GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית קמיר: במקום העבודה מדובר במערכות יחסים מתמשכות שיש להן כמובן נפקויות כלכליות וחברתיות, כאשר לכל אחד מהנוגעים בדבר יש אינטרס חזק לא להסתבך, ברחוב המצב הוא בדיוק הפוך ולכן הסממנים הם בדיוק הפוכים ולכן הפתרון צריך להיות אחר.
אורית קמיר: מבחינה משפטית צריך להיות לנו ברור שבתחבורה הציבורית יש שלושה סוגים נבדלים של יחסי הטרדה.
אורית קמיר: האחד הוא כאשר נהג מטריד נוסעת, השני הוא כאשר נוסעת מטרידה נהג, והשלישי הוא כששני נוסעים מטרידים אחד את השני.
אורית קמיר: כל זה נחשב בזמנו במשרד המשפטים ואולי עכשיו הגיע הזמן להוציא זאת לפועל.
אורית קמיר: יכול להיות שמדובר בהטרדה של נהג מטריד נוסעת או כשנוסעת מטרידה נהג, זה קורה לא מעט, בייחוד בקווים קבועים.
אורית קמיר: יש על זה תלונות ויש על זה דיווחים.
אורית קמיר: יש נהגים שמתלוננים על כך שנוסעות מסוימות מטרידות אותם.
אורית קמיר: למוביל הציבורי עצמו לכאורה אין שום קשר לזה, אבל בדיוק שהסיטואציה כאן היא שאין קשר מערכתי, אין קשר מתמשך, אין יחסי כוח ואין תלות כלכלית בין הנוסעים השונים, זה המקום שצריך להפעיל את הלחץ החברתי והלחץ החברתי עובד.
אורית קמיר: כדי שהלחץ החברתי יעבוד – וזה בדוק, זה סטטיסטית, בארצות-הברית ואפילו בארץ מהניסיון האישי שלי – צריך שהאישה המוטרדת תדע שזוהי הטרדה ו71- אחוזים לא יודעות מה זו הטרדה והרבה יותר נשים לא יודעות בכלל שהטרדה מינית חלה גם מחוץ למקום העבודה.
אורית קמיר: כיוון שרוב האנרגיה התקשורתית בשלוש השנים הראשונים התרכזה במקום העבודה, מרבית ציבור הנשים בארץ לא מודע לזה שהחוק למניעת הטרדה מינית חל גם מחוץ למקום העבודה, וזה דבר ראשון שצריך להבהיר ולומר מהי הטרדה מחוץ למקום העבודה.
אורית קמיר: ברגע שאישה מבינה שהיא מוטרדת, ובמקום כמו אוטובוס כאשר שם אין יחסי כוחות בין אנשים, מספיק שהיא מרימה את הקול ואומרת "מה אתה עושה" בקול כזה שישמעו מסביב.
אורית קמיר: אז כל הנוסעים מסביב מסתכלים, מרימים את הראש.
אורית קמיר: אני יכולה באופן אישי לספר על סיפורים שקרו לי שבהם הוטרדתי ולא הגבתי ועל מקרים בהם הרמתי קצת את הקול וכל הנוסעים מסביב מסתכלים והמטריד בדרך כלל קם ויורד.
אורית קמיר: זוהי הסיטואציה הטיפוסית, גם סטטיסטית וגם ממה שאני שומעת מאנשים.
אורית קמיר: כדי שזה יקרה הגורמים צריכים לממן כרזה ולא סתם כרזה קטנה כמו השלט שאומר שאסור לעשן, אלא הסברה בצורה של לוחיות באוטובוס, כאשר בהן נאמר שכאשר הגבר מכניס את היד מתחת למעיל הצבאי שלו וממשש לאישה את הירך, זו הטרדה מינית וכל מה שהיא צריכה לעשות זה לומר לו בקול רם שיפסיק.
אורית קמיר: לצורך הכנת כרזה כזו הייתי לוקחת משרד יחסי ציבור על-מנת שימצאו את הלוגו המתאים.
אורית קמיר: בעיה שונה היא כאשר באוטובוס נמצאת חבורה של נערים או חבורה של חיילים שאחד מהם מטריד ואז אם האישה תגיד משהו, כל הקבוצה תתנפל עליה ואז הנוסעים האחרים יפחדו להצטרף וזה קורה לא מעט.
אורית קמיר: כאן צריך לחשוב על הסמכויות של הנהג למשל לעצור את האוטובוס, לבקש שהם ירדו או לקרוא לשוטר.
אורית קמיר: בשלב שבו אנחנו נמצאים היום, המלצה מאוד חמה שלי היא לא לקפוץ ישר ולהטיל נטל על הנהגים כי אין צורך בזה, כי זה לא אפקטיבי בשלב זה וזה לא הוגן כלפיהם כי יש להם הרבה מטלות אחרות אלא צריך לנצל את התחבורה הציבורית כדי להתחיל לעורר את המודעות גם של הנשים וגם של החברה.
אורית קמיר: אני מסכימה במאה אחוז שרוב הגברים בהחלט יעמדו לצד האישה ברגע שהיא תפתח את הפה.
אורית קמיר: אני יכולה להעיד מניסיון שבנסיעות רבות מאוד וארוכות בהם מיששו אותי ושמו עלי יד, אני לא אמרתי אף מילה וחצי מהזמן שאלתי את עצמי אם אני ממציאה את זה והאם זה באמת קורה, אבל במעט הפעמים בהם הסתובבתי, הסתכלתי על המטריד ושאלתי אותו מה הוא חושב שהוא עושה, זה פעל כמו קסם כאשר כולם מסביב התחילו להסתכל והוא ירד בתחנה הבאה.
אורית קמיר: בואו נבהיר לעצמנו את המצב מבחינה משפטית.
אורית קמיר: הרוב המוחלט של הטרדות מיניות באוטובוס, לא 25 אחוזים של הנשים מוטרדות אלא 95 אחוזים מהנשים מוטרדות.
אורית קמיר: הרוב המוחלט של ההטרדות האלה, אולי 99 אחוזים מהן, זו לא עבירה פלילית, ואם זה יגיע למשטרה, זה ייסגר מחוסר עניין לציבור.
אורית קמיר: אי אפשר להעמיס את זה על המערכת המשפטית ולא לשם כך נועד החוק כאשר על כל דבר כזה פותחים תיק.
אורית קמיר: זה נושא שצריך לעורר עליו את המודעות הציבורית שבמקרה הזה תעבוד, וכשהיא תעבוד בתחבורה הציבורית, היא תעבוד גם בשאר חלקי החברה.
אורית קמיר: צריך להשתמש בזה כבית ספר ציבורי ולראות בזה פרוייקט מאתגר.
יעל דיין: זאת אומרת, הכוח שבידינו הוא הרבה יותר גדול ממה שנדמה לנו.
תגריד ג'השאן: לכן אולי חשוב היום להבדיל בין הרכבת לאוטובוסים כי יש מרחב, זמן ויש מאבטחים ולא רק נהגים שיכולים לטפל בנושא של הטרדה מינית ברכבת.
יעל דיין: לאור הדיון שהתקיים כאן הוועדה תפנה לשרת החינוך.
יעל דיין: בסקר ראינו שמדובר גם בגילאי בית-ספר, גיל 15-14.
יעל דיין: כל אלה שזוכרות שהוטרדו אי פעם, זה קרה בגילאים האלה כי אז נסענו באוטובוסים.
יעל דיין: זה זיכרון איום ונורא שלא שוכחים לעולם והרבה פעמים זה הזיכרון הראשון של איזשהו מגע עם תחושה של אין אונים ותחושה של מיניות שקיימת אצלך.
יעל דיין: זה יכול להיות מאוד בוטה וזה יכול להיות סתמי ובעיקרון מאוד חשוב להסביר את זה.
יעל דיין: מאחר שזה הכלי שיש לנו, אני אפנה לשרת החינוך ולשפ"י בנושא הזה, מה גם שמאוד חשוב שהתלמידים יקבלו את ההסברים באותה מידה שמקבלות התלמידות.
יעל דיין: מאוד חשוב שילד בן 14 ידע שזה עלול גם לקרות לו וגם שזה אסור עליו ביחס לאחרים.
אידה בן-שטרית: לעולים החדשים מאוד חשוב הגורם המוסמך, כך שבנוסף לשילוט שאומר לאישה לא להסכים, היא צריכה שיהיה לה גורם אליו היא יכולה לפנות.
אידה בן-שטרית: לא תמיד היא תשתמש בגורם, אבל די שהיא מצביעה על הגורם, היא מצביעה על השלט שמצביע על הגורם ויותר לא צריך.
אידה בן-שטרית: זאת אומרת, המטריד באופן טבעי יפחית את הלחץ על האישה וההטרדה תהיה פחותה וגם זה חשוב.
נגה שילוח: חשוב לי להדגיש עוד נקודה והיא לגבי הנהגים ודווקא הנהגים במוניות.
נגה שילוח: אני מניחה שבמוניות רוב ההטרדות מתבצעות על-ידי הנהגים כי הקהל שם מצומצם.
נגה שילוח: דיברו על הטרדה בסדר גודל של שלושים אחוזים במוניות ספיישל.
נגה שילוח: אני רוצה לומר שאני באופן אישי פניתי פעמיים לאיגוד נהגי המוניות שאמרו לי שאין להם שום דבר שהם יכולים לעשות בנושא וייעצו לי לפנות למשטרה.
נגה שילוח: כשמדברים על תקיפות קלות, אני לא יודעת כמה המשטרה תוכל לעשות אבל יש לי ציפייה שתובע עמדה כפי שמובעת על-ידי "אגד" ו"דן".
נגה שילוח: כאשר אנחנו מגישות תלונות אליהן ההתייחסות היא מיידית, יש ועדת בדיקה ויש התייחסות מאוד מאוד רצינית.
נגה שילוח: את זה אנחנו לא מרגישות באיגוד המוניות, שם להערכתי התקיפות הן יותר קשות, גם אם לא במעשה אבל בתגובה של הנשים.
נגה שילוח: להיות סגורה במקום קטן עם מישהו זו חוויה מאוד קשה ומאוד מאיימת.
רונית לב-ארי: מבחינת חברות התחבורה, בסך הכל אני חושבת שהתחושה היא תחושה טובה.
רונית לב-ארי: ברמה של יחסי הציבור שלכם, אתם עוסקים ביחסי ציבור, משקיעים הרבה משאבים ביחסי ציבור, ואני חושבת שהסקר הזה מחזק תדמית טובה.
רונית לב-ארי: כשדוקטור אורית קמיר התייחסה לסוגי היחסים, אין לי ספק שיש אחוז גבוה של נהגים שהתחתנו עם נוסעות.
רונית לב-ארי: יש חתונות אצלכם וזה מאה אחוז בסדר אבל אנחנו מדברים על מה קורה באוטובוס ובמיוחד בין הנוסעים לבין עצמם.
רונית לב-ארי: הייתי שמחה מאוד אם הייתם עושים סקר – וכך גם נהגי המוניות – ולא לגבי הנהגים כמטרידים אלא סקר כדי לבדוק אצל נהגים האם פנו אליהם בנושא הזה ואם פנו אליהם, מה הם עשו עם זה והאם הם חושבים שהם זקוקים לעוד הסברה וכלים.
רונית לב-ארי: אני חושבת שזה מאוד יעזור לנו להכין את ההדרכה נכון ולתת לנהגים את הכלים הנכונים באמצעותה.
רונית לב-ארי: אם לקחת את המסר של דוקטור אורית קמיר בעניין של הנוסעים בינם לבין עצמם, השאלה איך הם מונעים, ואיך ומתי להפעיל את סמכותו של הנהג.
רונית לב-ארי: גם בריב של ילדים בבית הספר המורה לא אמורה להתערב, אבל יש מצבים בהם צריך לפנות אל המורה כסמכות, יש מצבים שהילדים צריכים להסתדר ביניהם, לא תמיד צריך לפנות למשטרה כשיש אלימות במערכת החינוך.
רונית לב-ארי: מצופה שמנהל בית-הספר יסתדר בתוך בית הספר אבל יש מצבים שיש מקום לפנות החוצה.
רונית לב-ארי: אני חושבת שיש מקום לבדוק את הדברים.
רונית לב-ארי: בכל מקרה אני רוצה מאוד להודות לגישת אנשי התחבורה הציבורית ואיגוד המוניות.
רונית לב-ארי: קיימתי שיחה לפני הישיבה ובהחלט הרגשתי רצון לשיתוף פעולה.
רונית לב-ארי: אני מאמינה שיחד עם משרד התחבורה נעשה בנושא הזה שצריך לפעול בו.
יעל דיין: אני מודה למכון גיאוקרטוגרפיה, לרשות למעמד האישה ולנוכחים.
יעל דיין: יש נושא שמתעורר עכשיו בצורה מאוד משמעותית וזה נושא החופים.
יעל דיין: החופש הגדול התחיל והחופש זורק את כולנו, נשים, גברים וילדים, למתת האל הברוכה שזה החוף.
יעל דיין: הוועדה עוסקת בעיקר בנושא רציחות נשים.
יעל דיין: אנחנו לא נכנסים כאן לכל הנושא הרחב והסבוך של אלימות כלפי נשים, כי לצערי זו שגרת יומנו.
יעל דיין: בנושא של אלימות כלפי נשים, אנחנו כוללים את העבירות הקלות עד הקשות מאוד והיום אנחנו דנים באותם מקרים, שלצערי, הם מקרים של סוף הדרך.
יעל דיין: עשו מה שעשו או שלא עשו או לא צריך היה לעשות, ובכל זאת הגענו לבית-הקברות.
יעל דיין: אנחנו מעלים את הנושא הזה בנפרד, משום שאחד המבחנים לטיפול באלימות, בצדק או שלא בצדק, זה הסך הכל השנתי שהיינו רוצים לראות בו ירידה.
יעל דיין: זה איזה שהוא מבחן לגבינו.
יעל דיין: מספר הנשים הסובלות מאלימות, אנחנו תמיד מגדירים בגדול.
יעל דיין: אנחנו מדברים על מספר של 200,000 וגם לפני חמש שנים דיברנו על 200,000 ובעוד חמש שנים נדבר על 200,000.
יעל דיין: זה לא המספר הבדוק.
יעל דיין: המספר הבדוק זה באמת בתחום אחד, שאנחנו לא דנים בו היום אבל הוא נראה לי על פניו בקו עליה וזה עבירות מין ועבירות מין קשות.
יעל דיין: אמנם, אנחנו אומרים שזה בא בגלים, אבל לפתוח היום עיתון ולקרוא על אונס ועל אונס קבוצתי או אונס קטינות, זה דבר שכיח.
יעל דיין: זה גם אחד הנושאים שאנחנו עוסקים בהם ויש לנו הערות כלפיהם.
יעל דיין: בדרך כלל, במקרים של אונס המשטרה או ביטחון הפנים שותפים לאחר מעשה.
יעל דיין: כשאנחנו מדברים על אונס קטינות, אנחנו מדברים על מערכת החינוך.
יעל דיין: אנחנו מדברים בקצה השני על מערכת השפיטה, על הטיפול באנסים, על שירות בתי הסוהר.
יעל דיין: כל הנושאים האלה, בעיקר לגבי קטינות ולגבי גילוי עריות, שגם המספרים לגביהם מבהילים, של עבירות מין בתוך המשפחה, הנושאים האלה רק לאחר שהם נעשים, אנחנו נדרשים לטיפול וגם לאבחון ואיך אפשר היה למנוע אותם.
יעל דיין: בנושא הרחב יותר של אלימות כלפי נשים ורצח נשים, אנחנו לוקחים על עצמנו את הבחינה הפרטנית, כי מדובר במספרים ידועים.
יעל דיין: צריך לראות האם אפשר היה למנוע ובאיזו נקודה אפשר היה למנוע זאת.
יעל דיין: כפי שאנחנו מגדירים את זה בוועדה חזור והגדר, בין הסטירה והסכין, שהביאה למות האישה, בין הסטירה הראשונה ובין גילוי האלימות הראשון, בדרך הזו, היתה נקודה שהחברה או המוסדות היו יכולים להיכנס ולהגיד: אנחנו יכולים לעצור את זה.
יעל דיין: אחד הכלים שנוצרו במהלך השנים האחרונות או הכלי החשוב ביותר, זה העניין של אבחון מסוכנות.
יעל דיין: לצערי, המשטרה היא המוסד היחיד שמשתמש בו ושמיומן להשתמש בו ואין לו די כוח אדם להשתמש במבנה רחב יותר.
יעל דיין: אני אומרת משטרה ולא ביטחון פנים, אז תסלח לי אדוני השר.
עוזי לנדאו: אני ממש נפגע עד עמקי נפשי.
יעל דיין: עושים את זה שוטרים מהמשטרה בסופו של דבר.
יעל דיין: גם את הכלי הזה, היינו רוצים לראות בשימוש הרבה יותר תכוף.
יעל דיין: לא נחזור עכשיו כמה תקנים יש וכמה עושים את זה.
נורית זיו: עושים את זה גם עם התקנים האלה.
יעל דיין: אבל, אני מציינת את זה, כי זה כלי שהתמקצע ויש מיומנות בו והיינו רוצים שגם גופים אחרים שעוסקים באלימות כלפי נשים, תהיה להם אותה מיומנות כדי לאבחן.
יעל דיין: עברנו מקרה מקרה בנושא רציחות נשים.
יעל דיין: השורה התחתונה שאנחנו יכולים לשים את האצבע ולומר האם היתה נקודת מניעה ולא עשינו את זה, היא בדרך כלל או במחצית המקרים, עניין של הצלבת מידע או תיאום בין-מערכתי.
יעל דיין: כלומר, יש שני גופים, משרד העבודה והרווחה עם כל המערכת שלו, אני לא מדברת עכשיו על מערכות נלוות אלא על המשרד ומרכזים למניעת אלימות אזוריים וכולי, והוא מחזיק מקלטים והוא חולש על הרבה מאוד או על רוב הטיפולים שעניינם במניעת אלימות כלפי נשים.
יעל דיין: הוא גם הכתובת המרכזית.
יעל דיין: יש כמובן מרכזי סיוע וארגוני נשים וכן הלאה, אבל הכתובת המרכזית הממלכתית זה משרד העבודה והרווחה ואותם מוסדות או כתובות שהוא הקים בלעדית לצורך הזה.
יעל דיין: מרכזים שעוסקים רק בנושא אלימות במשפחה.
יעל דיין: יש משטרה ברמה המקומית.
יעל דיין: כל מי שנמצא כאן הם אנשי מקצוע ועברנו מקרה מקרה.
יעל דיין: הכשל מבחינה מספרית ברוב המקרים של הרציחות היה חוסר תיאום בין הרווחה והמשטרה, או, שהמשטרה ידעה ולא העבירה לרווחה.
יעל דיין: במקרים היותר חמורים, הרווחה ידעה ולא העבירה למשטרה.
יעל דיין: יש גם שניים שלושה מקרים שזה תוך משטרתי.
יעל דיין: כלומר, תחנה אחת ידעה, האדם עבר מקום והחליף כתובת.
יעל דיין: אנחנו רואים מקרים שבהם היה היעדר של העברת מידע בתוך המשטרה ולזה בוודאי אתם תמצאו את התרופה.
יעל דיין: נורית זיו מכירה כל מקרה לגופו.
יעל דיין: אם נחלק את זה, יש מקרים של מטופלי רווחה ושרק כאשר הרצח בוצע, אני אומרת רצח אבל זה ודאי מתייחס גם למקרים של חבלה חמורה, כמעט רצח או כוונה לרצח.
יעל דיין: אנחנו רואים מקרים שברווחה המקומית ידעו על כך, המשפחה היתה מטופלת רווחה, לא נערכה אותה הערכת מסוכנות, כי הם לא הסכימו לחקיקה של חובת דיווח.
יעל דיין: היתה לנו הצעה, המשטרה הסכימה ומשרד העבודה והרווחה בכל דרך שהיא מנע את החקיקה הזו, לחייב את הרווחה, שיודעת על מסוכנות גבוהה, לדווח למשטרה.
יעל דיין: הם לא הסכימו והיום יש לנו מערכת רופפת של יידוע בעקיפין, אבל זה ודאי במקרים שהרווחה ידעה, המשטרה לא ידעה.
יעל דיין: אנחנו נמצאים בפני כשל שהוא ברור.
יעל דיין: המקרים שהמשטרה ידעה והרווחה לא ידעה הם בעייתיים, כי המשטרה איננה גורם מטפל.
יעל דיין: הוא גורם שמקבל תלונות אבל הוא איננו גורם מטפל מבחינה אינדיבידואלית של מעקב, של להיכנס לתוך המשפחה, להציע סעד לקורבן וזה כולל גם את האפשרות של צווים.
יעל דיין: בחלק ממקרי הרצח, הרציחות נעשו תוך כדי היות הבעל מורחק על ידי צו הרחקה והגנה.
יעל דיין: עכשיו אנחנו החמרנו בחוק את הענישה על הפרת צווים.
יעל דיין: יכול להיות שזה לא די מרתיע.
יעל דיין: הערנות של המשטרה היא לא תמיד במאה אחוז לגבי הפרת צווים.
יעל דיין: זאת אומרת, הם נענים, אבל האמת היא, שהצו לא מגן בצורה שהיינו רוצים.
יעל דיין: אנחנו מנסים לחזק את העניין של הצו, אבל, אם לצו נלווית הערכת מסוכנות וההערכה הזו גבוהה, אז ברור שמי שמוערך כמסוכן ומהווה סכנת חיים, שום דבר לא מונע בעדו לבוא עוד פעם ועוד פעם לעכב את הצו.
יעל דיין: הצו זה לא הדבר המרתיע ביותר למי שכוונתו לרצוח, איים ברצח ומוערך כמסוכן לרצח.
יעל דיין: יש לנו כאן מקרה אחד או שניים, שהם ממש בלתי ניתנים לעצירה וזה מה שאנחנו מגדירים פסיכופטים או דחף שלא היה לו רקע קודם.
יעל דיין: הם לא רשומים בשום מקום, לא היו נגדם תלונות.
יעל דיין: אלה המקרים הבודדים.
יעל דיין: ברוב המקרים, היו תלונות כאן או שם.
יעל דיין: המקרים האלה של התפרצות ניתנים להערכה, אבל, המסוכנות כאן ניתנת להערכה על ידי גורמים אחרים.
יעל דיין: יש גורמים שלא עושים את העבודה הזאת והם גם לא מחויבים לעשות אותה.
יעל דיין: החל מערנות בבתי הספר לגבי מצבם של הילדים במשפחות.
יעל דיין: הם לא מוגדרים כילדים בסיכון.
יעל דיין: הם נמצאים במשפחה שברור שהיא בעייתית ויש שם איומים גם בלי תלונות למשפחה.
יעל דיין: יש את מערכת הבריאות, שיכולה לזהות דברים גם בלי תלונות וגם היא לא עושה את המקסימום.
יעל דיין: ברוב המקרים, היה לנו תמרור אזהרה בעניין הצלבת אינפורמציה או תוך מערכתי או בין המערכות.
יעל דיין: אנחנו רואים גם כשל בחלק מהמקרים בתביעה, כאשר יש שחרור למעצר בית וכאשר אין די...
עוזי לנדאו: התביעה או השיפוט?
יעל דיין: גם המשטרה וגם התביעה יכולות לבקש לעצור עד תום ההליכים.
יעל דיין: זה לא מתבקש ברוב המקרים.
עוזי לנדאו: אני זוכר מקרה שקרה לפני יותר משנה, שנרצחה מישהי מנתניה, ששם המשטרה ביקשה.
נורית זיו: לא פעם אחת המשטרה ביקשה.
עוזי לנדאו: השופט לא נתן והאישה נרצחה.
יעל דיין: על דברים כאלה, אני מניחה שהתביעה יכולה להגיש ערעור.
נורית זיו: היו גם מקרים שערערנו וזה הגיע עד העליון.
נורית זיו: היה אירוע שהיה דיון בעליון ונשלחו מספר תזכירים.
יעל דיין: לכן אנחנו עושים את הישיבה היום, משום שיש לנו כבר איזה שהן מסקנות, כמו בשעתו לוועדת החקירה בעניין רציחות על ידי בני זוג.
יעל דיין: אנחנו לא הפכנו להיות מומחים, אבל יש דברים שאנחנו מרגישים צורך להעביר למשטרה ולרווחה ולבחון ביחד האם יש צורך בחקיקה.
יעל דיין: יכול להיות שלא.
יעל דיין: האם יש צורך בתגבור בתוך המערכת.
יעל דיין: צריך לשים לב לדברים שאולי לא שמנו לב אליהם או אולי לא נקטנו באמצעים בזמן.
יעל דיין: ברור, שמערכת השפיטה זה סיפור בפני עצמו.
יעל דיין: יש לנו בעיה גדולה מאוד בהרתעה של העונשים.
יעל דיין: שוב, בעניין רצח זה ממש כך.
יעל דיין: כאן הטענות שלנו הן ביחס לאלימות קשה ולאונס ולעסקאות טיעון.
יעל דיין: לפי דעתנו, השפיטה לקולא יוצרת דרבון, אם לא מתנה לאנסים בפוטנציה ולכן החשבון שלנו עם בתי המשפט קיים כל הזמן, הן על ידי חקיקה שמחייבת אותם וגם ניסיון להגיע לתביעה הרבה יותר מחמירה, לפחות בעניין הגשת הערעורים.
יעל דיין: בדרך כלל, כשהתביעה מערערת על קולת העונש, הערכאה הבאה מחמירה.
יעל דיין: זה ב-90% מהמקרים שבדקנו.
יעל דיין: אבל, כפי שאמרתי, יש מקרים קיצוניים שהיתה הערכת מסוכנות.
יעל דיין: למרות שהיתה תלונה נקבע שאין כאן מסוכנות.
יעל דיין: זה הגיע לרצח...
נורית זיו: אנחנו לא צילמנו את המסמך הזה.
יעל דיין: אני יכולה להעביר לכם.
יעל דיין: זה מסמך שהוכן אצלנו, על בסיס הדיונים שהיו.
יעל דיין: אני אשמח להעביר לכם אותו.
יעל דיין: אני לא רוצה שתראו בו איזה דבר שמוסמך להאשים מישהו.
יעל דיין: זה סיכום של ישיבות ועדה.
יעל דיין: המקרים כולם ידועים והדיונים הם עקרוניים ביחס להצלבת המידע, מדוע יש מקרים כה רבים של הפרת צווים ורצח.
יעל דיין: מדוע יש מקרים של הרווחה שלא מעבירה אליכם?
יעל דיין: האם אפשר בכל זאת לשפר את המצב שם?
יעל דיין: כל הצעה תבורך.
יעל דיין: היו כאן גם שוטרים מהתחנות השונות, שבדמעות תיארו לנו השתלשלות של דברים.
יעל דיין: תלונות כאלה וכאלה, שחרור, מאסר, בעלים שישבו וריצו עונש מאסר בגין אלימות, יצאו עם צו הרחקה וכמה חודשים אחרי זה.
נורית זיו: היו כמה מקרים כאלה.
נורית זיו: אחרי שניתנו כתבי אישום וניתן גזר דין.
נורית זיו: פעם אחת אחרי ריצוי של מאסר בפועל, פעם אחת אחרי עבודות שירות ופעם במהלך עבודות שירות.
יעל דיין: לכן אנחנו אומרים, שצריך לבחון את הדברים.
יעל דיין: היו תלונות, היה כתב אישום, האדם ישב בבית סוהר, אני לא מדברת על אורך הזמן.
יעל דיין: במקרים מסוימים זה היה קצר והוא יצא על תנאי.
יעל דיין: אחר כך איים, התנאי לא הופעל.
יעל דיין: כשאנחנו מדברים על רצח של אישה על ידי בן זוגה, דבר ראשון שאנחנו בודקים סביב השולחן הזה זה האם היו תלונות והאם המשפחה היתה מטופלת רווחה.
יעל דיין: זו נקודת המוצא.
יעל דיין: כאשר אנחנו בודקים את זה, מסתבר שלפעמים היו תלונות ובוטלו ואז לא המשיכו בטיפול.
איילה מאיר: כשאת אומרת שלא המשיכו בטיפול, למה הכוונה?
איילה מאיר: טיפול בתוך תחנת המשטרה או ...
יעל דיין: איזה שהוא מעקב.
יעל דיין: יש עכשיו חוק שעוד לא נכנס לתוקף, של אי ביטול תלונות.
נילי קהלני: אנחנו אגב, לא מבטלים.
נילי קהלני: אנחנו ממשיכים לטפל.
יעל דיין: האם הטיפול צריך לכלול העברה לרווחה?
יעל דיין: האם אבחנת המסוכנות קיימת גם במקרה של פעולות?
יעל דיין: הרי בשביל זה אנחנו יושבים כאן.
יעל דיין: אין הכוונה להגיד שהכל בסדר ולמרות מספר הרציחות הכל בסדר.
יעל דיין: בשביל זה לא היינו מטריחים את השר, כדי לטפוח לעצמנו על השכם.
יעל דיין: אדוני השר, אתה רוצה להתייחס לדברים?
עוזי לנדאו: אני כאן בשביל לומר, שהמשרד והמשטרה רואים את כל מה שקשור באלימות נגד נשים, כנושא שיטופל בעדיפות גבוהה ביותר.
עוזי לנדאו: מי שמופקד אצלנו על כל הנושא הזה היא סגן ניצב נורית זיו, ראש המדור של נפגעי עבירה ואלימות במשפחה.
עוזי לנדאו: קחו בחשבון, שכל תוספת כוח אדם, שהמשטרה הכחולה קיבלה לשנה הקרובה לעסוק בנושא זה אלף איש.
עוזי לנדאו: בשלוש השנים האחרונות, המשטרה העבירה ותגברה את כל מה שקשור במערך חוקרי אלימות במשפחה שלה לכלל 170 איש.
עוזי לנדאו: כדי להגיע למצב שבכל תחנה יהיה לפחות חוקר אחד, שעוסק בנושא אלימות במשפחה.
יעל דיין: החוקרים הנוספים עברו את ההכשרה?
עוזי לנדאו: כולם.
עוזי לנדאו: מעבר לזה, ישנם מעגלי הכשרות שמיד אומר מה הם.
עוזי לנדאו: הם מוכשרים לא רק איך לבצע את החקירה אלא גם איך להיות בקשר עם גורמי רווחה, עם מקלטים לנשים מוכות וכדומה.
עוזי לנדאו: מבחינת התיעדוף, המשטרה, בגלל קוצר היד כרגע, לא יכולה לעסוק בכל התלונות ובכל התיקים.
עוזי לנדאו: מבחינת התיעדוף, כל מה שקשור בתיקים שקשורים באלימות במשפחה זה ברמה העליונה ביותר.
עוזי לנדאו: בלשונה של סגן ניצב זיו, זה תיק מתקתק.
עוזי לנדאו: דבר כזה קיים והוא רץ כל הזמן וצריך לטפל בו כל הזמן.
עוזי לנדאו: רק לאחרונה, מינתה המשטרה עוד שישה קציני מטה מחוזיים בתקן רב-פקד בנושא נפגעי עבירות בכלל ואלימות במשפחה.
עוזי לנדאו: יש התמקדות מיוחדת בנושא הזה.
עוזי לנדאו: זה לא סתם אנשים שהוצאו כדי לקדם עליה בדרגה.
עוזי לנדאו: שלושה מהם הם ראשי מחלקת חקירות בעבר ושלושה אחרים הם יוצאי מחלקת התביעה והם מכירים יפה מאוד את הנושא.
עוזי לנדאו: בתוך המשרד לביטחון הפנים, עורכת הדין נילי קהלני מהיחידה לתלונות הציבור, מופקדת על הנושא הזה.
עוזי לנדאו: היא נמצאת בקשר ישיר לא רק עם המדור של נורית זיו אלא גם עם רמת התחנה, כאשר קורה משהו וכדי לברר ישירות מה הדברים שקורים.
עוזי לנדאו: גם מבחינת הקצאת כוח האדם השנה, את אותם אלף איש שקיבלה משטרה, היא מפנה ברובם המכריע לנושאי סיור ולנושאי מלחמה בפשיעה.
עוזי לנדאו: כרגע, אנחנו נמצאים בעיצומו של התהליך לגיוס אנשים וגם זה לוקח זמן כולל ההכשרה שלהם.
עוזי לנדאו: אבל, לפחות תדעו ותראו, שהנושא של אלימות במשפחה ונושא אחר של סחר בנשים שאולי יעניין אתכם, זו עוד סוגיה קשה ביותר וגם פה המשטרה תשקיע מאמץ כביר.
עוזי לנדאו: לגבי הנתונים על נושא האלימות: השנה, בהשוואה למחצית השנה המקבילה לה בשנה החולפת, יש שיפור של כ-8%.
עוזי לנדאו: אם במחצית השנה הראשונה החולפת נפתחו כ-9,312 תיקים פלילים, השנה המספר הוא 8,559 תיקים.
עוזי לנדאו: גם מתוכם, הדבר המאפיין הוא שיש הרבה יותר תלונות חדשות.
עוזי לנדאו: זאת אומרת, בטיפול שמתרחש בין אם במשטרה עצמה ובין אם בבתי הכלא וביקרתם בבתי הכלא ואתם יודעים מה המאמץ הניכר שמשקיעים בתי הכלא בטיפול באותם אנשים.
עוזי לנדאו: לי הזדמן לפגוש אותם בבתי הכלא "צלמון" ו"חרמון".
עוזי לנדאו: נעשית עבודה רבה ביותר בנושא הזה.
עוזי לנדאו: בתחום תיקי האין-תביעה גם כן ישנה ירידה.
עוזי לנדאו: אבל, באופן טבעי, סביר להניח שישנה ירידה בכלל בתיקים הנפתחים.
עוזי לנדאו: מספר מקרי הרצח של נשים השנה זהה למה שהיה בשנה שעברה.
עוזי לנדאו: שישה תיקים בשנה החולפת ושישה תיקים השנה.
מיכל כפרי: עוד לא הסתיימה השנה.
מיכל כפרי: ..
עוזי לנדאו: אני מדבר על חצי השנה החולפת.
עוזי לנדאו: השנה נרצחו גם שני גברים, בנוסף למה שהיה בשנה שעברה.
עוזי לנדאו: מעבר לעניין הקמת מערך החקירות הייחודי, שהמשטרה הולכת ומתמקצעת בנושא הזה, יש מספר חידושים שנכנסו וישנו פרוייקט של עובדים סוציאליים בתחנות משטרה.
עוזי לנדאו: זאת אומרת, לחבר את תחנות המשטרה הקרובות לעובדים סוציאליים, כמעט הייתי אומר און-ליין, מקוונים.
יעל דיין: אנחנו ביקשנו להגדיל את המספר, בגלל העבודה הטובה שהם עושים.
עוזי לנדאו: אני חושב, שהמאמץ שלכם צריך להיות בעיקר מול אנשי המשרד לעבודה ורווחה.
נורית זיו: דרך הוועדה הבין-משרדית.
עוזי לנדאו: את לא כל כך אוהבת להשתמש במונח לחץ פיסי מתון.
עוזי לנדאו: אני חושב שבתחום הזה, אל תחמיצי את השעה.
עוזי לנדאו: אנחנו ניסינו את הדבר הזה ב-12 תחנות עד כה.
עוזי לנדאו: משטרת ישראל בהחלט מוכנה ומעונינת להרחיב את הניסוי הזה.
עוזי לנדאו: אבל, פה התקציבים צריכים לבוא ממשרד העבודה והרווחה.
עוזי לנדאו: הם עדין לא נתקבלו.
עוזי לנדאו: בעניין הערכת המסוכנות: המשטרה אכן עוסקת בתחום הזה, בכל מקום שבו עוסקים בהערכה יש גם שגיאות.
עוזי לנדאו: בתחום אחר, אנחנו מוציאים מבתי הסוהר אסירים לחופשה.
עוזי לנדאו: חלק לא חוזרים.
עוזי לנדאו: בשנה החולפת, כשהבאנו את המבקר לבדוק את זה, התברר שהמספרים גדולים ביותר.
עוזי לנדאו: שינינו את הכללים של הערכת המסוכנות ואת הקריטריונים, כדי שאסירים יוסיפו לצאת לחופשה.