GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: תשמעי, יש לך פה דוגמה.
עאידה תומא סלימאן: לפני שאת עוזבת.
נגה שילוח: אנחנו עשינו ניסיון השנה לפנות לוועדה.
נגה שילוח: מדובר באשה פלשתינאית שנישאה, הושאה בהסדר בין משפחות לגבר מבוגר ישראלי שניצל אותה כשפחת מין והיא עשתה ניסיון אובדני וכך הגיעה למקלט לנשים מוכות ואחר כך הגיעה לאופק נשי, יש בהחלט נסיבות הומניטריות, אני חושבת, ואלימות, שגם נקבעה על ידי העובדת הסוציאלית בבית החולים וגם על ידי המקלט ובכל זאת המליצו לנו לא לגשת בנסיבות הומניטריות כי אמרו שזה חסר סיכוי וניסינו להגדיר אותה כקורבן סחר, כי בעצם השיאו אותה במטרה לשמש כשפחת מין, אפילו שהיו נשואים, וגם זה לא עבד.
נגה שילוח: אני רוצה להגיד אגב מה שנאמר פה, וכשאנחנו טענו שאין לה לאן לחזור כי אחרי כל הדברים שהיא עברה היא בסכנה לחזור חזרה לשטחים נאמר לנו שתי אפשרויות: שימו אותה במקלט בבית לחם ששם הם בפניה שלנו אליהם אמרו שאין להם מה לקבל נשים כאלה כי לא יהיה להם מה לעשות איתם, או "תשלחו אותה לקנדה" אמרנו להם טוב, אנחנו מוכנות שהיא תצא לקנדה, איך עושים את זה?
נגה שילוח: "תמצאו את הדרך, תפנו לאו"ם, תפנו לזה", ובסופו של דבר מה שקרה שאותה אישה באותו מצב, והאשה הבאה שתגיע, אני בכלל לא חושבת שאגש לוועדה כי כל כך הרבה שעות עבודה שמלכתחילה כולם טוענים שזה חסר סיכוי.
נגה שילוח: אני רוצה גם להגיד על התהליכים הבירוקרטיים הארוכים ארוכים שקשורים ללהביא אבהות, המסמכים המשפטיים האינסופיים, ועכשיו אני לא מדברת על נשים פלשתינאיות.
נגה שילוח: אני רוצה לסיים בנתון מהדו"ח של יעל גור שהיא המנהלת של מרפאת לוינסקי שתיארה שבשנת 2014 היו לפי הערכה שלהם 40 נשים בזנות, נשים אפריקאיות, והיום 365 נשים בזנות לפי הערכה, זאת אומרת זה למה שהמדיניות הזאת גורמת בסופו של דבר.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה נגה.
עאידה תומא סלימאן: גברת מיכל.
עאידה תומא סלימאן: את מוכנה להתייחס גם לשאלות שעלו בעניין חוות הדעת של הרווחה, עד כמה אתן מעורבות במקרים של יישום הנוהל הזה ולמה ההרגשה גם של מנהלות מקלטים וגם של ארגונים שבעצם אין להם גב בתוך הוועדה?
מיכל חנוך אחדות: אני לא עשיתי שיעורי בית על זה, על נציגת הרווחה בתוך הוועדה ההומניטרית, אני מוכנה להשלים, כי דווקא שנציגת רווחה, אני יודעת שיושבת בוועדה, אבל לא שוחחתי איתה לפני כן.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לדעת מי היא בתקופה הזאת?
מזל כהן: יש לנו שתי נציגות, כי פשוט העומס של הבקשות לוועדה הולך וגדל.
מזל כהן: החלטנו לעשות ועדות פעמיים בחודש לפחות .
מזל כהן: ואז מה שהציעו לנו לקבל נציגה נוספת.
מזל כהן: הנציגה הנוספת היא שרית צרפתי.
מזל כהן: יש לנו שתי נציגות בוועדה, הן מגיעות אלינו עם דו"חות כשצריך, כשאנחנו צריכים דו"חות.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת, מי קובע?
עאידה תומא סלימאן: אם האישה מגיעה על סמך אלימות, לפי נוהל האלימות.
מזל כהן: לפי נוהל אלימות, בכלל ברגע שאישה מגיעה אלינו למשרד ומגישה בקשה כזו במחוזות, היא צריכה להציג בין היתר מכתב מהרווחה או ממקלט לנשים מוכות שהיא שוהה שם, או מהמשטרה שאכן הגישה תלונה על בעלה וכולי.
מזל כהן: כבר אז יש לנו מסמך שמעיד שהיא אישה מוכה.
עאידה תומא סלימאן: נציגת הרווחה שיושבת בוועדה, אם אין לה, אמרת שהיא מכינה דו"ח כשצריך, וכשלא צריך מה התפקיד שלה בוועדה?
מזל כהן: למשל, היא מכינה דו"ח בדרך כלל כשמדובר שיש ילד משותף.
מזל כהן: מה טובת הילד.
עאידה תומא סלימאן: אז יותר כפקידות סעד ולא כעובדות סוציאליות שבאות לחזק את האשה שצריכה לעבור את התהליך.
מזל כהן: כשצריך כן, הן נותנות את חוות הדעת שלהן.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר בעיקר בדיקת הזיקה.
עאידה תומא סלימאן: אתם עושים.
עאידה תומא סלימאן: יותר מאשר בדיקת האלימות או - - -
מזל כהן: גם האלימות וגם הזיקה.
עאידה תומא סלימאן: אם אלימות, אז צריכה להגיש דו"ח על כל מקרה ומקרה.
ליאת שטיינברג: אבל אין דו"ח מהרווחה על אלימות.
עאידה תומא סלימאן: נאמר פה במפורש שבהרבה מקרים אם יש להם את המסמכים הראשוניים או במקרים של מקלטים, אתם מגישים כאשר מגישים את הבקשה, השאלה היא מעבר להגשת הבקשה כי חלק מהבקשות האלה בכלל לא מגיעות לוועדה.
עאידה תומא סלימאן: הן נתקעות במחוזות ולא מגיעות לוועדה.
עאידה תומא סלימאן: ברגע שהן מגיעות לוועדות, נציגת הרווחה, אני מבינה את התפקיד שלה, אחרת למה הושיבו, היא צריכה להגיע עם חוות דעת מקצועית שהיא או תומכת או לא תומכת, אומרת שהייתה אלימות או לא הייתה אלימות, האישה נמצאת במסוכנות, אני לא יודעת מה.
עאידה תומא סלימאן: להגיש דו"ח כמו כל פעם שיש נציגה של הרווחה ועכשיו אמרת לי שלא בכל המקרים זה קורה, ובעיקר זה קורה כשיש ילדים, וכלומר היא יותר מתפקדת כפקידת סעד שבאה להגיד מה טובת הילד במקרה הזה, יותר מאשר לדבר גם על מצב האישה.
קריאה: היא לא בוחנת את האלימות, רק את טובת הילד.
עאידה תומא סלימאן: אני אשלח לכם, אני ארצה את הנתונים והפילוחים והפעם אני לא מוותרת.
עאידה תומא סלימאן: לא מוותרת בשום פנים ואופן ולא אחכה שנה לקבל את זה לדיון הבא.
ליאת שטיינברג: גבירתי אם אפשר לבקש מהרשות גם במקרה אלימות את חוות הדעת של פקידת הסעד?
ליאת שטיינברג: מדובר רק ב-20 נשים.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא אבקש חוות דעת של פקידות הסעד.
עאידה תומא סלימאן: מה אני צריכה לעשות עם זה?
עאידה תומא סלימאן: יש סודיות.
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, אני מבקשת, אני יודעת בדיוק מה אני יכולה לבקש, אני יודעת טוב מאוד מה אני כן יכולה לבקש ומה אני לא יכולה לבקש.
מיכל חנוך אחדות: אם יש צורך בנתונים להשלים מנציגת הרווחה אני בהחלט אעשה זאת.
מיכל חנוך אחדות: מה שחשוב לדעת ואני לא מחדשת, ובוודאי לא לך, שהמדינה מטפלת בחרום והפירוש שהמדינה מטפלת בחירום זה אומר שנשים נפגעות אלימות מגיעות למקלטים ללא הבדל דת, גזע, לאום וחסרות מעמד, כפי ש- - - ציינה, הן ללא הבדל ביניהן, החלוקה שחברת הכנסת מיכל רוזין עשתה היא מאוד ברורה ונכונה אבל אנחנו מטפלים באמת בכולן.
מיכל חנוך אחדות: המשרד מעביר תקציב, המדינה משלמת עבור נשים שנמצאות במקלטים.
מיכל חנוך אחדות: חשוב להגיד פה שהשהות במקלט, היא יכולה לקבל את מה שהיא יכולה לקבל בתוך המקלט, אבל חשוב מאוד לדבר על חוסר הזכויות שמקשות מאוד גם על השהיה בתוך המקלט וגם על היציאה מהמקלט כפי שצוין פה.
מיכל חנוך אחדות: מדובר על חוסר זכויות בסיסיות שכוללות טיפול רפואי וכוללות ביטוח לאומי, כל מה שאזרח זכאי לקבל וברגע שאין זכויות כשהיא נמצאת במקלט וגם אין אופק לתכנן אותו, זו בעיה מאוד קשה.
מיכל חנוך אחדות: כך שאת המענה של המקלט הן מקבלות ב-14 מקלטים, ב-2017 אני יכולה לדבר על כ-90 נשים ללא תעודת זהות ששהו במקלטים, מתוך 686, ב-2018 עד היום, בדקתי, כ-70 נשים מתוך 628.
מיכל חנוך אחדות: זה לא מעט.
מיכל חנוך אחדות: בכלל, יש מעמד פליטה, עובדת זרה, תיירת, אחר, פלשתינאיות, גבירתי מבינה כמה ש - - - אני מדגישה את הקטע של חוסר זכויות כי זה מאוד מאוד חשוב לציין.
מיכל חנוך אחדות: כן חשוב לי לציין כנציגת המשרד שיש תקציב ייחודי לנושא של טיפול בנשים שאינן - - - שבאמת מדובר הרי אם אני לא טועה באריאתראיות וסודן, שזו הקבוצה, ששם באמת השנה הגיע תקציב שמדובר בדרי רחוב, בנשים נפגעות אלימות או בבעלי מוגבלויות - --
מיכל רוזין: אתמול שמענו שזה עוד לא יצא לפועל.
מיכל רוזין: משר הרווחה.
מיכל חנוך אחדות: אנחנו מדברים כרגע על מסגרות חוץ ביתיות.
מיכל חנוך אחדות: אני מחריגה את המקלטים כי במקלטים ישנם סעיפים תקציביים - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה עכשיו לפתוח דיון על פתרונות אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה בתהליך הזה לקבל תשובה, כלומר מי ה-70 או ה-90 שהיו במקלטים בשנים האחרונות.
עאידה תומא סלימאן: כמה מהן למשל אתן יודעות שהן קיבלו מעמד?
עאידה תומא סלימאן: אתן יודעות על משהו כזה?
מיכל חנוך אחדות: אני יכולה לבדוק את הפילוח הזה.
יעל גולד: אני יכולה להגיד לך שבשלוש השנים האחרונות אצלי אף אחת לא קיבלה.
ליאת שטיינברג: אין גבירתי, אין.
מיכל חנוך אחדות: אני יכולה להגיד כך: יש מעמדות שונים, יש חסרת מעמד לחלוטין, יש נשים שנכנסות עם מעמד ומעמדן אינו מחודש על ידי הגבר.
מיכל חנוך אחדות: אני יכולה לנסות לעשות פילוח ולהעביר לך.
עאידה תומא סלימאן: את יכולה לעשות?
עאידה תומא סלימאן: אשמח לקבל את זה לידיי.
מיכל חנוך אחדות: חשוב לי גם להגיד, עורכות הדין של המקלט, עם כל הכבוד, הן מומחיות בדיני אישות והן לא אמורות לפעול בנושא הזה זה איזה שהוא תיק - - - משהו שנדרש מהן כן, בנוסף.
עאידה תומא סלימאן: עלי ג'אבר.
מיכל רוזין: אני ממש מתנצלת, אני חייבת לצאת לדיון נוסף.
עלי ג'אבר: גם משרד הפנים יצאו.
עלי ג'אבר: חבל, רציתי שהם ישמעו את הקול שלי.
עלי ג'אבר: את הסבל שלי ושל משפחתי מלפני 18 שנה.
עלי ג'אבר: אני נישאתי לאשה פלשתינאית כי לא הסתדרתי עם האישה הראשונה.
עלי ג'אבר: למזלי, אני אומר את זה בפירוש, נישאתי לאישה פלשתינאית שמאז אנחנו ממורמרים בחיים.
עלי ג'אבר: יש לנו שני ילדים, הבן הגדול כמעט 17 והבת שלי בת 15.5.
עלי ג'אבר: השאלה שאני רוצה לשאול, איך זה יכול להיות.
עלי ג'אבר: איזה הגיון פה שלבן שלי יש אזרחות מלאה הוא יכול להסתובב בכל העולם, בכל המדינה בחופשיות, ואמא שלו שהביאה אותו לחיים לא יכולה.
עלי ג'אבר: לא תעודת זהות, לא אישור - - - נכון שהיה לה אישור - - -רוב הזמן, אחרי מאמץ גדול השגנו את זה, אבל מתאריך 9.2 שעבר, לקחו לה את האישור.
עלי ג'אבר: לא יודע למה.
עלי ג'אבר: אמרו "תחכו, נשלח לכם לעשות ישיבה, כל אחד בנפרד" לא יודע איך קוראים לתהליך הזה, שישמעו איך אנחנו חיים ביחד.
עלי ג'אבר: עדיין חיים, לא חיים.
עאידה תומא סלימאן: אתם צריכים להוכיח שאתם ביחד.
עלי ג'אבר: שימוע.
עלי ג'אבר: אז מתי עשינו את השימוע?
עלי ג'אבר: ב-15.5.
עלי ג'אבר: עשו שימוע והלכנו הביתה.
עלי ג'אבר: ביקשנו לחדש את השהייה, שהיא תוכל להסתובב, ללכת.
עלי ג'אבר: "לא, עד שיש לכם תשובה זה התשובה שלנו בינתיים".
עלי ג'אבר: אשתי עברה כמה ניתוחים במדינה הזאת מאז שהתחתנו והיא חייבת להיות במעקבים רפואיים בכמה מקומות, זה מזלה בחיים.
עלי ג'אבר: לפני שנה הייתה צריכה לעשות מעקב רפואי חשוב מאוד בחזה שלה ועד עכשיו היא לא יכולה לקבל טיפול רפואי, הפסיקו אותו.
עלי ג'אבר: שהיא הולכת לבקר אצל ההורים שלה זה בעיה, אין לה אישור.
עלי ג'אבר: איך היא יוצאת, איך היא נכנסת, לא - - - איך.
עלי ג'אבר: אז זה החיים שלנו - - - במדינה הזאת ואני אומר את זה למזלי הרע שהתחתנתי עם אשה פלשתינאית.
עאידה תומא סלימאן: לא, מזלך הטוב שהתחתנת איתה ויש לך שני ילדים.
אסמהאן ג'באלי: מזלנו הרע עם החוק שלא מחדשים.
עלי ג'אבר: מזלי שאני חי ממורמר, חיים ממורמרים.
עלי ג'אבר: הסיבה שהתחתנתי עם אישה פלשתינאית - - - ככה?
עלי ג'אבר: זה החיים שלי - - -
עאידה תומא סלימאן: לא לא - - - שעתיים כבר, אני לא יכולה.
עלי ג'אבר: סליחה, יש לי פה אישורים שמוכיחים שהיא חייבת טיפול רפואי דחוף.
עלי ג'אבר: איך זה יכול להיות?
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת ממך כמו שביקשתי מהקודמים, תביא את המסמכים האלה אחרי הדיון ואנחנו ניגש למשרד ונברר את העניין.
עלי ג'אבר: גבירתי הנכבדה אני לא - - -
עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני מבקשת, אמרתי, אחרי הדיון.
עלי ג'אבר: רציתי להשלים עוד משהו, שזה נובע ממה שיש לי בפנים, שלא יכול להיות שאחיה חיים כאלה.
עלי ג'אבר: מה עשינו בחיים שלנו שנקבל שירות כזה מהמדינה הזאת?
עאידה תומא סלימאן: נולדת פלשתיני.
עאידה תומא סלימאן: מה, אתה לא יודע את זה?
עלי ג'אבר: זה הבעיה שלי בחיים שנולדתי פלשתיני?
עלי ג'אבר: זה הבעיה שלי?
עאידה תומא סלימאן: זה בעיה שלך, זה בעיה שלי, זה בעיה של הרבה אנשים.
עאידה תומא סלימאן: מה אני אגיד לך, אני מתנצלת.
עלי ג'אבר: אני באתי מהאדמה הזאת.
עלי ג'אבר: גבירתי.
עלי ג'אבר: אני משמיע את זה לכל אחד - - -
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל בוא נרגע קצת.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתה מדבר על משהו מאוד כאוב לך וזה כואב לי.
עאידה תומא סלימאן: אחרי הדיון נוכל לשבת ולדבר ואני אנסה לעזור כמה שאפשר והלשכה והוועדה תנסה לעזור כמה שאפשר, אבל עכשיו אני לא יכולה להמשיך כך את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אתם רואים, אנשים כבר עזבו, משרדי הממשלה שצריכים לתת תשובות גם כן יש להם דיונים אחרים, דיונים בכנסת לא מתקיימים שעתיים וחצי ושלוש שעות.
עאידה תומא סלימאן: אנשים יש להם זמנים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אני מתנצלת שאני חייבת לקטוע את הדברים, אבל רק אם מישהי שמרגישה שיש נקודה שלא עלתה וחייבת לעלות עכשיו.
צמרת הרשקו: אני לא אחזור על דברים שנאמרו פה.
צמרת הרשקו: אני מ"אשה לאשה" מרכז פמיניסטי חיפה.
צמרת הרשקו: יש גורם אחד שלא התייחסו אליו בכלל וכן חשוב להתייחס אליו, המשטרה.
צמרת הרשקו: נשים מפחדות להגיע ולהתלונן וגם היו לא מקרה אחד ולא שניים שכשאישה הגיעה להתלונן השוטרים לקחו ושלחו אותה לגירוש.
צמרת הרשקו: גם המשטרה חייבת להיות גורם בתוך השינוי אם אנחנו באמת רוצות לעשות שינוי.
יעל גולד: זה רק הפחד, אני יכולה להגיד לך, שהן מגיעות, מהמשטרה.
צמרת הרשקו: זה לא רק הפחד.
צמרת הרשקו: יש גם מציאות, יש נשים שמצליחות ויש נשים שלא.
צמרת הרשקו: זה כל הזמן חוזר על עצמו, המשטרה המשטרה בדיונים פה סביב הנושאים האלה, אנחנו מכירות, חבל שאין פה אף נציג של המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי, לפחות מהעבודה הקודמת שלי אני יודעת שהיו מקרים שהמשטרה כן עזרה לנשים חסרות מעמד להגיע למקלטים.
עאידה תומא סלימאן: זה תלוי כמה זה מחלחל לכל התחנות, אפשר לבקש מהשר שירעננו קצת את הנהלים, שידאגו להעביר מסר מאוד ברור בעניין הזה, אבל את האמת, אני יודעת שבהרבה מהמקרים הן מגיעות דווקא למקלטים דרך המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אני מתנצלת, אבל אי אפשר להמשיך את הדיון יותר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנגענו בנושאים העיקריים.
עאידה תומא סלימאן: שוב, יש מדיניות על שהיא תוצר של מדיניות הממשלה והממשלות הקודמות והיא תוצר של החלטות פוליטיות שעובדי משרדים, ואי אפשר להטיל עליהם את האחריות לדברים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יכולים להתחשבן עם עובדי המשרדים בצורה שהם פועלים ועובדים ואם הם עוקבים או מבצעים את מה שהחוק והנהלים מבקשים לעשות.
עאידה תומא סלימאן: אני מזועזעת מהעובדה שכל פעם שאני פונה, ואני יודעת עד כמה הנושא הזה – בגלל המדיניות ובגלל ההחלטות הפוליטיות – הפכו אותו לסוד אטומי שאי אפשר לקבל נתונים וזה חלק מהמדיניות, ואני יודעת שזה חלק מהמדיניות כי השרים בסופו של דבר הם אלה שצריכים להעביר אלי את המידע או לכל ועדה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה למשרד ונבקש את המידע על מספר התיקים שהתקבלו בכל שנה, על הפילוח של מצב כל תיק, איזה עדיין פתוח ומתגלגל, איזה כבר סגרו, כמה נשים כן קיבלו מעמד, כמה נשים לא קיבלו מעמד, כמה מקרים במחוזות היו בקשות ונסגרו הבקשות לפני שעברו לוועדות, ואנחנו נרצה ללמוד משם איך מתנהלים בכל המקרים ה אלה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה גם כן שנפנה לוועדה הקשורה בנשים פלשתיניות לפי הנוהל הזה, למדנו היום שיש ועדה שונה, לא אותה ועדה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל את כל המידע שקשור לוועדה הזו לפי המידע שביקשתי עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני אברך על זה שנקבל לידיים שלי ניסיון לפלח מה קרה עם הנשים שהיו במקלטים ויצאו מהם, כמה מהן כן קיבלו וכמה לא קיבלו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה לאחראית מצד הרווחה, שיושבת בשתי הוועדות, גם של הפלשתיניות וגם של האזרחיות הזרות ונבקש לדעת כמה חוות דעת הוגשו ובאיזה מקרים כן מגישים חוות דעת בנושא אלימות והאם זה קשור רק בעניין הילדים או גם כן בעניין הנשים עצמן.
עאידה תומא סלימאן: אני שוב מדגישה, תפנו אליי את המקרים שתקועים ואין בהם תזוזה ואנחנו כוועדה נעקוב באופן אישי מול המשרד ונעדכן אתכם מה קורה עם המקרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מיגדרי, היום ה-3 בדצמבר 2018.
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו בדיון מהיר על היערכות לצמצום הפגיעה בנשים לאור פסיקת בג"ץ בעניין סכסוך הרכוש בגירושין.
עאידה תומא סלימאן: וזאת הצעה שנתקבלה על ידי הנשיאות של חברת הכנסת יעל כהן-פארן, חברת הכנסת רחל עזריה וחברת הכנסת עליזה לביא.
עאידה תומא סלימאן: היוזמות נמצאות איתנו.
עאידה תומא סלימאן: אני רק אבקש מכם כמה דקות לפתוח.
עאידה תומא סלימאן: בימים סוערים כאלה אני לא יכולה לעבור על עצם העובדה שמחר מתחולל יום היסטורי במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: לפחות כך אני רואה אותו, לפחות כך רואות אותו הנשים, האזרחיות במדינת ישראל אשר הכריזו על יום שביתה של הנשים מחר מעבודה.
עאידה תומא סלימאן: וגם כן ביקשו מכל אלה שכבר מוכנים להזדהות ולהבין את המצוקה ואת מצב החירום שהוכרז עליו על ידי ארגוני הנשים להזדהות באותו יום עם השביתה הזו.
עאידה תומא סלימאן: לפני כמה חודשים ואפילו לפני כמעט שנה פניתי בכתב לראש הממשלה, הכרזתי על זה כמה פעמים בוועדה הזו ואמרתי: צריך להכריז על מצב חירום.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, היו עוד ועוד נשים שצריכות להירצח כדי – אפילו לא כדי שתבין הממשלה, היא עדיין מתעקשת לא להכריז על מצב חירום בנושא של האלימות ורצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: חווינו בשבועיים האחרונים רגשות מאוד קשים כאשר גם בנות צעירות נרצחו באכזריות רבה.
עאידה תומא סלימאן: היום זה הפך מדיונים בתוך ועדות והתכתשויות עם המשרד הזה או עם המשרד ההוא, לדרישה ציבורית רחבה.
עאידה תומא סלימאן: ציבור הנשים הרים את הכפפה ולא ישתוק עוד.
עאידה תומא סלימאן: הוא אימץ לעצמו את הדרישות הכי בסיסיות של ביטחון, שלום וחיים עם כבוד, שמתורגמת לדרישות מאוד ברורות של גם תקצוב מלא של התוכנית הלאומית וגם הכרזת מצב חירום והיענות מהירה להגנה על נשים בסיכון גבוה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שביטלתי כבר את הדיון שהיה אמור להתקיים מחר בוועדה לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מכבדת את הפנייה של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, שפנה לכלל הוועדות וביקש לקיים בשבוע הזה דיונים מיוחדים בנושא של אלימות.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה היום גם כן שיהיו דיונים במליאה בנושא.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני לא יכולה לקיים מחר דיון כאשר הנשים שובתות ונמצאות בפעילות שטח.
עאידה תומא סלימאן: מחר הכנסת מצטרפת לציבור הנשים, אנחנו נהיה איתן בשטח, כשיש צורך אנחנו נפגין, נעמוד דקת דומייה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני לא חושבת שמחר נוכל לקיים דיונים כסדרם לפחות בוועדה הזו.
עאידה תומא סלימאן: מה במיוחד שהוועדה הקדישה את כל השנה לדיונים כאלה, ויש זכות לעובדות של הוועדה גם כן להצטרף לשביתה כמו כלל הנשים במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אז אנא מכם, תבינו אותי בעניין הביטול של הוועדה מחר.
רחל עזריה: אני כן, ביקשתי.
רחל עזריה: אני צריכה לצאת לוועדת הרפורמה, הוועדה בראשותי.
רחל עזריה: נושא שעולה על סדר-היום הוא הנושא של רצח נשים, שהוא אחד ממגוון נושאים שבהם אין ספק שאנחנו כנשים בכלל, וכפמיניסטיות בפרט, צריכות להיאבק.
רחל עזריה: נושא שאנחנו יודעות עליו כבר הרבה שנים.
רחל עזריה: ואני חייבת לומר שמתקשות וגם בדיונים חוזרים בוועדה מתקשות להביא להישגים בכל הנושא של דיני אישות והנושא של הגירושין.
רחל עזריה: גירושין בישראל על פי חוק מתקיימים רק בבית הדין הרבני, נושא הגט.
רחל עזריה: מה שכן יכול להיות בבית משפט לענייני משפחה זה נושא של ממון.
רחל עזריה: אבל מה שאנחנו אומרים שהרבה פעמים יש ניסיון להצמיד את נושא הממון אל נושא הגט.
רחל עזריה: וזה המקרה שאנחנו מדברים עליו, ובגללו ביקשנו דיון מהיר.
רחל עזריה: דיון שהיה בבית הדין הרבני לא נכרך עניין הממון, בהמשך נכרך עניין הממון.
רחל עזריה: הגיעה אישה לבג"ץ וביקשה שישנו את ההחלטה, ובג"ץ החליט שלא לשנות את החלטה.
רחל עזריה: האישה איבדה את הממון אף על פי שעל פי כל ההלכות הפסוקות עד היום רכוש משותף הוא רכוש משותף וגם הפנסיה של הגבר בסופו של דבר מחולקת בין האישה ובין הגבר ברגעי גירושים.
רחל עזריה: הוחלט לשלול ממנה את הבעלות על הדירה בגלל שנטען לכאורה שהיא בגדה.
עאידה תומא סלימאן: צריך לזכור שהחלק של הגבר הרוצח לא נשלל ממנו לאחר הרצח.
רחל עזריה: אף פעם.
רחל עזריה: אחרי הרצח, אחרי שגבר רוצח או את האישה או את הילדים עדיין אפילו בדיור של עמידר או של דיור של המדינה, דיור ציבורי, עדיין החלק של הדירה נשאר ברשותו.
רחל עזריה: ובעצם זה אומר שטענה לבגידה לכאורה היא יותר חמורה במדינת ישראל מאשר רצח.
רחל עזריה: זה מה שעולה בדיון הזה.
רחל עזריה: ומה שמאוד-מאוד חמור בעינינו זה שעד היום אנחנו ידענו שבבית הדין הרבני – ואני אומרת את זה בצער רב, אני עוסקת בנושא של בית הדין הרבני כבר 15 שנה, ואני אומרת את זה בצער רב – שכל פעם יש הרגשה שלכאורה אנחנו מתקדמים, אבל אנחנו כל התקדמות היא צעד קדימה ושני צעדים אחורה.
רחל עזריה: וההרגשה היא שההתקדמות היא רק ביחסי הציבור שנעשים על ידי בית הדין הרבני.
רחל עזריה: אבל פה אנחנו רואים שבג"ץ חבר לבית הדין הרבני ואשר יגורנו בא לנו.
רחל עזריה: והשאלה היא: מי יציל את הנשים, מי יציל את הנשים במועד הגירושים?
רחל עזריה: מי יציל את הנשים?
רחל עזריה: הלכות כאלה ופסיקות כאלה הן מעבות ומביאות בעצם – כאילו כל המאבק שלנו נגד רצח נשים הוא פתאום – כשאנחנו מקבלים פסיקה כזו של בג"ץ, אני שואלת את עצמי: מי השותפים שלנו?
רחל עזריה: ואם כל השנים חשבנו שבג"ץ יכול להיות שותף לעניין כזה, אני שואלת את עצמי: האם בג"ץ הוא שותף?
רחל עזריה: עכשיו זה שבית הדין הרבני מגיע לפה כל פעם מחדש – ולצערי, אני צריכה ללכת לוועדה בראשותי ולכן אני לא אזכה לשמוע את אותם דברים שאנחנו שומעים כל פעם, כל דיון מחדש על כמה מאמצים אתם עושים.
רחל עזריה: בסוף, אם אישה מאבדת את הרכוש בגלל טענה לכאורה לבגידה – דברים שנעשו בצורה לא לגיטימית, וכשהשחילו את הנושא הזה מאחורי הקלעים, למרות שלא הייתה הסכמה מובהקת לדון בנושא הרכוש.
רחל עזריה: אם בג"ץ פוסק, אז יש לנו פה משבר מאוד גדול.
רחל עזריה: ואני מאוד שמחה על הדיון המהיר.
רחל עזריה: וגם שמחה באמת קיימת אותו כדיון מהיר.
רחל עזריה: ואני חושבת שאנחנו צריכים לשאול גם את בית הדין הרבני: לאן אתם חותרים?
רחל עזריה: מה המטרה שלכם?
רחל עזריה: לפגוע בנשים כמה שיותר?
שמעון יעקבי: איפה בתי המשפט?
קריאה: לא הגיעו.
רחל עזריה: הנה, הצלחתם.
רחל עזריה: הצלחתם.
רחל עזריה: הרי כולנו יודעים למה בג"ץ פסק כך, כולנו יודעים, כי בג"ץ לא מתערב פעם אחר פעם.
רחל עזריה: ואנחנו רואים את זה בדברים של השופטים.
רחל עזריה: בג"ץ לא מתערב.
רחל עזריה: אתם מדרדרים אותנו, ואתם מביאים את כולנו לסף תהום, שאני שואלת את עצמי: מה אתם רוצים?
רחל עזריה: נאמר פעם אחר פעם בתנ"ך ובתלמוד, שאסור לפגוע ביתומים ובאלמנות.
רחל עזריה: מסורבות גט, ועגונות, ונשים שסובלות מאלימות הן האלמנות.
רחל עזריה: וילדים שסובלים מאלימות הם היתומים של היום.
עאידה תומא סלימאן: רחל.
רחל עזריה: אנחנו יודעים לעזור ליתומים ואלמנות על ידי ביטוח לאומי, אבל אלה אנשים שאתם בסופו של דבר מייצרים את המשבר הגדול.
רחל עזריה: ואני רוצה לסיים ולומר לך משפט אחד: יש עכשיו סרט של ענת צוריה; הוא מראיין ילדים בגירים שאחרי שהם חוו גירושים מאוד-מאוד קשים, שאבות לא שלמו מזונות או שאבות היו סרבני גט.
רחל עזריה: ואנחנו רואים את הפגיעה המתמשכת.
רחל עזריה: ויש פה עניין של נשים, אבל יש פה בעצם גם עניין של חברה ועניין של ילדים.
רחל עזריה: ואני רוצה לשאול את בית הדין הרבני: מה אתם רוצים מאיתנו?
רחל עזריה: לאן אתם רוצים לקחת אותנו?
רחל עזריה: מתי אנחנו נראה שינוי?
רחל עזריה: ומתי תבינו שזה פוגע בכל כך הרבה, במעגלים כל כך רחבים?
יעל כהן-פארן: תודה חברת הכנסת רחל עזריה.
יעל כהן-פארן: אבל כדאי מאוד לדעת שאנחנו כן הזמנו את בתי המשפט ואת בית המשפט העליון.
יעל כהן-פארן: מהנהלה כמובן זה עניין שיפוטי ולא עניין ניהולי בתוך בתי המשפט.
יעל כהן-פארן: אני אתייחס לזה בסיכום, בסופו של דבר יש לי הצעה.
יעל כהן-פארן: אבל חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.
יעל כהן-פארן: תודה רבה, גברתי יושבת-הראש.
יעל כהן-פארן: אני גם מברכת שהדיון התקיים בכזאת מהירות וזריזות.
יעל כהן-פארן: הוועדה הזו באמת, אין מה לומר, מהוועדות המשתפות ביותר בכנסת.
יעל כהן-פארן: תשמעו, באמת ערב לפני יום שיהיה מחר יום שחור, יום מחאה ארצי בנושא אלימות נגד נשים, איך ממשלת ישראל לא קמה ועושה מעשה אחרי ששבוע שעבר נרצחו עוד שתי נערות, ילדות.
יעל כהן-פארן: ואנחנו בכל זאת נתקלים פשוט בחומה בצורה שמנסה למנוע עיסוק אמיתי.
יעל כהן-פארן: ואני כל כך – אני לא יודעת אם הכנסת כמובן אנחנו לא נשבות כאן, אבל אנחנו מזדהות, ואני מזדהה, ואנחנו נמשיך להגיע.
יעל כהן-פארן: וגם אם לא נשבות, כי אנחנו להילחם כאן מהכנסת על זכויות הנשים וכל שאר הציבור.
יעל כהן-פארן: אבל אני באמת מחזקת את כל מי שמוביל את המחאה הזאת.
יעל כהן-פארן: ואנחנו גם היום במליאה, אני מניחה שגם את עאידה, נעלה הצעת אי אמון בממשלה על הרקע הזה.
יעל כהן-פארן: כולנו, כן.
יעל כהן-פארן: לא, אני מניחה שרחל עזריה לא.
רחל עזריה: הצעת אי אמון לא.
עאידה תומא סלימאן: אבל היא תצביע בעד.
עליזה לביא: על הסיפור הזה שהממשלה לא פועלת לטיפול באלימות נגד נשים כמו שהנשים היו רוצות.
עליזה לביא: אבל אני רוצה עכשיו לגעת בשורש העניין.
עליזה לביא: אני אחרי שאתמול הופיעה כתבה פתאום ב"הארץ" שסתרה לחלוטין את כל מה שכביכול חשבנו על הסיפור הזה, אמרתי: די, אי אפשר.
עליזה לביא: אני קוראת את פסק הדין מתחילתו ועד סופו, ואכן עשיתי זאת.
עליזה לביא: לשמחתי, הוא לא מאות עמודים אלא רק 34.
עליזה לביא: ואני רוצה להתחיל דווקא בסיום דבריו של השופט עמית: "אנה אנו באים?"
יעל כהן-פארן: לאן אנחנו הולכים?
יעל כהן-פארן: כן, אני בחרתי כי "לאן אנחנו הולכים" מכל הסיפור הזה.
יעל כהן-פארן: עכשיו תראו, אני לא אכנס לפילפוליאדה המשפטית שכל השופטים התייחסו אליה על כוונת שיתוף, ואם הייתה כוונת שיתוף, ומתי הופסקה, ואם כשהיא בגדה בו אז הוא מפר את כוונת השיתוף שלו 30 שנה אחורה.
יעל כהן-פארן: הרי זה לב העניין.
יעל כהן-פארן: זה לב העניין.
עליזה לביא: "לב העניין" זה - - -
יעל כהן-פארן: אבל בסופו של דבר, אני לא אכנס להלכות ולהלכה המשפטית, כי ברור לי שבתי הדין הרבניים פשוט נמצאים בעולם משלהם, שבו הגבר הוא בעל הממון ולאישה אין זכויות, והכתובה היא מה שמגדירה את זכויותיה.
יעל כהן-פארן: והדברים האלה גם נכתבו גם בפסיקות וגם נשללו, אגב, בפסיקת בבלי המפורסמת.
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, העולם שמציב בית הדין הרבני הוא לא העולם שאנחנו חיים בו היום, וזהו.
יעל כהן-פארן: והגיע הזמן לשים את זה בחקיקה, כי הם חושבים שפסיקה של בתי דין, אפילו בית דין גבוה לצדק ובית משפט העליון במדינת ישראל, לא חל עליהם כי להם יש בית דין של מעלה.
יעל כהן-פארן: ואני מאוד מצטערת, אנחנו צריכים להביא את זה בחקיקה חלוטה ולא בפסיקה, כי כנראה שהיא מספיקה בימינו.
יעל כהן-פארן: וגם בעצם מה שקורה מתוך פסק הדין הזה הוא הרבה מעבר בעיניי להשלכות על זכויות נשים ומעמדנו.
יעל כהן-פארן: כמובן שזה שם.
יעל כהן-פארן: זה בכלל על המקום של בית הדין הרבני מול חקיקה אזרחית ובתי המשפט האזרחיים.
יעל כהן-פארן: כי בעצם הם עכשיו כופרים בזה שפסיקה של בית משפט אזרחי חלה עליהם.
יעל כהן-פארן: הם מפרים הלכה פסוקה שכבר שנים הולכת איתנו, שהם לא מתערבים בעניינים אזרחיים ובחלוקת רכוש לפי דין תורה, אלא גם כשהם פוסקים בעניין זה – לפי הדין האזרחי.
רחל עזריה: לפי הדין האזרחי, וזה נגמר.
יעל כהן-פארן: והם לחלוטין, לחלוטין זה נגמר.
יעל כהן-פארן: ואנחנו נראה את זה גם אולי בעוד סיפורים, ולא רק בנושאים שקשורים בחלוקת הרכוש בעקבות גירושין.
יעל כהן-פארן: אנחנו נראה את זה בעוד עניינים, וכמובן שם המקום הכי-הכי קשה והכי כואב.
יעל כהן-פארן: ואני באמת רוצה לומר כאן, תראו, אנחנו צריכים כאן –ואני אסיים בכך, אני מאוד נזהרתי בניסוח עצתי לדיון כדי לא לבקר את בית המשפט העליון, שבסופו של דבר הוא ערכאה שיפוטית, הוא הרשות השופטת, ואנחנו כרשות מחוקקת צריכים להיזהר בבקרינו אותו.
יעל כהן-פארן: אבל כאן האמירה שלי צריכה להיות: ההשלכות של הפסיקה הזאת צריכות להוביל אותנו לחקיקה.
יעל כהן-פארן: כאן המקום שלנו להגיד: אנחנו הרשות המחוקקת, מה שפסקתם אינו לרוחנו; מה שבית הדין הרבני פוסק בוודאי אינו לרוחנו, אבל גם בית המשפט העליון צריך לעמוד בסטנדרטים אחרים היום 2018.
יעל כהן-פארן: ואכן אנחנו צריכים להביא פה חקיקה שתגדיר את הנושא של זכות ברכוש המשותף בצורה שאין עליה עוררין ואין עליה סימן שאלה ואין עליה סימן פסיקה.
עאידה תומא סלימאן: את האמת, אני חשבתי שהדיון ילך יותר על החלטת בג"ץ.
עאידה תומא סלימאן: כאילו, אני, ההפתעה שלי בכל זאת הייתה - - -
עליזה לביא: בג"ץ אמר שהוא לא מתערב - - -
יעל כהן-פארן: בג"ץ אמר שהוא לא מתערב.
עאידה תומא סלימאן: אני לא לתומי חושבת שלבג"ץ יש את - - -
רחל עזריה: כבוד היושבת-ראש, אני רוצה לומר לך שאני מופתעת שאת עדיין מופתעת.