GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין: הקטע של המפד"ל הוא שאנחנו עוסקים בקטע הלא נכון וזבולון אורלב בכל הצעת חוק שלנו אומר שאנחנו עוסקים בקצה של הקרחון ולא בדבר הבסיסי.
יעל דיין: אתמול הוא נתן לדוגמה את חוק הפורנוגרפיה שעבר והוא נקב בשמי ובשמות חברות כנסת מ-מרצ שהתנגדנו למופלגות.
יעל דיין: היינו בעד התיקון של מיכאל איתן שנפל.
יעל דיין: התקבל חוק מאוד קיצוני שאוסר הכל, אפילו בתשלום, ולא מדובר על קטינים שכמובן כולנו מתנגדים שייצפו בשידורים פורנוגרפיים.
יעל דיין: הוא אמר שנשים כמוני שלא מתנגדות לאיסור פורנוגרפיה מוחלט, אנחנו בסך הכל יוצרות אווירה של מתירנות.
יעל דיין: בהצעת החוק היו שתי ורסיות כאשר לא תמכתי בוורסיה שהייתה מאוד קיצונית.
יעל דיין: המאבק הזה בין חופש הביטוי וצנזורה, ומצד שני הגנה גם על קטינים אבל הגנה מפני אלימות, זה הולך אחר-כך גם לכיוון פוליטי, האם אתה זורק מבית-סוהר כי מי שאומר דבר הסתה או שאתה אומר שיש כאן קו של חופש ביטוי אותו אתה לא רוצה לעבור אלא רוצה לשמור עליו.
יעל דיין: דבר אחד מקובל על כולנו והוא שצריך להיות יותר חינוך, אבל אומר חבר הכנסת זבולון אורלב – וחברי כנסת אחרים מהמפד"ל - שהאלימות תפחת אם לא נצא לעסוק בשורה התחתונה של ההענשה אלא נסתכל על עצמנו ונשאל למה זה קיים, איפה טוהר חיי המשפחה, למה יש אלימות במשפחה.
יעל דיין: זה לגיטימי כתפיסת עולם.
יעל דיין: אני לחלוטין לא מקבלת את זה כי אנחנו יודעים שבחברות בהן נכפה טוהר מוחלט של משפחה יש אלימות מתחת לשולחן והיא בצורה ממש איומה ונוראה.
יעל דיין: לפני השידורים בטלוויזיה הייתה רמת אלימות שונה או היו פחות רציחות?
יעל דיין: מאוד קל לעשות חיבור ולומר שאם נפסיק את זה ואת זה ואת זה, גברים לא יכו את נשותיהם.
יעל דיין: יש כאן קו שאני לא רוצה לחלק ציונים ואני לא רוצה לקרוא לו פרימיטיבי, אבל הקו הוא פשוט בלתי נסבל.
יעל דיין: זה חוזר על עצמו כל פעם כשאני מביאה הצעת חוק בנושאים אלה.
יעל דיין: למזלי ש"ס לא תמיד מופיעים לישיבות או שהם מתחלקים וכמה מצביעים בעד וכמה מצביעים נגד, אבל הם יכולים להפיל כל חוק.
יעל דיין: אני מציינת את הדברים האלה משום שיש לנו זמן פנוי עד הישיבה הבאה.
יעל דיין: הבית הזה מורכב מכל מיני גוונים וכך זה בדמוקרטיה, אבל אני מרגישה שגם מהליכוד וגם מהמפלגה שלי אני לא מקבלת תמיכה.
יעל דיין: מקווים שחוק יעבור, אבל כשיש איזו מחלוקת, קשה מאוד לגייס ולהביא את אותו רוב שתומך שיבוא ויתמוך.
יעל דיין: לפעמים קורה שאני צריכה למשוך חוק כי אין לי רוב במליאה.
יעל דיין: מספיק ש-ש"ס תחליט שהיא מתנגדת למשהו – ואני מדברת עכשיו רק על חוקים בנושאי אלימות – הצעת החוק לא תעבור ותלך לאיבוד וזאת בגלל הנוכחות שלהם בישיבות המליאה, ואני מציינת את נוכחותם לטובה.
יעל דיין: הדוגמה הקלאסית לכך היא מה שהיה אתמול לגבי חוק אחר שעומד.
יעל דיין: הכנו לקריאה ראשונה חוק של חבר הכנסת גאגולה, חוק שהוא היה מאוד גאה בו והוא הביא בפנינו הסכמה מלאה של כל שולחיו.
יעל דיין: היום בסל הבריאות יש קואורלציה בין מספר הילדים והזכות להפריה חוץ-גופית.
יעל דיין: הוא אמר מטעם שולחיו, וקיבלנו את זה, שאם יש הריון ונולדים תאומים או שלישייה – ובהפריה חוץ-גופית יש הרבה לידות מרובים עוברים – שוללים את הזכות שמוקנית להפריה חוץ-גופית נוספת כאשר יש רק ילד אחד.
יעל דיין: אני מדברת על מימון כי מדובר בעלות מאוד מאוד גבוהה.
יעל דיין: הוא הציע חוק יפה בגישתו שאומר שאנחנו נדבר על שני הריונות מלאים ולא על שני ילדים.
יעל דיין: זה היה מקובל.
יעל דיין: הייתה לנו ישיבה בנושא והרב דוקטור הלפרין ממשרד הבריאות הביע את דעתו בעד והיה ברור שאנחנו כאן עושים מהלך מוצדק עבור הציבור הדתי והחרדי.
יעל דיין: הכנו את הצעת החוק.
יעל דיין: אתמול החוק נכנס לסדר היום לקריאה ראשונה וקבענו הבוקר את המפגש הזה כדי להכין אותו לקריאה שנייה ושלישית עוד לפני הפגרה.
יעל דיין: בששת החודשים האחרונים היו לנו עיכובים טכניים בכנסת וחבר הכנסת גאגולה כל שבוע שאל מה עם החוק שלו ואכן ניסינו והצלחנו לזרז אותו.
יעל דיין: אתמול במליאה, חצי שעה לפני שהחוק עלה להצבעה, צלצלה אלי מנהלת הוועדה.
יעל דיין: מסתבר שחבר הכנסת גאגולה הלך למזכיר שישב במליאה והודיע שהוא מושך את החוק.
יעל דיין: ישבו כל אנשי ש"ס, כולל השרים, ושאלתי מה קרה.
יעל דיין: בהתחלה השר דהן אמר שיש התנגדות של משרד הבריאות, אבל מנהלת הוועדה הביאה את הפרוטוקול וראו שלא הייתה התנגדות אלא הייתה תמיכה מלאה.
יעל דיין: חבר הכנסת גאגולה היה אצל הרב עובדיה, כי כנראה כל פעם שעולה חוק, הם הולכים לרב והרב עובדיה אמר לו שזה לא כל כך פשוט כמו שהוא חושב וכי יש בעיות הלכתיות.
יעל דיין: הוא היה מאוד נסער.
יעל דיין: ביקשתי ממנו שיפרט לי את התנגדותו אבל לא הצלחתי לקבל.
יעל דיין: היום אני אפנה אליו מכתב שמבקש לפרט את ההתנגדות.
יעל דיין: שאלתי את השר דהן אם אני יכולה לקיים את הדיון ולא להצביע כי חבל על הזמן שעובר.
יעל דיין: הרב דהן אמר שמבחינתו כן, אין שום בעיה, אם אנחנו לא מצביעים.
יעל דיין: חזרתי לחבר הכנסת גאגולה כי הוא צריך להודיע שהוא מסכים, אבל הוא אמר שהוא לא מוכן לקיים את הדיון, הוא צריך לחשוב על זה והוא צריך להתייעץ, והוא לא בוטח בי שאם אני מבטיחה שבתום הדיון אני אודיע שאין הצבעה, באמת אני אודיע אלא יכול להיות שחס וחלילה אני אעשה מחטף ואצביע.
יעל דיין: הצעתי לו שאני אומר בנוכחות שרי ש"ס שנמצאים במליאה שאני לא אצביע.
יעל דיין: התגובה הראשונה שלי היא מאוד קשה.
יעל דיין: אנחנו אמונים על חקיקה סוציאלית, הלכתית, בריאותית, גם פוליטית אבל הנושא הזה שאנחנו מדברים הוא לא בתחום של חילוקי דעות פוליטיות ופתאום הוא בא בלי הסבר ועושה משהו שהוא לא טוב לציבור מסוים שמחכה לזה.
יעל דיין: את הדברים האלה אני אומרת בהתנצלות גם בפני דוקטור קטן.
יעל דיין: אם יש לך קשר עם מישהו שם, עם חבר הכנסת גאגולה שהוא הכתובת כי הוא היחיד שיודע מה נאמר לו, אולי תוכלי לעזור.
יעל דיין: בכל אופן, החוק הזה הוא ראוי ואנחנו נדאג לקדם אותו.
יעל דיין: חברי הכנסת של ש"ס, כשהם מניחים חוקים שהם יוזמים, בדרך כלל חתום עליהם חבר כנסת אחד או שניים.
יעל דיין: אני בחיים לא מניחה חוק שרק אני חתומה עליו.
יעל דיין: כלומר, אין לי חוק שהגשתי – גדול כקטן – שרק אני חתומה עליו.
יעל דיין: אילו היה חבר הכנסת גאגולה עם עוד מישהו, אפשר היה לקיים את הדיון.
יעל דיין: חבר הכנסת טל אמר לו שאילו זה היה חוק שנדון בוועדה שלו, הוא היה דואג לקיים את הדיון וגם לקיים הצבעה.
יעל דיין: אפשר היה להציע את החוק אילו המציע היה אומר שזה בסדר שאני כיושבת-ראש הוועדה אעלה את החוק.
יעל דיין: קיבלנו בתודה סקר שעניינו הטרדה מינית ומעשים מגונים בתחבורה הציבורית שהוגש לנו על ידי הרשות לקידום מעמד האישה.
יעל דיין: הלשכה לפרסום ממשלתית, היא זו שערכה את הסקר או הדפיסה אותו?
יעל דיין: אני רוצה לומר בצורה כללית שכאשר אנחנו עוסקים בנושא הטרדה מינית זה לא מתוך איזו מציצנות או סקרנות לראות איפה נשים מוטרדות יותר, אלא מתוך דאגה ליישום חוק מניעת הטרדה מינית וניסיון לבחון את ההיקף של התופעה הבזויה הזו.
יעל דיין: אם נדע היכן זה קורה ונדע למפות את זה, כמובן שיהיו לנו יותר כלים כדי להתמודד, להיאבק בזה ולעצור את זה.
יעל דיין: החוק נתן את דעתו בעיקר למקומות עבודה, משום ששם יש לא רק הטרדה אלא גם התנכלויות שנובעות מזה, חוסר אפשרות להתלונן, סכנה של המתלוננת באובדן מקום העבודה.
יעל דיין: זאת אומרת, הבסיס גם בחוק וגם בדעת הקהל או כל נושא הטרדה המינית, הרבה פעמים כאשר יש סמכות, מרות ותלות בין המטריד והמוטרדת, זה כולל גם את השירות הציבורי, זה כולל גם את עובדי המדינה וזה כולל גם את צה"ל והמשטרה.
יעל דיין: בכל מקום בו יש הגדרת דרגות ובדרך כלל המטריד הוא בדרגה גבוהה יותר או יש לו מעמד של סמכות ומרות, הבעיה קשה יותר.
יעל דיין: באוכלוסיות מסוימות שהן אוכלוסיות חלשות יותר, הבעיה קשה יותר.
יעל דיין: כלומר, יש מיעוט של תלונות.
יעל דיין: אם אנחנו מדברים על פריפריה לעומת מרכז, אם אנחנו מדברים על נשים עולות לעומת נשים ותיקות.
יעל דיין: זאת אומרת, יש דפוס בחברה הישראלית שנשים, לא רק שהן חלשות או מותרות בגלל זה, אלא המודעות לעצם היכולת שלהן להתנגד, לצורך שלהן להגיש תלונה היא קטנה יותר, הפחד גדול יותר ולכן אנחנו מקטלגים אותן כאוכלוסייה חלשה, לא משום שהאוכלוסייה היא חלשה אלא שאין לה את הכלים של ותק, לפעמים של שפה, לפעמים גיל, תמיכה מסביב וידיעת החוק שאלה הם כלים באמצעותם הן יכולות לעזור לעצמן או לומר לא ולהתעקש ש-לא הוא לא.
יעל דיין: אחד המקומות של מפגש אוכלוסיות הוא כמובן התחבורה הציבורית וכך זה לא רק בישראל אלא בכל העולם.
יעל דיין: אין אצלנו עדיין רכבת תחתית, אבל בארצות בהן יש רכבת תחתית, במקומות אלימים או בערים שיש בהן אלימות, הרכבת התחתית מהווה את אחת הזירות לאלימות.
יעל דיין: כל מקום בו אנשים נמצאים במגע קרוב או בהסגר, אפילו אם זה לחמש דקות, לא נמצאים באוויר הפתוח, אינם יכולים לפתוח דלת ולצאת החוצה – ודאי לא במטוס אבל ודאי גם לא ברכבת ובאוטובוס – נוצר בו כאילו מצב שמזמין הטרדות מצד אחד ומקשה על תגובות נאותות מהצד השני.
יעל דיין: לכן אנחנו מברכים על הסקר.
יעל דיין: מיותר לומר שהסקר הוא סקר ואלה לא נתוני משטרה או נתונים שמוכחים עד הסוף.
יעל דיין: אנחנו תכף נשמע על המדגם, אבל כמובן שצריך לשמור על הפרופורציות כאשר מדברים על סקר.
יעל דיין: יש לנו כאן מכתב מתמי כהן מרכבת ישראל שהתכוונה לבוא אבל לא תבוא עקב מחלתה.
יעל דיין: עיקרו של המכתב מדבר על כך ש251- רכבות נוסעים מסיעות שבעים אלף נוסעים ביום, עוצרות ב38- תחנות, הם ערכו בדיקה באגף פניות הציבור ולא נרשמה ולו תלונה אחת על הטרדה מינית.
יעל דיין: בגלל המצב הביטחוני, האבטחה בתחבורה הציבורית עלתה והיא קיימת במקומות שלא הייתה בעבר, כך שיכול להיות שזה גורם שצריך לקחת אותו בחשבון כגורם תקופתי.
יעל דיין: אני מקווה שגורם זה לא יהיה לנצח והוא גם לא היה בעבר.
יעל דיין: מבחינת הרכבת לא קיימת פונקציה של נהג אבל יש פקח ויש מאבטח.
יעל דיין: ברוב הרכבות, כמעט בכל הקרונות, יש פקח בכל קרון ומאבטח שעובר בין הקרונות ואולי זו הסיבה שלא היו מקרים וברכבת לא נרשמו תלונות על הטרדה מינית.
יעל דיין: היה מקרה - שידוע לכולנו ודנו בו בוועדה - של חיילת שנמצאה כפותה בשירותי תחנת רכבת השלום, אבל בסופו של דבר התיק נסגר ולא היו הוכחות לטענתה.
יעל דיין: אז התעוררה השאלה האם באמת אנחנו בטוחות ברכבת ובתחנותיה.
יעל דיין: כאמור, הסיפור הזה נמצא כסיפור שהומצא ולא ניכנס לזה.
יעל דיין: השאלה הכללית באיזו מידה מאובטחים תחנות הרכבת, השירותים בהם וכל מה שקשור בשטחים הציבוריים ובאיזו מידה יכול היה לקרות דבר כזה.
יעל דיין: מסתבר שבאמת לא יכול לקרות דבר כזה כי במקום שהתה המנקה והיה שם פיקוח.
יעל דיין: זה הסיפור היחיד שתמר כהן מרכבת ישראל מציינת.
יעל דיין: אנחנו נעבור להגשת הדוח.
רונית לב-ארי: הנושא עלה כאשר ערכנו סקר בנושא הטרדה מינית בעבודה והכנסנו עוד כמה טריטוריות כאשר שם קיבלנו 16 אחוזים על תחבורה ציבורית, שם נשים חושבות שזה קיים.
רונית לב-ארי: לכן היה ברור שצריך לבדוק את הנושא הזה.
רונית לב-ארי: אני רוצה לומר שלסקר צריך להתייחס כאל סקר ולהזכיר לכולנו שכאשר עושים סקר טלפוני, מן הסתם מטלפנים לגברת מסוימת שיודעים מה שמה.
רונית לב-ארי: לכן על-פי תפיסתי אנחנו מדברים על קצה קצהו של קרחון.
רונית לב-ארי: אני קרימינולוגית וארשה לעצמי לגייס את המקצוע שלי כך שאני לוקחת על עצמי, ואני מאמינה שנעשה את זה בשיתוף פעולה עם היועצות ברשויות המקומיות, לפנות ולשלוח שאלונים אנונימיים למקומות בהם קיימים קיבוצים של נשים.
רונית לב-ארי: להערכתי אם השאלון יהיה אנונימי, נקבל אחוזים הרבה יותר גדולים.
רונית לב-ארי: ברגע שאישה יודעת ששמה ידוע לסוקרת או לסוקר, אין ספק שיש לה הסתייגויות ממתן תשובה.
רונית לב-ארי: אני רוצה להודות לצוות ברשות, למרי ואדריאנה, ללשכת הפרסום הממשלתית ולמכון גיאוקרטוגרפיה על השותפות ועל העבודה המקצועית החשובה שנעשתה.
רונית לב-ארי: מילה לאמצעי התחבורה.
רונית לב-ארי: אני רוצה לומר שהכוונה כאן הייתה לפתוח את הנושא ולהתחיל לדבר עליו כי זה נושא שלא דובר בו.
רונית לב-ארי: ראשי התחבורה הציבורית לא צריכים להרגיש רגשי אשמה כי עד עתה אף אחד לא דיבר אתם על זה.
רונית לב-ארי: האוטובוסים מקבלים את אמון נשות ישראל ורואים בנהגים כתובת מהימנה ומכובדת לפנות אליה.
רונית לב-ארי: הרשות תפנה משאבים יחד עם משאבי התחבורה הציבורית – בעיקר אוטובוסים ואם יהיה מקום, גם אוטובוסים – לעשות הסברה בתוך האוטובוסים בכל השפות הרלוונטיות וזאת כדי לתת תחושת ביטחון וליצור אווירה של מה אסור לעשות בתוך אוטובוס, שכמו שאמרה חברת הכנסת דיין משמש בעיקר את החוליות החלשות.
רונית לב-ארי: אנחנו רואים את עצמנו מאוד מחויבים לחוליות החלשות.
רונית לב-ארי: אני רוצה לומר ששמחנו מאוד לראות את אמון ציבור הנשים בתחבורה הציבורית, כאשר מדובר בנשים צעירות ובעולות, ואנחנו רואים בכן הנשים שותפות.
רונית לב-ארי: כמובן שולחן הוועדה בראשותה של חברת הכנסת דיין, אם יהיה צורך בשינוי חקיקה, אני לא יודעת, זה לא מקצועי אלא האנשים שעוסקים בזה צריכים לתת את הדעת האם צריך שינוי חקיקה או לא, אבל צריך לתת מענה לבעיה שהייתה חבויה ופתחנו אותה.
טובה הרשמן: במסגרת המחקר נבדקו התפיסות והעמדות של נשים בנושא, חשיפתן ותגובותיהן של נשים לאירועי הטרדה מינית ומעשים מגונים בתחבורה הציבורית.
טובה הרשמן: הסקר היה סקר טלפוני שנערך בקרב 500 נשים, מתוכן מאה נשים בנות 14 עד 25, ו400- נשים בנות 25 עד 65.
טובה הרשמן: עבודת השדה בוצעה בתחילת חודש יוני 2002.
טובה הרשמן: שאלה ראשונה הייתה "האם את נוהגת להשתמש באופן קבוע בשירותי התחבורה הציבורית, ואם כן, באילו משירותי התחבורה הציבורית את נוהגת להשתמש".
טובה הרשמן: אנחנו רואים ש48- אחוזים מהנשים משתמשות באוטובוסים, כאשר עוד עשרים אחוזים שמשתמשות במוניות שירות, 12 אחוזים משתמשים במוניות מיוחדות ספיישל, וברכבת משתמשות שמונה אחוזים.
טובה הרשמן: זאת אומרת, 56 אחוזים מהנשים משתמשות בתחבורה ציבורית.
טובה הרשמן: כאשר בדקנו את הפילוח של המשתמשות, מצאנו, כמו שרונית אמרה קודם, שאחוז הנשים מהאוכלוסיות היותר חלשות שמשתמשות בתחבורה הציבורית גבוה יותר ומדובר בנשים שמשתכרות עד 5,000 שקלים ומטה, כאשר כאן מדובר ב75- אחוזים נשים שמשתמשות בתחבורה הציבורית.
טובה הרשמן: 66 אחוזים מהעולות החדשות נוהגות להשתמש בתחבורה הציבורית, ושמונים אחוזים מציבור הנשים הדתיות והחרדיות משתמשות בתחבורה הציבורית.
טובה הרשמן: ככל שגיל הנשים צעיר יותר, שיעור הנוסעים באוטובוס עולה.
טובה הרשמן: 84 אחוזים של נערות בנות 14 עד 17 נוסעות בתחבורה הציבורית.
טובה הרשמן: 74 אחוזים נשים בגילאי 18 עד 20, חיילות, נוסעות בתחבורה הציבורית.
טובה הרשמן: 64 אחוזים של נשים בנות 21 עד 24 נוסעות בתחבורה הציבורית.
טובה הרשמן: זאת אומרת, האוכלוסיות הצעירות נוסעות בתדירות גבוהה וגם אחוז הנוסעות הוא יותר גבוה, האוכלוסיות החלשות וגם ציבור הנשים החרדיות שגם היא מאופיינת ברמה סוציו-אקונומית יותר נמוכה.
טובה הרשמן: השאלה השנייה הייתה "באיזה תדירות את נוסעת בתחבורה הציבורית".
טובה הרשמן: אם נחבר את 44 אחוזים שנוסעות כל יום עם מספר פעמים בשבוע, 24 אחוזים, נמצא ששני שליש מהמשתמשות בתחבורה הציבורית נוסעות בתדירות של עד מספר פעמים בשבוע.
טובה הרשמן: זאת אומרת, מי שנוסעות בתחבורה הציבורית, רובן נוסעות בתדירות גבוהה.
טובה הרשמן: תדירות גבוהה במיוחד נמצאה בקרב העולות החדשות כאשר 96 אחוזים מהן נוסעות בתדירות כזאת, ובצעירות מתחת לגיל 25 ש83- אחוזים נוסעות בתדירות של כל יום או מספר פעמים בשבוע.
שאלה נוספת הייתה: 48 אחוזים ציינו שאכן קיימת הטרדה מינית.
שאלה נוספת הייתה: את השאלה הזו שאלנו את כל הנשים.
שאלה נוספת הייתה: כמחצית מהנשים סבורות שקיימת תופעה של הטרדות מיניות ומעשים מגונים בתחבורה הציבורית.
שאלה נוספת הייתה: שיעור בעלות עמדה זו גבוה יותר בקרב נשים צעירות בנות 18 עד 34, מקרבן תשעים אחוזים אומרות שקיימת תופעה כזאת.
שאלה נוספת הייתה: 82 אחוזים ציינו את האוטובוס שקיבל את האחוז הגבוה ביותר בו הן חושבות שיש הטרדה ומעשים מגונים.
שאלה נוספת הייתה: אחוזים לא מבוטלים קיימים גם במוניות, מוניות ספיישל, רכבת שגם הייתה מקום שלדעתן יש הטרדה מינית.
שאלה נוספת הייתה: "אילו התנהגויות בעיניך מהוות הטרדה על רקע מיני או מעשים מגונים בתחבורה הציבורית".
שאלה נוספת הייתה: רצינו לדעת מה זה בעיני הנשים הטרדה מינית ומעשים מגונים.
שאלה נוספת הייתה: 72 אחוזים מההתנהגויות שצוינו צוינו כמעשים שקשורים למגע פיזי כמו נוסע ששולח ידיים או נוגע בנוסעת, היצמדות או הידחקות של נוסע לנוסעת, התחככות של נוסע בנוסעת.
שאלה נוספת הייתה: כל זה מסתכם ל72- אחוזים של מעשים שצוינו.
שאלה נוספת הייתה: מעשים אחרים שנתפסים כהטרדה מינית או מעשים מגונים הן הערות מילוליות, מבטים בוטים לגוף האישה, הצעות מגונות, שיחות שגולשות לנושא מין.
שאלה נוספת הייתה: זאת אומרת, הרוב הגדול שמדברים אתו על הטרדה מינית ומעשים מגונים, 72 אחוזים, מציינות אלמנטים של מגע פיזי.
שאלה נוספת הייתה: אפשר היה לענות יותר מתשובה אחת אבל אין אפשרות לחבר את הקטגוריות.
שאלה נוספת הייתה: לכן עיבדנו ומצאנו ש72- אחוזים ציינו את אחד הפרמטרים שקשור לאלמנטים פיזיים.
טובה הרשמן: "הטרדה מינית או מעשה מגונה במקום ציבורי מוגדרת בחוק כעבירה פלילית.
טובה הרשמן: האם היית עדה אי פעם להטרדה או מעשה מגונה בתחבורה הציבורית".
טובה הרשמן: בשלב הראשון שאלנו אם היא הייתה עדה.
טובה הרשמן: זאת אומרת, הלכנו בצורה רכה יותר כדי לא לשאול מיד את השאלות היותר חודרניות.
טובה הרשמן: "כיצד הגבת באותו אירוע".
טובה הרשמן: שימו לב שאנחנו מדברים עכשיו על עדות, האם היא הייתה עדה להטרדה מינית באוטובוס, ואחר-כך שואלים האם היא חוותה בעצמה הטרדה מינית באוטובוס.
טובה הרשמן: השלב השלישי הוא "אם תחזי בעתיד או תהיי עדה בעתיד להטרדה מינית באוטובוס, איך תגיבי".
טובה הרשמן: אנחנו רואים את השלבים השונים בתגובות של הנשים ואז אנחנו רואים את ההתפתחות של איך היא מגיבה בפועל כשהיא עדה, איך היא מגיבה כשהיא חווה בעצמה, איך היא הייתה מגיבה אילו תהיה עדה לכך בעתיד, ואיך היא הייתה מגיבה אילו היא הייתה חווה בעתיד.
טובה הרשמן: אנחנו רואים את הפערים ומאוד מעניין להבין אותם.
טובה הרשמן: יחד עם זאת יש נשים שהגיבו באופן אקטיבי לאירוע ההטרדה המינית ולמעשה המגונה, אבל הן עומדות על 31 אחוזים בלבד.
טובה הרשמן: "פניתי למטריד שיפסיק", "צעקתי וקראתי לעזרה", "פניתי לנהג", "נתתי מכה".
טובה הרשמן: במקרה של "פניתי לנהג" - רק ארבעה אחוזים ותשימו לב שבהמשך הנתון הזה משתנה.
טובה הרשמן: "האם חווית בעצמך הטרדה או מעשה מגונה בתחבורה הציבורית, ואם כן, היכן".
טובה הרשמן: כאן אנחנו רואים 24 אחוזים שחוו בעצמם בשלב כלשהו בחיים שלהן הטרדה או מעשה מגונה בתחבורה הציבורית וזה נתון מדהים.
טובה הרשמן: 24 אחוזים זה רבע, כך שכל אישה רביעית חוותה בשלב כלשהו בחייה הטרדה מינית באוטובוס.
טובה הרשמן: היום כשאני עוסקת בנושא הזה, אני רואה כמה זה נכון.
טובה הרשמן: אתמול הייתי בפרזנטציה במשרד פרסום והיועצת האסטרטגית סיפרה לי שבתה הוטרדה בתחבורה הציבורית.
טובה הרשמן: אני פשוט נדהמת מעוצמת התופעה.
טובה הרשמן: חלק מהנשים, 32 אחוזים, הגיבו לאירוע תוך נקיטת פעולה.
טובה הרשמן: "פניתי למטריד שיפסיק" – 11 אחוזים, "הכיתי את המטריד" – תשעה אחוזים, "פניתי לנהג" – שמונה אחוזים, "צעקתי, קראתי לעזרה" – שבעה אחוזים.
טובה הרשמן: "בת כמה היית כאשר הוטרדת בתחבורה הציבורית".
טובה הרשמן: רוב הנשים שמוטרדות בתחבורה הציבורית הנן נשים צעירות עד גיל שלושים.
טובה הרשמן: בנות 15 ומטה – 17 אחוזים, בנות 16 עד 20 – 42 אחוזים, בנות 21 עד 30 – 30 אחוזים והדברים מדברים בעד עצמם.
טובה הרשמן: נכון שאולי לנשים היה משהו בעבר, אבל גם אלה שהיום יותר מבוגרות מספרות על מה שהיה כשהן היו צעירות.
טובה הרשמן: אנחנו רואים שהגיל עד גיל שלושים הוא הגיל המועד.
טובה הרשמן: "כאשר את נוסעת בתחבורה ציבורית, האם את חוששת או לא חוששת מהטרדה על רקע מיני או ממעשים מגונים".
טובה הרשמן: אנחנו רואים ששלושה אחוזים חוששות מאוד, עשרה אחוזים חוששות ושבעה אחוזים חוששות במידה מסוימת.
טובה הרשמן: זה אומר שעשרים אחוזים מהנשים חוששות במידה זו או אחרת מהטרדה מינית בתחבורה הציבורית.
יעל דיין: אני רוצה שאישה תהיה מוגנת בין אם אנחנו במלחמה או בשלום, ואולי בגלל שיש צרות אחרות.
יעל דיין: זה דבר נורמטיבי אלמנטרי שמעוגן בחוק והוא לתמיד לנו, לילדות שלנו ולעולמי עד.
יעל דיין: אני אומרת את הדברים לא בכעס אלא משום שאני רוצה להפריד.
יעל דיין: המצב הנוכחי הוא קשה מנשוא.
יעל דיין: יש לנו בעיות שקשה מאוד להתגבר עליהן, ועל חלקן אולי לא נתגבר, אבל העניין הזה לא יכול לדחוק הצידה את הפגעים, הנגעים, העוולות והסיכונים שיש בחברה הישראלית שמופנים כלפי נשים.
יעל דיין: הנושא שלנו לא צריך להימצא נפגע משום שיש דברים שהם יותר קשים או יותר חמורים.
יעל דיין: בשאלה הזאת שהפניתם, השותפות של גברים היא אקוטית.
יעל דיין: העובדה שזה מופנה רק לנשים אומרת שאנחנו מעמידים פנים ושואלים מה היא הייתה עושה אם היא הייתה רואה וזו לא השאלה האמיתית.
יעל דיין: אנחנו אומרים שהאישה לא תענה ישירות ולכן נרכך את זה, נשאל אותה שאלה ומזה נסיק מה היא הייתה עושה אילו זה היה קורה לה.
יעל דיין: אני חושבת שהיה צריך לשאול מה היא הייתה עושה אילו זה היה קורה לה.
יעל דיין: אני לא חושבת שצריך את שלב הביניים של ריכוך והשאלה לא הייתה צריכה להיות מה הייתה עושה אילו הייתה רואה את חברתה מוטרדת.
יעל דיין: אני חושבת שהשאלה הזו הייתה חייבת להיות מופנית גם לגברים.
יעל דיין: אנחנו מצפים מגבר שהוא עד להטרדה מינית, ובוודאי למעשה מגונה, שהוא יגיב והעובדה שאנחנו לא שואלים אותו, אנחנו בכלל פוטרים אותו מהעניין ואפילו לצורך הסק.
טובה הרשמן: מעניין היה לראות את התגובות כי גם כאשר השאלה היא היפותטית קיים הפער בין המעורבות הרגשית לעומת המעורבות הרציונאלית.
טובה הרשמן: בדקנו באיזה מידה הנהג הוא גורם מתאים שאליו יש לפנות לעזרה ומצאנו ממצאים מאוד יפים ומעניינים שבעצם הנשים טוענות שהנהג הוא בהחלט סמכות שצריך לפנות אליו.
טובה הרשמן: "בטוחה שכן" – 43 אחוזים, ו"חושבת שכן" - עוד 33 אחוזים.
טובה הרשמן: זאת אומרת, אם אנחנו לוקחים ביחד את שתי הקטגוריות האלה, יש לנו מצב ש76- אחוזים מהנשים אומרות שהנהג הוא דמות שצריך לפנות אליה.
טובה הרשמן: שאלנו גם לגבי המשטרה וזה עוד יותר מחזק את הנתונים כי כמובן שצריך לפנות אל המשטרה וכמובן שלפנות למשטרה זה הדבר הנכון ביותר לעשות משום שזה מעשה פלילי.
טובה הרשמן: אם הנהג תופס מקום כל כך דומה למשטרה, זאת אומרת שהנהג הוא בהחלט סמכות שהנשים רואות בו כדמות להגנה שאפשר לפנות אליה לעזרה.
טובה הרשמן: "מדוע הנהג נתפס כגורם מתאים לסיוע".
טובה הרשמן: "הנהג הוא אחראי" – חמישים אחוזים, "הנהג יכול לעזור" – עשרה אחוזים, "הנהג יכול לנסוע למשטרה" – תשעה אחוזים, "לנהג יש סמכות לסלק את המטריד" – שבעה אחוזים, "הנהג אמור להגן על הנוסעים".
טובה הרשמן: נשים שחשבו שלא צריך לפנות אל הנהג נשאלו "מדוע הנהג לא מתאים" וכאן מדובר באחוזים קטנים כאשר מתוך האחוזים הקטנים 35 אחוזים אמרו שזה לא התפקיד של הנהג או הנהג לא יכול לעזור.
טובה הרשמן: כאמור, המסה הגדולה של הנשים בהחלט רואה בנהג דמות.
טובה הרשמן: מאחר שזה ברור, אפשר לדלג על נימוקים עיקריים לתפיסת המשטרה כגורם מתאים לסיוע למוטרדות מינית.
יעל דיין: הצורך בשוטר הוא צורך מיידי.
יעל דיין: אם הייתם שואלים למי האישה הייתה פונה אם היה שוטר במקום, זו שאלה אחרת.
יעל דיין: אם היה שוטר באוטובוס, זה סיפור אחר, אבל גם לגבי אלה שחושבות שצריך ללכת למשטרה כי זה בסמכותה, זה אומר שאיכשהו צריך להשיג פרטים מזהים של אותו מטריד, אולי אפילו למצוא עד מבין הנוסעים – ואותה אישה לא מכירה את הנוסעים – אחר-כך היא צריכה ללכת לתחנה שקרובה למקום ההתרחשות או לתחנה הקרובה למקום מגוריה, היא צריכה להגיש תלונה שתהיה בה איזושהי ראיה.
יעל דיין: זאת אומרת, זאת סדרת דברים שלא מציאותי לעשות אותם, אפילו אם אני ממש אבירת המאבק בהטרדה מינית.
יעל דיין: אני גם לא יודעת למי יש סמכות לדרוש שם של מישהו.
טובה הרשמן: בתחבורה הציבורית בישראל קיימת תופעה של הטרדה מינית ומעשים מגונים.
טובה הרשמן: הדבר בא לידי ביטוי הן בפניותיהן של הנשים הנוסעות בתחבורה הציבורית והן בדיווחן הכללי של הנשים.
טובה הרשמן: נשים צעירות ונשים ששייכות לקבוצות חלשות יחסית באוכלוסייה נוסעות יותר בתחבורה הציבורית ועלולות יותר להיתקל בהטרדות מיניות.
רונית לב-ארי: קיימתי ישיבה מקדימה עם סגן-ניצב נורית זיו שהיא גם משפטנית והבנו שיש איזו לקונה בחוק, כך שצריך לתת לנהגים כוח.
רונית לב-ארי: לא צריך להעמיס עליהם אלא לתת להם כלים וכוח, לתת ביטוי לאמון שיש בהם ולתת לנשים – בעיקר לנערות - את הזכות לדבר ולתת לגיטימציה לדבר על הנושא.
רונית לב-ארי: מטרת הסקר הייתה קודם כל להעלות מודעות.
רונית לב-ארי: את הנתונים הוצאנו כבר לפני כמה ימים וכבר מדברים בהם בכל מיני מקומות.
רונית לב-ארי: מבחינתנו השולחן המכובד הזה צריך לסייע במתן כלים נוספים בתחום החקיקתי כי להרגשתי יש פה איזושהי לקונה.
יגאל שלומוף: אני יכול להציג בפניכם תמונה משני היבטים, כאשר ההיבט האחד עוסק ביום יום בנושא, כלומר מבחינת נהג, והיבט אחד של מנהל שיושב במשרד ולעתים נדירות מקבל תלונה בנושא הזה.
יגאל שלומוף: אם נגיע לימות המשיח, אני מקווה שהנהג יוכל לבצע דבר כזה בכל מכלול הבעיות שהיום הוא נמצא בהן, ובעיקר בנושא הסריקה.
יגאל שלומוף: בשבוע שעבר, אחרי הפיגוע הרצחני שהיה, הנהגים מגיעים אלי למשרד בטענות ובתלונות שהם חייבים לבדוק נשים וגברים, לסרוק אותם בעיניים וזה חלק שיכול להתבטא גם כהטרדה.
יגאל שלומוף: השאלה האם הם צריכים לעסוק בקבלת מידע.
יעל דיין: אני רוצה שיהיה ברור בצורה מוחלטת שאנחנו אמנם מדברים על הטרדת נשים, אבל יש גם גברים שמוטרדים על-ידי גברים, נשים שמוטרדות על-ידי נשים, גברים שמוטרדים על-ידי נשים ונשים שמוטרדות על-ידי גברים.
יעל דיין: זה שהסקר לא מתייחס לכל האפשרויות האלה, הוא לא מתייחס אבל כל האפשרויות האלה קיימות.
יעל דיין: בא אליך גבר או אישה, כאשר מבקשים את התגובה שלך ולא את היוזמה שלך, ואז השאלה אם אתה יכול או אם מבחינתך "אגד" יכול לעמוד בזה שהנהג ישמש כתובת כאשר קורה משהו.
יעל דיין: באה אל הנהג נוסעת ואומרת שהאיש ההוא נגע בה או עשה דבר כזה וכזה.
יעל דיין: השאלה אם אתה מרגיש שהנהגים יכולים להתמודד עם זה.
יגאל שלומוף: מאוד חשוב לדעת אם עשיתם פילוח של המטרידים.
יעל דיין: אנחנו שואלים נשים שאף פעם לא נסעו באוטובוס איך הן היו מגיבות ולכן אי אפשר לשאול את אותו מדגם האם המטריד היה גבוה או נמוך וכולי.
יוסף רביב: מבחינת הדרכת נהגים, אנחנו נוסיף עוד.
יוסף רביב: מה שמשרד התחבורה או כל גוף ציבורי או ממשלתי יטיל עלינו מבחינת הדרכת הנהגים, אנחנו נעשה.
יוסף רביב: באשר לשילוט באוטובוסים, הנושא הוא נושא של משרד התחבורה ואנחנו נכבד כל החלטה שתתקבל כאן.
יוסף רביב: אני יכול להוסיף ולומר שאני באופן אישי לא הייתי מחכה ולו שנייה כדי לעזור.
יוסף רביב: לא כנהג אלא כאזרח.
יוסף רביב: הנהג יפעל לפי הרגשתו האישית באותו רגע, יחד עם כל התפקידים הרבים האחרים שיש לו.
יוסף רביב: הוא בהחלט יקום לעזרתה של כל מי שתבקש.
עופר זילבגר: אנחנו מוכנים ופתוחים לעזור בנושא הזה.
אברהם פריד: אם המטרה היא להגן, למנוע, לסייע, ואני הבנתי שהמטרה היא גם לצאת בהסברה מסוימת, לדעתי המתירנות שקיימת נכון להיום לא מוסיפה לאמצעי המניעה הקיים.
אברהם פריד: אולי באותה הסברה תפנו גם לצד השני.
מרים מיכאלי: אנחנו צריכים להגביר את המודעות לומר לא, למחות ולהקים קול צעקה.
מרים מיכאלי: בתור נערה הוטרדתי, נסעתי באוטובוס והגבר שלח ידיים.
מרים מיכאלי: אני זוכרת שקפאתי במקום ולא ידעתי מה לעשות עם עצמי.
מרים מיכאלי: אפילו לא היה לי הכוח לקום ולעבור לכיסא אחר.
יעל דיין: בנושא הזה אני אפנה גם למשרד התחבורה וגם לרשות למעמד האישה, כי לפי דעתי תשדיר אחד כזה יהיה מועיל.
יעל דיין: אני חושבת שאם זה ייעשה נכון עם ההדגשים הנכונים, הסרטון יכול להיות מאוד קצר ומאוד נוקב, כך שיעלה את כל העניין.
יעל דיין: יכול להיות שבעקבות הסרטון הזה כל אלה שזה קרה להם אי פעם ייזכרו.
יעל דיין: בסקר הייתה התייחסות לנהגים של האוטובוסים הפרטיים?
אורית קמיר: הטרדה מינית במקום העבודה והטרדה מינית ברחוב, יש להם מאפיינים שונים לחלוטין, גם סטטיסטית, גם משפטית וגם בכל צורה אחרת וחשוב להתחיל לתת על זה את הדעת באופן שיטתי.