברותיה לעבודה הם הן קשרים מקצועיים אמיצים ונכונים - אני כבר אמרתי לא פעם שאני חושבת שיש חשיבות רבה לקיום ארגוני הסיוע הן במתן השירות לנשים שלא מגיעות למשטרה והן במתן השירות לאותן נשים שמשותפות לנו, זאת אומרת שהן בטיפול המשטרה יחד עם ארגוני הסיוע.
סנ"צ נורית זיו: זה לא סוד וזה ידוע שאנחנו גם עובדים היום בשיתוף פעולה - הם שולחים אלינו, אנחנו שולחים אליהם, ואני חושבת שהדרך הזאת היא הנכונה ביותר מבחינת נפגעת העבירה.
סנ"צ נורית זיו: הקשרים האלה הם קשרים נכונים וימשיכו בעתיד, בכל מה שקשור במשטרה בוודאי.
עדה פליאל טרוסמן: אני מאד מצטערת שטל קורמן עוזבת, כי אני חושבת שהיא קידמה מאד את הנושא של הסיוע לנתקפות תקיפה מינית בארץ.
עדה פליאל טרוסמן: אני מצטערת ואני גם שמחה בשבילה מבחינה אישית, שהיא הולכת ללמוד, ואני בטוחה שהיא תחזור אלינו בדרך זו או אחרת ותמשיך לקדם בכל דרך שהיא תמצא לנכון את הנושא של נשים.
עדה פליאל טרוסמן: בבוסטון יש פעילות נהדרת, אני הייתי שם, אני אתן לך גם כתובות.
עדה פליאל טרוסמן: אני חושבת שמבחינת הטיפול והסיוע במרכזי הסיוע היה לטל קורמן תפקיד מאד מאד נכבד בלהעלות דברים מצורות בודדות, מארגונים בודדים שפעלו כך ואחרת, היום יש רמה מסוימת של אחידות בסיוע לנפגעות תקיפה מינית - מאד נכנס הנושא, מעבר לסיוע הטלפוני, של קבוצות התמיכה - ליווי תמיד היה, אבל יש היום הרבה יותר, וגם בתקופה הזאת נכנסה פעילות שלא הייתה בשנים הקודמות של מפגשים עם הקורבנות או עם בני משפחותיהם - לא לפרק זמן ממושך, לא טיפול.
עדה פליאל טרוסמן: אז אני חושבת, טל, שהייתה לך תקופה של פוריות בנושא ושל קידום הנושא, ואני מאחלת לכולנו ולכל מרכזי הסיוע להתפתח ולענות על כמה שיותר - כל שנה יש יותר ויותר פניות - אני יודעת את זה, אני רואה את זה בדיווחים, ואני מאד מאד מקווה שהמדינה וכולנו נוכל לעזור, לסייע ולפתח את הנושא.
יעל דיין: שם גם הפרויקט של המשטרה, נכון?
יעל דיין: יש שם פרויקט של המשטרה יחד עם אזרחים בקהילה.
סנ"צ נורית זיו: בין היתר הנושא של ליווי קורבנות שם מאד חזק.
עדה פליאל טרוסמן: את הנושא של ליווי קורבנות עוד לא הצלחנו לקדם, אני מקווה שאנחנו נקדם את זה באמצעות הוועדה הבין-משרדי, זה בתכנית, זה רשום בתכניות.
עדה פליאל טרוסמן: טל ואני דיסקסנו הרבה מאד את הנושא הזה של עובד סוציאלי שלומד את כל הנושא המשפטי, והוא בעצם מין עובד סוציאלי משפטן שמלווה את הנאנסת בכל ההליך המשפטי.
יעל דיין: אפרופו כסף אני רוצה להזכיר את עצמי אחרונה, אבל את חברותיי, שהתארגנו יחד לתמיכה חיצונית וגיוס כספים במסגרת שנקראת "עזרת נשים", עם מירב מיכאלי, שלי יחימוביץ', ועוד ועוד.
יעל דיין: כל שם של מפורסמת, בעיקר בתקשורת, אבל לא רק - לימור ואני היינו הפוליטיקאיות שהצטרפנו בעסק הזה וככה עשינו כמה אירועים מעניינים, חשובים, מתרימים, וזו קבוצה שנותנת את התמיכה מבחוץ ואני חושבת שעשתה רבות גם בתקשורת.
יעל דיין: כשאנחנו אומרים "העלאת מודעות" בצורה אבסטרקטית - צריך שמישהו ייזום שאני אבוא, שטל תבוא, שגברת רות רזניק תבוא לדבר - זה לא מעצמו.
יעל דיין: אילו זו לא הייתה שלי ולא הייתה מיקי ולא היו הנשים המחויבות האלה, אז גם לא הייתה חשיפה בצורה שיש.
יעל דיין: היום כבר כולנו בנות בית והנושא הוא ברור וברור גם למי לפנות, אבל זה לקח תקופת מעבר, כי הגברים במערכות האלה - עד היום, אבל בשעתו: שוב פעם עם הנאנסות שלך?
יעל דיין: כמה אפשר?
דניאלה במברגר-אנוש: אני דניאלה במברגר אנוש, היום מטעם האגודה לזכויות האזרח, בעבר גם בשיתוף פעולה דרך שדולת הנשים וכמתנדבת במרכז.
דניאלה במברגר-אנוש: טל לא התחילה מקטן, היא התחילה כאיגוד המרכזים מאפס, כלומר יש את האימהות המקימות, וגברת רות רזניק סיפרה על זה לפני, והקרדיט הראשוני בוודאי בתחום של סיוע לנפגעות תקיפה מינית מגיע לאימהות המקימות, אבל בנושא של איגוד המרכזים, טל התחילה פשוט מאפס מוחלט ולכן הדברים שהיא עשתה הם כל כך משמעותיים.
דניאלה במברגר-אנוש: אני חושבת שעשית את זה בדרך הטובה ביותר, המון המון בהצלחה ובוודאי ניפגש בהמשך באירגונים כאלה או אחרים.
מיכל בלאס: שמי מיכל בלס, אני רכזת גיוס כספים של האיגוד.
מיכל בלאס: היום שאני הגעתי הוא אותו יום שבו טל הודיעה שהיא עוזבת, אבל בגלל שיש לי מה להגיד, אני אגיד.
מיכל בלאס: בתור מי שנמצאת בפנים בצוות, שרואה את העבודה היומיומית שלך, זה אולי יהיה נכון שאני אציין את המעברים והרפרטואר שנמצא בתוכך.
מיכל בלאס: היכולת לקפוץ ממיקרו למאקרו, היכולת ללוות תהליך משלב המילה לשלב הפרויקט, היכולת לשמור על ראש קשר, שכלתני ואסרטיבי בבטן שהשכילה להיות רכה למרות ועל אף הכל, זה משהו שרואים אותו בתהליך התעשייה לפעמים הרבה יותר מאשר בשורה התחתונה.
מיכל בלאס: זו זכות בשבילי לראות את זה מבפנים, זו זכות לשמוע את הגלגלים המתקתקים, וזה אני חושבת רפרטואר שתקחי איתך לכל מקום שאת הולכת.
מיכל בלאס: אני מקווה שתרחיבי אותו, אני מקווה שתחזרי אלינו אפילו עם עוד יותר אם אפשר, והמון המון בהצלחה.
יהודית אילני: שמי יהודית אילני, אני מנהלת מרכז הסיוע תאיר מאזור השפלה.
יעל דיין: איפה פיסית אתם יושבים?
יהודית אילני: פיסית אנחנו יושבים ברחובות.
יעל דיין: זה כל אזור 08?
יעל דיין: לוד-רמלה זה אצלך?
יהודית אילני: לוד, רמלה, מודיעין, קריית מלאכי, אשקלון, אשדוד, נס ציונה וכל מה שבאמצע - אזור מאד גדול ולא פשוט.
יהודית אילני: בעצם כל כך הרבה מילים טובות נאמרו כבר שאני מתקשה להמציא מילים טובות שלא נאמרו וגם הזמן קצר, אז אני רק אגיד שבזמן הקצר שיצא לי להכיר אותך ולעבוד איתך מאד התרשמתי, את פשוט נפלאה.
יהודית אילני: אני כמובן מאחלת לך המון הצלחה, ואני גם בטוחה שתצליחי, תחזרי ובטוח שגם נשמור על קשר.
יהודית אילני: אני בטוחה שזאת לא הסיבה היחידה שהאישה החליטה שהיא פשוט לא מסוגלת יותר, כי היו עוד הרבה סיבות אחרות, אבל זה בהחלט הוסיף, ונדמה לי שגם לדבר הזה צריך להתייחס.
מרי חדייר: אני כמובן מצטרפת לכל הברכות, לכל מילה שנאמרה כאן.
מרי חדייר: באופן מיוחד אני רוצה להודות לך אישית - אני רוצה להודות לך גם על תרומתך - מה שלא נאמר בבירור כאן - על תרומתך כחברה בוועדה המייעצת - על ההכוונה, על הייעוץ, על נועם הליכותייך, למצוא את הפתרון הנעים, ההולם - על כל אלה אני ממש רציתי להודות לך באופן אישי.
מרי חדייר: אני מאחלת לך בהצלחה, אני בטוחה שתעשי חייל, ולמחליפה אני מאחלת הצלחה רבה בתפקיד.
סנ"צ נורית זיו: מאחר ואנחנו נפרדים מטל - בנושא של הפרסום דיברנו עם משרד המשפטים שלא פעם הרדיפה של העיתונאים אכן מתבצעת, ובהרבה מקרים - ואני אומרת שברוב המקרים - הפרטים נמסרים מהחשוד עצמו, מהסניגור ולעיתונאי.
סנ"צ נורית זיו: אנחנו צריכים במסגרת חקיקה אולי - הרי יש עניין של פרסום, באמת אסור לפרסם את הפרטים של אותה אישה, אבל אם החשוד והסניגור מוסרים לעיתונאי, למעשה אין לאף אחד מאיתנו שליטה.
סנ"צ נורית זיו: צריך אולי למצוא פתרון חקיקתי שהפרטים לא יוכלו להגיע לעיתונאי, לתקשורת - אין לי כרגע את הפתרון החקיקתי, אבל ברוב המקרים הפרטים לא מגיעים מהמשטרה, אל מגיעים מהחשודים עצמם, דרך הסניגורים לעיתונאים.
יעל דיין: באיזה שלב?
יעל דיין: אנחנו מדברים על שלב של אחרי כתב אישום, או חקירה?
סנ"צ נורית זיו: החשוד הרי יודע כלפי מה הוא חשוד לפני חקירה ובזמן החקירה.
סנ"צ נורית זיו: לפעמים האינטרס של הסניגור - הלחץ על הנפגעת כמובן גורם לה לפעמים לסגת מהעמדה שלה, היא לא יכולה לעמוד בו - והרבה פעמים האצבע המאשימה - ואני לא מסנגרת או לא מסנגרת על המשטרה - האצבע המאשימה היא שהמשטרה גילתה את הפרטים.
סנ"צ נורית זיו: תבינו שלא תמיד המשטרה בעסק, ובהרבה מקרים בכלל לא.
יעל דיין: נקבע לשבוע הבא, יום שני בשעה 11:30, דיון סביב העניין - אני פשוט חוזרת ומזכירה כי אני מניחה שחלק מהנוכחות כאן תרצנה לבוא, מלבד אלה שיוזמנו - אנחנו נדון בעניין הזה של פרסום שמתייחס לעברה המיני של נאנסת או של קורבן, דבר שבתי המשפט מכבדים וככל יכולתם עוצרים, אבל אם זה יוצא, וזה לא קיים בחקירה, וזה קיים בחקיקה מובהקת - איסור חקירה בדבר עברה המיני - מאחר וזה קיים בחקיקה לגבי בתי המשפט - קיים ומקויים, מי כמוני יודע, רוב החוקים אני חתומה עליהם - אבל הבעיה שנתקלנו עכשיו זה לקונה שאני לא יודעת איך להתגבר עליה, שאותם פרטים שאסורים בהזכרה על ידי בתי המשפט, מתפרסמים - ובדרך כלל לפני, או תוך כדי - בעיתונים.
יעל דיין: זאת אומרת, פרטים בדבר עברה המיני של קורבן תקיפה מינית.
יעל דיין: טל, אנחנו השתמשנו בך כמנוף היום - יש לי לא הרבה הזדמנויות לשבת באווירה יותר מעמיקה ויותר בוחנת ולהשתמש במאגר טוב של מוחות ודעות.
יעל דיין: אני חושבת שהדברים שנשמעו כאן הם דברים שתשמחי לקחת באמתחתך כצידה, חומר למחשבה, חומר לתגובה שלך, אם יידרש.
יעל דיין: את עוברת - הנוף מחלונך יהיה בוודאי נבחרות השייט בקיימברידג', אבל אני בטוחה שלא תיפטרי מהמצוקות שלנו - זה לא משנה אם בפרשנות של ה-CNN, שעכשיו היא נבחרת, או ב-E-MAIL מכולנו, לכן אני לא רואה את זה כבזבוז.
יעל דיין: אנחנו נפרדים ממך, אבל אנחנו גם מציידים אותך, וגם נמשיך לבדוק שאת עושה שימוש בציוד הזה וקולטת - יהיו בחינות, ובוודאי תהיה בחינת סיום כשתחזרי, לראות שאכן עודכנת משך התקופה הזו.
יעל דיין: המילה האחרונה היא שלך, והיא כמובן לא אחרונה.
טל קורמן: האמת היא שרק בשביל שהמילה האחרונה תהיה שלי היה שווה לארגן את כל האירוע הזה.
טל קורמן: שתי נשות הצוות האחרונות שהתקבלו לעבודה באיגוד, התקבלו אחרי שאני דיברתי עם הממליצים שלהם, סגרתי את הטלפון ואמרתי לעצמי: איך אני מקווה שידברו עלי ככה אחרי שאני אמות - ומדברים עלי ככה ואני עדיין בחיים.
טל קורמן: קצת אני רוצה לדבר - אני אעשה את זה קצר, גם אני מתרגשת וגם לא כתבתי אז בטוח ינכו לכם לפחות שליש על התנהגות טובה - קצת על המקום שממנו אני באה, שזה המרכזים, וקצת על מה שאני לוקחת איתי מהחדר הזה, מהשולחן הזה לבוסטון, כי אני חושבת שבלי זה אני לא אוכל.
טל קורמן: אני אייצג את המרכזים היום בפעם האחרונה, כי אני חושבת שכולן יהיו שותפות לאמירה הזאת שלי, שכל ההישגים שדיברו עליהם סביב השולחן הזה לא היו נחלתנו לולא הוועדה הזאת בבית הזה, עם מי שעומדת בראשה, גברת יעל דיין.
יעל דיין: אני לא נוסעת לבוסטון, אז בואי נשאיר את זה.
טל קורמן: לא, עכשיו תהיה לי זכות המילה האחרונה עד הסוף.
טל קורמן: הוועדה הזאת הייתה לנו בית עוד בתקופה שכולם הסתכלו עלינו כאילו שאנחנו משוגעות - וזו עוד תקופה שקדמה לי.
טל קורמן: כשאמרו: תקיפה מינית אצלנו, ובשביל זה אתם צריכות כל הרבה מרכזי סיוע ונשים שיושבות ליד הטלפון?
טל קורמן: ולנו היה מקום של כבוד בבית המחוקקים, סביב השולחן הזה, שיכולנו לבוא ולהשמיע את הקולות שאנחנו שומעות בקווי החירום של המרכזים.
טל קורמן: זה היה משהו שאי אפשר לדמיין אותו - אנחנו הקטנות בכנסת.
טל קורמן: כמו במשפחה, היו לנו את השמחות, היו לנו את הריבים, קיבלנו על הראש, אבל כשיודעים שזה בא ממקום טוב וממקום שאכפת, אז הביקורת היא חומר למחשבה והיא משהו לצמוח מתוכו - וזה אף פעם לא נלקח למקומות האישיים, ועובדה, אנחנו פה וזה מאד מרגש אותי.
טל קורמן: וגם יעל החברה, שאפשר להתקשר אליה תמיד לפלאפון, עובדת 24 שעות ביממה, גם כשהיא באוטו, גם כשהיא בבית, וגם כשהיא לא חושבת שהיא עובדת, כי העיניים שלה תמיד פקוחות, האוזניים שלה תמיד כרויות והלב שלה תמיד במקום הנכון - גם אם לפעמים זה לא נדמה ככה במבט ראשון.
טל קורמן: הערך של זה בשבילי - אפילו עם היכולת הורבאלית שלי קשה לי לתאר אותו במילים - זה משהו שאני אקח איתי.
יעל דיין: זה באמת הקורבן הכי גדול שלי.
טל קורמן: הייתי חייבת.
יעל דיין: אני לא מאמינה שזה קרה לי.
טל קורמן: שכל הכנסותיה קודש למרכז הסיוע בתל אביב - אז יש גם את זה.
טל קורמן: אני לא אעשה את מלאכתי נאמנה אם אני אתן פטור לאחת הנשים הנפלאות ביותר שהעבודה הזאת זימנה לדרכי - גברת דנה גורדון.
טל קורמן: אנחנו במרכזים כל כך יודעות מה המשמעות של לדעת לתת ומה המשמעות של הצורך לקבל.
טל קורמן: ואם יש גדולה אנושית זה לדעת לתת בלי שהצד השני ירגיש נזקק.
טל קורמן: העבודה שאת עושה היא פשוט מדהימה - מאחורי הקלעים, מתרוצצת, אף פעם לא חשוב לך לקחת קרדיט על שום דבר, תמיד את נותנת תחושה של "מה זאת אומרת?
טל קורמן: באמת זכות גדולה בשבילך להיות חלק מהעשייה שלנו".
טל קורמן: זה משהו מדהים.
טל קורמן: יש דברים שכל פעם שאני יוצאת מהארץ לתקופה ממושכת, אני יודעת שאני אתגעגע אליהם, כי יש אותם רק פה ואין אותם בשום מקום אחר בעולם.
טל קורמן: לפעמים זה טוב - כמו במבה למשל - אין את זה בשום מקום אחר בעולם.
טל קורמן: זה ריחות, זה טעמים, זה הישראליות.
טל קורמן: הבמבה היא משל לדברים שאין אותם בשום מקום אחר בעולם, ואני חושבת שמרכזי סיוע כאלה וועדה לקידום מעמד האישה כזאת, ויעל דיין כזאת ודנה גורדון כזאת אין בשום מקום אחר בעולם.
יעל דיין: זה דבר יפה: "בני אדם נולדו שווי ערך, לא דומים במראה, ביכולת, באפשרויות.
יעל דיין: הם שונים בתכונות אולם שווים בזכותם לכבוד והתייחסות אנושית.
יעל דיין: " לחברת הכנסת יעל דיין, ההשראה, השותפה, החברה, בהערכה רבה, טל קורמן מנהלת איגוד מרכזי הסיוע.
יעל דיין: זה יפהפה ואני מודה.
יעל דיין: אני חייבת להביא לתשומת לב כולנו שאנחנו מציירים משהו שהוא אדיר, אבל בואו לא נשכח, עם כל הקומפלימנטים וכל ההישגים וכל הצורה שבה הנושא הזה של המרכזים והסיוע - כל זה יוצא מן הכלל, אבל זה מבוסס על דבר איום ונורא, אז בואו לא נשכח את זה.
יעל דיין: זה מבוסס על פגע איום ונורא בחברה שלנו, שאנחנו עם הפרות המורעלים של העץ הזה מנסים להתמודד, וברמות שונות, מהבית הזה ומהשולחן הזה אנחנו מנסים להתמודד גם עם השורשים של העץ שפריו מורעל.