GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לא לקיים דיאלוג בתוך הדיון, תרשמו את כל ההערות שיש לכם על הדברים שעולים, שאתם חושבים שהם לא מדויקים, ותענו להם.
עאידה תומא סלימאן: אני שומרת לכם את חצי השעה האחרונה.
מרואן אבו בריח': אני נמצא בשטח באופן יומיומי ובקשר עם התושבים באופן יומיומי ואתמול ביקרתי ושלשום ביקרתי ואני נמצא באופן שבועי ואני אומר, לדוגמה ואדי נעם, המרפאה הזאת עובדת יום בשבוע שעתיים באותו יום.
מרואן אבו בריח': צריך לדעת ולהקים צוות שיפקח על פעילות המרפאות בכפרים האלה, כמה שעות הן עובדות וכמה ימים והאם הצוות הזה מספק את השירות לכלל התושבים שנמצאים בתוך הכפר.
מרואן אבו בריח': זה אחת.
מרואן אבו בריח': שתיים, האם למשרד הבריאות יש לוח זמנים או תכנית מפורטת למצוא פתרון לסוגיה הזאת של המרפאות ושירותי הבריאות בכפרים הלא מוכרים בנגב.
מרואן אבו בריח': אנחנו מדברים על אלפי אנשים.
מרואן אבו בריח': לפי דעתי צריך להקים ועדה, לפקח - - -
קריאה: עוד ועדה?
מרואן אבו בריח': עוד ועדה שתפקח על הנושא הזה.
קריאה: אולי במקום הכסף של הוועדה נשלם לעוד אחות.
מרואן אבו בריח': אני רוצה לסיים ולומר שהרבה נשים בכפרים הלא מוכרים שאני פוגש באופן שבועי, באופן קבוע, אומרות לי רק דבר אחד, אף אחד לא סופר אותנו ואף אחד לא רואה אותנו.
מרואן אבו בריח': אני חושב שזה דבר שצריך לעמוד עליו היטב ולהתמקד בו להרבה זמן.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שימים כאלה גם נותנים לנשים הנפלאות שנמצאות פה לראות שיש מי שסופר אותן ויש מי שדואג להן.
עאידה תומא סלימאן: נכון שלא תמיד מצליח להביא בדיוק את מה שהן חושבות, אבל יש מי שדואג.
עאידה תומא סלימאן: כמה מילים לפני שאתה עוזב אותנו.
סעיד אלחרומי: אני הקשבתי בקשב רב לכל האנשים שהעלו סוגיות מאוד חשובות, אבל אנחנו קיימנו את הוועדה היום לטפל בשתי סוגיות ממוקדות, נושא הרווחה ונושא הבריאות, ולכן אני אתמקד בהן.
סעיד אלחרומי: אני הייתי ממליץ, גברתי היושבת ראש, שמסקנות מישיבת היום, אחת בנושא הרווחה, אנחנו צריכים למפות את זה כמה שיותר מהר, בתוך שבועיים מקסימום.
סעיד אלחרומי: האם אלקסום ונווה מדבר מתוקצבים לפי מספר התושבים שהם באמת בפועל נותנים להם שירות?
סעיד אלחרומי: וזאת בעיה רצינית.
עאידה תומא סלימאן: אני כבר יכולה לענות לך, לא.
סעיד אלחרומי: אני רוצה לקבל את זה באופן רשמי בכדי שאנחנו נתקדם הלאה בנושא הזה.
סעיד אלחרומי: אני מכיר את זה מעבודתי הקודמת, מהגלגול הקודם שלי כראש רשות וכמי שטיפל בנווה מדבר.
סעיד אלחרומי: הנושא השני בנושא הרווחה זה הנגשת השירות.
סעיד אלחרומי: עבד אלחמיד, אני אומר לך, כראש רשות אני מכיר איך עושים את זה, אפשר לעשות מוקד שירות באלסייד, אפשר לעשות בתראבין אל-צנאע, אפשר לעשות מוקד שירות בכל יישוב ותתאמצו ואם צריך שנעשה את זה מול ראש המועצה אנחנו נלחץ על הדוושה שם בכיוון הזה.
סעיד אלחרומי: אותו דבר בקשר לנווה מדבר.
סעיד אלחרומי: הסוגיה השנייה זה קופות חולים.
סעיד אלחרומי: גברתי היושבת ראש, שמעתי נציגה של לאומית כאן, אני מציע לך ממש ללכת לכיוון של אל פורעה עכשיו.
סעיד אלחרומי: באל פורעה אין קופת חולים בכלל, יושבים פה גם נציגי המשרדים הממשלתיים, אם יש בירוקרטיה מסוימת בואו נשים את זה על השולחן כמה שיותר מהר לסיים את זה ולהשתמש במוסדות ציבור שכבר נמצאים שם בכפרים האלה.
סעיד אלחרומי: יש מוסדות ציבור שכבר נמצאים ואפשר לעשות שילוב של החדרון הזה והחדר הזה של הרווחה ושל הבריאות, ביחד.
סעיד אלחרומי: אנחנו במצב חירום.
סעיד אלחרומי: רבותיי, אנחנו לא במצב רגיל נורמלי, אנחנו במצב חירום, בואו נתקדם עם זה.
סעיד אלחרומי: ואני אומר לכם, גברתי היושבת ראש, כשאנחנו נפתח את בתי הספר אחר הצהריים לפעילות בלתי פורמלית, וזה כבר עבר את האישור הראשוני, אנחנו כבר נהיה במקום אחר כי גם רווחה וגם בריאות אפשר לשלב שם.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה, לפני שאתה יוצא, בסיור שהתקיים ב-2016 וביקרתי בו בנווה מדבר, נאמר לי שלשכת הרווחה נותנת שירותים, או המועצה נותנת שירותים לכ-40,000 תושבים, 23,000 מהם מכפרים מוכרים והשאר מהכפרים הבלתי מוכרים, אבל מקבלת תקצוב רק על כ-6,000 איש.
עאידה תומא סלימאן: ואז אני פניתי, יש בעיה בכל העניין של הרישום, אבל מצד שני אני גם פניתי לשר הרווחה וביקשתי קודם כל תקצוב דיפרנציאלי בעניין, במיוחד שרוב הרשויות המקומיות או התושבים בנגב הם במצב סוציואקונומי נמוך וכל העניין של גם מצ'ינג וגם תקצוב הוא בעייתי ביותר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן, אם יש תכניות במשרד החקלאות שקשורות, ואני דיברתי על זה גם בעניין גני ילדים, שבמקום להגיד שמעונות היום ריקים ואני הסברתי למה הם יכולים להיות ריקים, לסבסד את העלות של השהייה של הילדים כך שלאמא יהיה לה טעם אמיתי בלצאת לעבוד, ואני חושבת שהגיע הזמן לקחת צעדים בלתי רגילים כדי לפתור את הנושא.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני חייב להגיד משהו לסעיד, ברשותך.
עאידה תומא סלימאן: סעיד יוצא.
עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל רוצה להסביר, יש יום מלא ועמוס בדיונים בכל מיני ועדות וחלק מחברי הכנסת, אנחנו חילקנו את עצמנו בכל הוועדות.
עאידה תומא סלימאן: אבל כל מה שתגידו יועבר הלאה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: רק בעניין המלצות אני אבקש דבר אחד.
עאידה תומא סלימאן: המלצות לקראת הסוף.
עבד אלחמיד אבו רביעה: כי אני חייב גם לצאת לוועדה שנייה.
עאידה תומא סלימאן: אני בסוף אמליץ לבד?
עאידה תומא סלימאן: יאללה, בבקשה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני אומר, כשדיברו, והוא במיוחד דיבר על תקציב ומשאבים, אני אומר לכם שזה ממש טיפה בים, מה שאנחנו מקבלים היום לאור המצב.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני אומר את זה בכנות, שמישהו מסביב לשולחן יעמוד ויגיד לי תכניות, תכניות אצלי.
עבד אלחמיד אבו רביעה: תכניות מגרה לא חסר לי, רק תנו לי תקציבים ומשאבים ויראו.
עבד אלחמיד אבו רביעה: ואני לא רוצה מטעמי מקצוע לדבר על התכניות הכי סודיות שאנחנו עושים במחלקה שלנו, שפיתחנו אותן, שנמצאות.
עבד אלחמיד אבו רביעה: ממש אני לא רוצה לדבר - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, הבנתי.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני רק רוצה משפט אחד להגיד.
עבד אלחמיד אבו רביעה: יריב, אתה היית אצלי בביקור ביום חמישי, אתה ומרים בן עטר.
עבד אלחמיד אבו רביעה: התרגשנו כשאישה בת 52, חד הורית, אומרת שבזכות הטיול פעם ראשונה היא רואה את הים.
עבד אלחמיד אבו רביעה: זה משדר כבר את כל הכאב.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאחרונה מהתושבים לדבר, כי אני חייבת לקבל תשובות מהמשרדים.
עאידה תומא סלימאן: תריאק אבו זייד מכפר קסום.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש, תנסו לאתגר ולהעלות את הסוגיות, אל תדברו בכללי, תעלו סוגיות שאפשר לספק להן פתרונות.
עאידה תומא סלימאן: תפאדללי, תריאק.
תריאק אבו זייד: סבח אל ח'יר לכולם.
תריאק אבו זייד: אני תריאק אבו זייד, אני לא מהתושבים הלא מוכרים, אני מכפר קאסם, מהמשולש.
תריאק אבו זייד: באמת התלבטתי אם לדבר בערבית או בעברית, אבל החלטתי בסוף לקצר את הדרך ולדבר בעברית.
תריאק אבו זייד: אני בדואית, פליטה, הסבים שלי מהנגב.
תריאק אבו זייד: היום הזדהיתי איתם, אני באה משלושה כובעים, אני אישה, בגלל זה אני פה, בדואית וגם מורה לאזרחות ומדריכה לאזרחות בכל המרכז.
תריאק אבו זייד: אני מתחברת למה שנאמר פה על ידי חבר הכנסת איימן, העניין הזה הוא לא רק העניין של הנשים הבדואיות או רק הכפרים הלא מוכרים, או הנגב.
תריאק אבו זייד: בשנה שעברה יזמתי סיור כזה עם כל מורי אזרחות מהצפון והמרכז ומהשולחן הזה אני פונה לכל החברה הערבית, שמה שעבר עליי באותו יום עם המורים, הם שומעים על הכפרים הלא מוכרים, אבל לא יודעים מה זה כפר לא מוכר.
תריאק אבו זייד: בגלל זה אני חושבת שכל מי שנמצא פה, שיפיצו וידרשו, שידרשו עם כל האנשים שמחוץ לחברה הערבית.
תריאק אבו זייד: זה לא עניין (מדברת בערבית).
עאידה תומא סלימאן: את אומרת שהציבור צריך לבקר כדי להבין מה הבעיות ולדעת מקרוב.
תריאק אבו זייד: כן.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להתחיל לקבל תשובות.
עאידה תומא סלימאן: מרים בן עטר, מנהלת נפה במשרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שעלו פה טענות גם של מנהלי הלשכות ואת יודעת שאני טיפלתי באופן ישיר בנושא הזה כבר תקופה.
עאידה תומא סלימאן: את יכולה לחדש לנו משהו בגישה או במדיניות של המשרד, שהשתנה?
עאידה תומא סלימאן: מה הקשיים העיקריים ואיך אתם מנסים לפתור אותם?
מרים בן עטר: קודם כל אני אתחיל בנימה אישית.
מרים בן עטר: אני לא הייתי אמורה להיות פה היום, אמור היה להיות מפקח בדואי במשרד, חאלד אזברגה, הוא לא נמצא פה בגלל טרגדיה אישית שקשורה למה שדיברתם, לתופעות של אלימות.
מרים בן עטר: כן.
מרים בן עטר: אני מוכרחה להגיד שהאירוע הזה, כשהוא נוגע מאוד קרוב למישהו שמאוד מעריכים אותו ומאוד אוהבים אותו, הוא השותף שלי לעבודה כבר כמעט חמש שנים, מאוד קשה להתמודד עם המציאות הזאת.
מרים בן עטר: אבל אני שמה את זה בסוגריים.
מרים בן עטר: מה התחדש אצלנו?
מרים בן עטר: אני חושבת שבשנים האחרונות מאז מתן החלטות הממשלה ותקציבים מיוחדים לרשויות הבדואיות אנחנו התחלנו מסע משותף, ואני אומרת משותף כי משרד הרווחה לא מכתיב אותו, אלא עובד ביחד ובשיתוף פעולה עם מנהלי המחלקות ויש לנו תשעה מנהלי מחלקות שעוסקים פה ונותנים כל מה שהם מסוגלים לתת, שקובעים לנו מה הן התכניות המתאימות הרצויות להם כדי לקדם את האוכלוסייה שבאחריותם.
מרים בן עטר: אני רוצה להגיד משהו, בשולי הדברים קודם כל, כי נאמר פה הרבה על התקצוב הלא מתאים או לא הולם, אז במשרד הרווחה לא חיכינו לדיונים האלה, התקציבים שמגיעים לרשויות, לשתי המועצות האזוריות, הם בהתחשב ב-50,000 תושבים בכל אחת מהן.
מרים בן עטר: גם בתקינה שהמועצות האזוריות מקבלות יש תוספות, יש את המפתח הרגיל ויש תוספת קטנה ובעזרת תכניות ייחודיות אנחנו מצליחים להגדיל בצורה משמעותית את התקינה של אותן רשויות כדי שיהיה יותר כוח אדם.
מרים בן עטר: סוגיה של כוח אדם היא סוגיה כואבת, נורא נכון להגיד שחשוב שתבוא רופאה או אחות מהחברה לטפל, לסייע, אבל אנחנו מתקשים למצוא גם את העובדות הסוציאליות או את העובדים הסוציאליים של החברה שיהיו.
מרים בן עטר: יש לנו הרבה סיוע מהצפון, אני מוכרחה להגיד, וזה סיוע שהוא טוב, כי הוא בשפה, אבל הוא לא טוב בהקשר של לא מכירים ולא נשארים.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני בזמנו העליתי את הרעיון של להכין ולהכשיר צוותים, גם כעובדים סוציאליים, אפשר לקחת - - -
מרים בן עטר: אז אני אגע בזה.
עאידה תומא סלימאן: גם כעובדים סוציאליים, אבל גם בתפקיד מגשרות.
עאידה תומא סלימאן: מגשרות, דבר שעשה המשרד בזמנו עם האזרחים שהגיעו מאתיופיה.
עאידה תומא סלימאן: היו מגשרות חברתיות, כלומר שהן יותר קהילתיות, שיש להן את היסודות העיקריים, הכשרה של שנה ואז הן יוצאות לשטח.
עאידה תומא סלימאן: זה גם מתגבר את הכוחות שאתם לא מצליחים להגיע לכפרים הבלתי מוכרים, כל העובדים הסוציאליים להגיע לשם.
עאידה תומא סלימאן: אז מגשרות יכולות להיות שם.
עאידה תומא סלימאן: נעשה משהו בזה?
מרים בן עטר: יש תכניות של הרשויות, לפחות שמכשירות ומעצימות נשים בציפייה ובתקווה שהן גם יהיו מגשרות.
עאידה תומא סלימאן: כדי שלא נשב בעוד שנתיים אני רוצה תשובות יותר קונקרטיות.
עאידה תומא סלימאן: יש תכנית שיש בה תקציבים לעידוד תעסוקת נשים ערביות בדואיות, שאני יודעת שחלק מהדברים שנעשים זה הכשרת אחיות.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, יש את התכנית של האחיות, יש לנו בעיה של מחסור בעובדות סוציאליות, יש מחסור במגשרות.
מרים בן עטר: נכון.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על זה שאיזה לשכה עושה העצמה בתקווה שאולי יהיו מגשרות, אני מדברת על תכנית סדורה של המשרד, תכנית בנויה מהתחלה שמגייסים לה ומקבלים את הכסף עבור תעסוקת נשים, לוקחים אותו לתכנית הזו, עושים שתי ציפורים באבן אחת, גם תעסוקה וגם שירותי רווחה.
עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי על זה כמגשרות ברווחה, מגשרות בבריאות, מה קורה עם זה?
צביה ירדן: מגשרות בבריאות יש.
מג'יד אלעטאונה: אני יכול להתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובה רשמית של המשרד.
מרים בן עטר: אני אתן תשובה.
מרים בן עטר: קודם כל בהקשר לעובדים הסוציאליים, התחילו מגעים עם ספיר, עם האוניברסיטה בבן גוריון ועם עמותת ריאן כדי לאתר נשים וגברים מהחברה שמעוניינים ורוצים ללמוד עבודה סוציאלית ולבנות להם מסלול הכשרה ייחודי כי יש לנו איזה שהיא בעיה - - -
עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת 'התחילו קשרים', מתי?
יריב מן: סליחה, זה לא בתחום של משרד הרווחה, הנושא הזה, כבוד ראש הוועדה.
יריב מן: אנחנו מקדמים תכנית שנקראת 'שער לאקדמיה' עם המל"ג שבראשה עומדת פרופ' מונא, שכחתי את שמה, יש 200 מיליון שקל לעידוד צעירים מהחברה הבדואית להיכנס למוסדות הלימוד בדרום, לחמישה מוסדות לימוד.
יריב מן: התחום של עבודה סוציאלית הוא התחום עם התעדוף הראשון כולל נושאים שקשורים לפסיכולוגיה רגישת תרבות, כולל קלינאות תקשורת, כל מקצועות הטיפול מקבלים קדימות ראשונה.
יריב מן: מכללת אחווה פותחת עכשיו מסלול לנושא של פסיכולוגיה רגישת תרבות כי אין לנו פסיכולוגים דוברי ערבית בכלל בדרום.
יריב מן: משרד הרווחה יכול להעלות את הצורך, אבל הוא לא אחראי על הנושא של הכשרת העובדים הסוציאליים.
יריב מן: אני מקווה שיותר ויותר תלמידים ותלמידות יילכו ללמוד עבודה סוציאלית ויחזרו לעבוד ביישובים.
עאידה תומא סלימאן: יריב מן, אם אתה לא יודע, פעם כשפירקו את לשכות הרווחה והיו צריכים פעם עובדים סוציאליים, המשרד בעצמו יזם.
עאידה תומא סלימאן: לי לא אכפת איך אתם מחלקים את העבודה בממשלה, לא אכפת לי מי אחראי כל עוד אתם עושים את העבודה.
מרים בן עטר: נכון, זה מה שקורה.
יריב מן: זו יוזמה ממשלתית, זה לא ריאן, זה לא - - - זה יוזמה ממשלתית, אפשר להגיד שזה קיים ועובד מטעם הממשלה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל אני מבינה שזה רק עכשיו מתחיל, כלומר עוד לא נבנתה התכנית עד הסוף, עוד לא איתרתם סטודנטים, זה בתהליך.
יריב מן: לא, יש 400 סטודנטים שהתחילו את התכנית כרגע, בבן גוריון, ספיר, אחווה, סמי שמעון, האוניברסיטה הפתוחה ומכללת אשקלון, מתוכם אני יכול להביא מספר, אין לי אותו פה, אני אדבר עם ות"ת-מל"ג לגבי מספר הסטודנטים והסטודנטיות לעבודה סוציאלית.
יריב מן: לגבי נושא הגישור, שוב, כמו שיש במשרד הבריאות פרויקט למגשרות זו שאלה מקצועית של משרד הרווחה, אבל לגבי הלימודים של עבודה סוציאלית, זה נכון, זאת בעיה שייקח שנים לסגור את הפער, אבל היא התחילה להיכנס לאפיק של פעולה.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש אחר כך שתדווחו לי מה בדיוק המציאות בלימודים האקדמיים היום, איזה תכניות קיימות מבחינת עובדים סוציאליים, כמה יש בתכניות האלה מהסטודנטים מהנגב והסטודנטיות.
עאידה תומא סלימאן: עם פילוח מגדרי, אני רוצה לדעת כמה סטודנטים וכמה סטודנטיות בתכנית הזו.
מג'יד אלעטאונה: אני רציתי להגיד ברשותך שתי מילים.
מג'יד אלעטאונה: בזמנו אני הגשתי תחת הכותרת 'קהילה' 1,000 מגשרות עם תכנית שהם ילוו את המשבר הפסיכוסוציאלי ולא קיבלנו והכסף חוזר לאוצר.
מג'יד אלעטאונה: התכנית השנייה, הגשתי מגשרים בכספים ל-100 מגשרות במועצה שלי, היא נדחתה, הגשתי תשע דעות של - - - ומומחה למעמד האישה, גם לא זכיתי לתקציב.
מג'יד אלעטאונה: אז תעבירי את הכסף, אני אעשה את זה גם במעמד האישה.
יריב מן: אני חייב לענות על זה.
יריב מן: ד"ר מג'יד, אני חייב להגיד לכם, המשרד היחידי ש – בתכנית הפיתוח 2397, שאת מכירה, יש 75 מיליון שקלים למשרד הרווחה.
יריב מן: אני אומר פה, לא היה קל מול האוצר להביא תקציב לרווחה כי רווחה זה לא תעסוקה, זה לא מייצר השפעה על המשק בטווח זמן מיידי.
יריב מן: המשרד היחיד שאנחנו לא האמנו, אמר לנו ישראל, מנהל המחוז, אמרנו לו: מה התכניות שאתה מתכוון לעשות?
יריב מן: הוא אמר: התכניות שאני מתכוון לעשות זה מול מנהלי מחלקות הרווחה בדרום.
יריב מן: אמרנו לו: תגיד אתה, כמשרד, מה כוכב הצפון המקצועי של משרד הרווחה, הוא אמר: אני אגדיר את זה יחד עם מנהלי הרווחה, ואתם יודעים את זה.
יריב מן: אני טועה?
מג'יד אלעטאונה: ברור.
מרים בן עטר: זו הדרך.
יריב מן: אתם עיצבתם את התכנית בתקציב התוספתי כי אנחנו מאמינים – סליחה, משרד הרווחה מאמין שאתם יודעים יותר טוב מהמטה בירושלים מה הצרכים של החברה הבדואית.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני יכולה להוסיף לדרישות שלי ואני יודעת שבדרך כלל אתם עונים לדרישות שלי, אני רוצה לדעת את ה-75 מיליון שקל, הם תוספתיים לתכנית החומש או רק לשנה?
יריב מן: לא, הם חלק מתכנית החומש.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הם לחמש שנים או לשנה?
יריב מן: לחמש שנים.
עאידה תומא סלימאן: אז אני ארצה לדעת דיווח על 2018-2017, על הניצול של הכסף מתוך ה-75 מיליון שנעשה על ידי משרד הרווחה ולאיזה תכניות.
מרים בן עטר: אפשר לענות לך עכשיו?
מרים בן עטר: נמצאת פה - - -
אורית פלסר: שלום, אני עובדת בתקצוב במחוז.
אורית פלסר: בשנת 2017 סיימו בהחלטת הממשלה, בהחלטת החומש, ב-100% ניצול, כלומר כל הכסף שהועבר לרשויות, הכול נוצל.
אורית פלסר: עכשיו אנחנו עומדים לקראת סיום 2018, עוד אין לנו את הנתונים של סוף שנה, אבל לפי דוח - - -
עאידה תומא סלימאן: לא לזה התכוונתי.
עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, אני לא שאלתי האם ניצלו את הכסף או לא, אני רוצה לדעת איך נוצל הכסף, לאיזה תכניות, באיזה כפרים.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני רוצה לדעת.
מרים בן עטר: אנחנו נגיש את זה.
אורית פלסר: יש לנו את הפילוח.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לכם ארכה, אתם יכולים לחזור למשרדים שלכם ובעוד שבוע לקבל את החומר, אבל לקבל אותו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה דיווח, ב-2017, ב-2018, כמה כסף נוצל מתוך ה-75 מיליון שקל שהוקצו למשרד הרווחה לנגב ואני רוצה לדעת לאיזה תכניות בדיוק הם נוצלו.
מג'יד אלעטאונה: אנחנו לא עצמאים בתכניות, שיהיה ברור.
מג'יד אלעטאונה: אני למשל, מומחה לתכניות שיש לי, לא תמיד, יש לי תכניות שנדחו, וחשוב להגיד את זה על השולחן.
מג'יד אלעטאונה: שחור על גבי לבן.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת איזה - - -
מג'יד אלעטאונה: ברשותך, עוד מילה לטובת האישה.
עאידה תומא סלימאן: אדוני - - -
מג'יד אלעטאונה: מילה רק.
עאידה תומא סלימאן: אתה לא קונה אותי, כל פעם 'לטובת האישה', שנייה, אני רוצה לנהל את הדיון.
מג'יד אלעטאונה: לא, יש משהו חמור על מעמד האישה.
מג'יד אלעטאונה: מדברים על מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: לא, שנייה, אני מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: אני מתחילה קצת להגיע לאן שאנחנו צריכים להגיע בדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל את המידע הזה, לדעת לאיזה תכניות הוקצו התקציבים, זה כולל אם היו תקנים חדשים שקיבלתם אותם תוך התכניות האלה ולאן הוקצו.
עאידה תומא סלימאן: את המיקום הגיאוגרפי, את התכנית, את הכסף ומה בוצע ומה לא בוצע.
מג'יד אלעטאונה: יש עוד בעיה במגרשים, ברשותך, לנשים.
עאידה תומא סלימאן: אני נתתי לכם - - -
מג'יד אלעטאונה: מדוע, ברשותך, אישה מגיל 18, כמו הגבר, לא נותנים לה לרכוש מגרש.
מג'יד אלעטאונה: זה הזמן להגיד לו את זה.
מג'יד אלעטאונה: מדוע אישה או נערה מעל 18, הגבר מקבל והיא לא מקבלת.
מג'יד אלעטאונה: למה?
מג'יד אלעטאונה: זה חלק מהשיקום של הרווקוּת, זה חשוב מאוד.
מג'יד אלעטאונה: אתה לא מאפשר לה, היא באה אליי כל יום, רווקה מעל 20, אתה לא מוכר לה.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אני מבקשת, אני ממש לא יכולה לצעוק.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מכם, אני נתתי שעה וחצי לדיון הזה, לא ייתכן שעכשיו מתחילים להעלות לי נושאים.
עאידה תומא סלימאן: את הנושא של המגרשים, אני מכירה אותו ודיברנו עליו כבר.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה להתחיל לדבר על נושאים ששעה וחצי לא עלו, עם כל הכבוד.
עאידה תומא סלימאן: ואני ממש מתאמצת, כדי להשמיע את הקול שלי, אז תעשו לי טובה.
מרים בן עטר: אז אם אני יכולה להמשיך את הדיווח לגבי אלימות, שאלת לגבי התכנית שפיתחנו אחרי שסגרנו אל אלואחה.
מרים בן עטר: בכל רשות בדואית היום נמצא כוח אדם ייעודי לנושא של האלימות.
מרים בן עטר: עברנו תהליך בשיתוף מנהלי המחלקות והצוותים הבכירים שלהם והעובדים הסוציאליים של המחלקות כדי לפתח איזה שהיא רגישות לתחום האלימות ולמצוא דרכי התמודדות וטיפול בשוטף של המחלקה.
מרים בן עטר: אני מוכרחה להגיד שדווקא המנהל של אלקסום, שהיה פה, פתחנו לפני חודש בצורה חגיגית מרכז ראשון, מרכז לטיפול באלימות במשפחה שפועל בצורה מאוד יפה, מגיעות נשים מהפזורה דווקא ומקבלות טיפול קבוצתי, פרטני ותהליכי העצמה בהתייחסות לכל מיני בעיות.
מרים בן עטר: יש מרכז שני שנמצא ברהט ואני מקווה שאט אט אנחנו נפתח בכל רשות את המרכזים לטיפול באלימות כמו שבכל הרשויות האחרות ואנחנו משווים את הסטנדרטים של הטיפול לפחות.
עאידה תומא סלימאן: הרבה מהדברים שעלו התייחסו להנגשת שירותי הרווחה לכפרים הבלתי מוכרים.
מרים בן עטר: יש ויכוח עם חלק מהמחלקות בהקשר של איזה שירותים מנגישים לפזורה ואיזה שירותים עדיף לקיים במקום נייטרלי, במרכאות, כדי לאפשר דיבור חופשי ומתן התייחסות אמיתית לנושאים.
מרים בן עטר: אני יודעת שהמחלקות מאוד רגישות ומאוד מגיעות לכל קריאה של אישה שזקוקה לעזרה.
מרים בן עטר: אין לנו כרגע יותר ג'יפים ויותר כבישים ו - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה ג'יפים יש?
מרים בן עטר: אצל ד"ר מג'יד יש שני ג'יפים ויש שני ג'יפים אצל - - -
עאידה תומא סלימאן: אז אתם עדיין עם ארבעה הג'יפים.
מרים בן עטר: עדיין עם ארבעה הג'יפים, גברתי.
עאידה תומא סלימאן: הם לא התקלקלו ביניים?
מרים בן עטר: התקלקלו וחידשו אותם.
עאידה תומא סלימאן: והמשאיות?
מרים בן עטר: המשאית.
מרים בן עטר: המשאית האחת.
עאידה תומא סלימאן: ההיא, שהורידו אותה באותו יום לשטח.
מרים בן עטר: היא ממשיכה וד"ר מג'יד קצת סיפר עליה דווקא.
עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת את הדיון - - -
מרים בן עטר: אני רוצה להגיד עוד משהו, ברשותך, אם אפשר.
עאידה תומא סלימאן: אם אפשר בקיצור, כדי לתת ליריב מן.
מרים בן עטר: משרד הרווחה עושה כל מה שביכולתו במסגרת התקציבים שהוא מקבל לסייע ולפתח כל מה שניתן לסייע, אבל יש בעיות, וגם אם אנחנו נצא ונפתח קורסים לעובדים סוציאליים יש משהו בחברה.
מרים בן עטר: החברה גם צריכה לעשות איזה שהוא תהליך של שינוי וצריך לדבר עם בנות צעירות, לעודד אותן להגיע למקומות שלא כל כך נוח להגיע.
מרים בן עטר: אחד הקשיים של נסר פה זה שכסייפה נחשבת למועצה רחוקה, אף אחד לא מגיע.
מרים בן עטר: חודשים על חודשים על חודשים יש תקנים ריקים ואף עובדת סוציאלית לא רוצה להישאר שם, כי זה רחוק וכי אין לה אישור - - -
יריב מן: גם צוערים של שלטון מקומי.
צביה ירדן: גם אחיות.
מרים בן עטר: וכי אין אישור משפחתי להתרחק ולצאת מהיישוב.
מרים בן עטר: בבקשה, זה מאמץ שצריך להיות של כולם, לשנות משהו.
מרים בן עטר: כי התקציבים כן נמצאים - - -
עאידה תומא סלימאן: יש משהו שאני קצת מתקשה להבין.
עאידה תומא סלימאן: יש מהפכה שקורית מבחינת ההשכלה לנשים ערביות בדואיות, לצעירות ערביות בדואיות, שמגיעות לבאר שבע, לבן גוריון, ומגיעות לאחווה - -
מרים בן עטר: נכון, ולא יגיעו לכסייפה.
עאידה תומא סלימאן: - - ולחו"ל, לומדות בחו"ל והן מתקשות להגיע לכסייפה?
מרים בן עטר: הן לא מתקשות, הן לא מגיעות.
קריאה: הן לא רוצות.
נסר אבו סריחאן: יש ביקוש אדיר לעובדים סוציאליים בכל המחלקות הבדואיות.
נסר אבו סריחאן: אז כולן מתקבלות, ברהט, בבאר שבע, במיוחד עובדים סוציאליים מהצפון שבאים ושוכרים דירה - - -
מרים בן עטר: אבל הן לא נשארות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לכם, מה יותר אמביציוזי מאשר להיות חברת כנסת?
עאידה תומא סלימאן: אם היו אומרים לי: יש לך כנסת ליד הבית בעכו ויש לך אחת בירושלים, איפה את רוצה?
עאידה תומא סלימאן: הייתי בוחרת ליד הבית.
עאידה תומא סלימאן: אז אם לא מצ'פרים יש - - -
מרים בן עטר: ברור שלא, לא זה הסיפור.
מרים בן עטר: זה העניין התרבותי, לא זה הסיפור.
יריב מן: חברת הכנסת, ראש הוועדה, תיכף תדבר הנציגה של משרד הבריאות, אבל אנחנו יודעים שבטיפות חלב יש כבר נשים שיוצאות מהקורסים של האחיות שלמדו בבן גוריון, הן לא רוצות לבוא לעבוד ביישובים הבדואים, הן רוצות לעבוד בסורוקה, באסותא.
מרים בן עטר: הן רוצות להיות בקופות, אבל לא בשטח.
יריב מן: הן רוצות להיות במקומות שהם פחות מפוקחים חברתית או שיש - - -
אמל אלנססרה: לא, לא, לא, תשפרו את התנאים כולם יגיעו.
צביה ירדן: מה זה 'תשפרו התנאים'?
צביה ירדן: אז למה אני נוסעת לשם ואת לא?
אמל אלנססרה: תשפרו את ה - - -
צביה ירדן: סליחה, למה אני יכולה לעבוד שם ואת לא?
צביה ירדן: אני לא הבנתי מה זה שיפור התנאים.
יריב מן: למה שלא תציעי לעשות עבודה משותפת?
אמל אלנססרה: בכיף, אין בעיה.
צביה ירדן: לא הבנתי מה זה שיפור התנאים, עד עכשיו - - -
עאידה תומא סלימאן: עכשיו יש לי דז'ה-וו הדיון הזה, איתך במיוחד, התקיים לפני שנה, נכון?
צביה ירדן: איתי?
עאידה תומא סלימאן: או שנה וחצי.
עאידה תומא סלימאן: את פעם ראשונה פה?
צביה ירדן: לא.
עאידה תומא סלימאן: הייתה מישהי אחראית על הנושא של הכשרת אחיות וזה עלה בדיוק ככה ונאמר לי שהסיבות הן תרבותיות ואני כעסתי אז.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני יותר רגועה.
צביה ירדן: אני מזמינה אותך באמת לראות את המטבע מהצד שלנו.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת למה?
עאידה תומא סלימאן: כי אני מאמינה גדולה שכאשר נותנים אופציות לנשים הן פורחות והן יוצאות והן עובדות.
צביה ירדן: אני איתך.
עאידה תומא סלימאן: אז תני לי להמשיך.
צביה ירדן: אני גם אישה, אני איתך.
צביה ירדן: אבל יש בעיות שצריך להכיר בהן.
עאידה תומא סלימאן: אבל את חושבת שיש משהו בתרבות שלי - -
צביה ירדן: חס ושלום.
עאידה תומא סלימאן: - - שלא מאפשרת.
צביה ירדן: אל"ף, לא שלך - - -
עאידה תומא סלימאן: אמרתי את זה לפני 14 שנים כאשר אמרו שנשים ערביות לא יוצאות לעבוד בגלל חסמים תרבותיים, אמרתי להם, אם אבא שלי נתן לי ללכת לגור בחיפה חמש שנים כדי לקבל את התואר ולחזור, הוא לא ימנע ממני לעבוד בשום מקום.
עאידה תומא סלימאן: כבר גרתי מחוץ לבית, כבר לא הייתי מפוקחת, כבר כולם יודעים שהם לא רוצים להיות מפוקחים - - -
צביה ירדן: ואת חברת כנסת היום.
עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד אני אומרת שזה עניין לבדוק ואני מוכנה לשבת איתךְ ולעבור על התנאים ולבדוק איך אפשר לשפר את זה ואם יש צורך בלצאת בקריאה לצעירות שלנו שיעבדו ויתחזקו את מערך השירותים שלנו בתוך הכפרים אנחנו נעשה את זה, אבל לפני זה - - -
צביה ירדן: אני יכולה להגיד משפט שלם?
צביה ירדן: כי כאילו נשאר רק העניין התרבותי.
צביה ירדן: אבל אין מה לעשות, צריך לשים על השולחן את מה שאנחנו מתמודדים איתו, אין מה לעשות.
צביה ירדן: אני כבר 20 שנה באמת עובדת בעניין הזה של הקהילה הבדואית, להנגיש את כל שירותי הבריאות, לעשות אותם יותר טובים, אני אומרת לך את זה בשיא הכנות.
צביה ירדן: לפני 20 שנה היו לנו שתי אחיות בדואיות, אשתו של מג'יד ואחותה, זהו.
צביה ירדן: היום יש לנו המון אחיות, נהדרות, מקסימום, סופר דובר אינטליגנטיות, הרבה אחיות בקהילה הבדואית שעובדות, אבל יש לנו קשיים ואנחנו מתמודדים עם קשיים.
צביה ירדן: אנחנו מתמודדים עם הרבה הרבה קשיים.
צביה ירדן: בעיקרון יש לנו גם מחסור אדיר בכוח אדם, אדיר, ברווחה.
צביה ירדן: אני חושבת שבנגב זו אחת הבעיות הקשות.
צביה ירדן: כשהוא מדבר על פתיחה של טיפות חלב וקופות חולים זה חלק מהעניין, אם היה לנו שפע של כוח אדם, להקים ארבעה קירות זה פחות בעיה, כולם מוכנים לתרום להקים ארבעה קירות - - -
עאידה תומא סלימאן: לפני שלוש שנים, כשהתווכחתי עם משרד הבריאות שהחזיר 13 מיליון שקל שניתנו למשרד הבריאות לעידוד תעסוקת נשים ערביות ואמרתי למה צריך קורס אחד של אחיות בנגב, תעשו שני קורסים, יש לכם את התקציב, אל תחזירו אותו לאוצר.
עאידה תומא סלימאן: שאף אחד לא יגיד לי, אני יודעת שיש בעיות, אבל אני יודעת שיש תכניות שאמורות לעודד ולפתור את הבעיות האלה.
עאידה תומא סלימאן: יריב מן, אני יודעת שאתה צריך לעזוב לעוד דיונים, אבל אני חושבת שהדיון פה הוא לא פחות חשוב ואתה יודע שהרבה מהנושאים שאתה מטפל בהם המפתח העיקרי נמצא בידיים של הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אז אני יודעת שיש לכם את הקשיים, אני באה להגיד בואו ניקח את הידע והחוכמה של האוכלוסייה, של הנשים, עם הידע שיש לכם ובואו נתגבר על הבעיות האלה.
צביה ירדן: הלוואי.
צביה ירדן: תראי - - -
מרים בן עטר: זה מה שאנחנו מבקשים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה בעניין של הבריאות, עם כל הכבוד, אני לא יכולה להבין.
עאידה תומא סלימאן: כמו שמשרד החינוך היה צריך להנגיש את החינוך לכפרים הבלתי מוכרים כי יש חינוך חובה, אני חושבת שהגיע הזמן להתייחס לעניין הבריאות באותה מידה.
צביה ירדן: אני רוצה להגיד לך משהו.
צביה ירדן: יש לנו טיפות חלב בהמון מקומות, בהמון כפרים בלתי מוכרים, הוא דיבר על ואדי אל-נעם, יש לנו טיפת חלב בוואדי אל-נעם.
צביה ירדן: חבל שאין פה תמונה - - -
עאידה תומא סלימאן: הנה הרשימה של טיפות החלב שיש.
צביה ירדן: אני יודעת אותה בעל פה, תאמיני לי.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת יודעת, אבל רציתי שתדעי שאני יודעת.
צביה ירדן: אוקיי.