GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אני רוצה, אריאלה, שאנחנו נקיים דיון בנושא הזה עם משרד החינוך, יכול להיות שאפילו נשקול לעשות את זה יחד עם ועדת החינוך במשותף.
זהבה הראל: בשמחה רבה.
רחל פלג: דרך אגב, התכנית בנויה יחד עם יועצת בכירה של משרד החינוך, אנחנו גייסנו גם אותם, אנחנו באמת הצלחנו לגייס את כל הגורמים, את משרד החינוך, את הרווחה, אנחנו יושבות עם המנהלת של המחלקה לשירותים קהילתיים ואת כל הגורמים של פיתוח העיר וכולנו ביחד - - - הפעילות הזאת.
רחל פלג: אנחנו נלך ונפתח אותה יותר ויותר.
רחל פלג: תוך כדי זה שאתם מדברים אני חושבת איך אנחנו מכניסים גם את המודעות לקטע של הזנות והחשפנות וכל הדברים האלה, איך באמת מביאים את זה לבית ספר, צריך לחשוב, אנשים מקצועיים צריכים לחשוב על זה, איך כן חושפים אותם גם לעניין הזה, למעורבות החברתית, לאכפתיות, לראות את הדברים בתוך ה - - -
עליזה לביא: את מכירה את עמותת 'תודעה'?
רחל פלג: לא.
עליזה לביא: אז אולי נעשה לכם היכרות, הם עובדים בתוך תיכונים, בתוך בתי הספר.
עליזה לביא: יש להם תכנית מצוינת, כולל הצגות, כולל הרבה מאוד עזרים חינוכיים.
עליזה לביא: הם עובדים בעיקר על המניעה בקרב תיכוניים.
רחל פלג: אנחנו נשמח.
עליזה לביא: מכאן לגבי השאלה שלך, אנחנו, לצערי הרב, נתקלים בהרבה מאוד דלתות חסומות, גם במשרד החינוך וגם מול ראשי ערים, חלק גדול מהעבודה שלנו זה לעורר מודעות ולשתף פעולה.
עליזה לביא: אין דרך אחרת חוץ משיתופי פעולה.
עליזה לביא: במקומות שיש ראשי ערים שהדלת פתוחה ויש שיתופי פעולה אנחנו רואים את הפירות, במקומות שאין, כמו שרמזתי בתחילת דבריי, יש זליגה של זנות מתל אביב.
עליזה לביא: יש לי הרבה ביקורת על ראש עיריית תל אביב במובנים מסוימים ובמובנים אחרים הוא עושה עבודה נהדרת במקום הזה, אבל אז אנחנו רואים את הזליגה, אם דרום תל אביב היום מטופלת, אז אנחנו רואים את זה לכיוון אזור, כמו שאמרתי, ראשון ופתח תקווה.
עליזה לביא: אני לצערי הרב עדיין לא ברמה של שיתוף פעולה עם ראשי הערים הללו ואני יכולה לספר לכם ואנחנו יודעים על מה שקורה בצומת ביל"ו, שראשי ערים רבים אומרים, 'זה לא שלי, זה לא שלי, זה לא שלי', או כל מיני.
עליזה לביא: במקביל, נוסיף לזה את הטכנולוגיה.
עליזה לביא: אם אנחנו ידענו לזהות רחובות מסוימים על פי פה ילדים, פה נשים, פה מבוגרים, היום זה כאן, הזנות בכף היד.
עליזה לביא: היא כאן.
עליזה לביא: אנחנו נמצאים בעידן שבו לגשת לתוך קבוצות סגורות, הידע הזה קשה לנו מאוד, זה לא רק דיבורים - - -
רוביק דנילוביץ: הם גם הפכו להיות יותר מתוחכמים, זה בדיוק הסיפור.
רוביק דנילוביץ: כולם הפכו להיות יותר מתוחכמים.
מוסי רז: אבל אני לא חושב שזה עונה על השאלה של יסמין, היא שאלה מה הם כעירייה יכולים לעשות מעבר למה שהם עושים.
מוסי רז: הציגו לנו פה דברים, מאוד יפים בעיניי, השאלה אם יש לנו הצעה למשהו נוסף שהם יכולים לעשות.
יהודה גליק: מה שראינו בתל אביב - - -
מוסי רז: אני לא יודע, אני קטונתי, אבל אולי לך, אולי למישהו אחר בוועדה.
יהודה גליק: ראינו את הפרויקט הזה של התופרות.
עליזה לביא: 'הופכות את היוצרות'.
יסמין סקס: 'הופכות את היוצרות', אני מכירה את 'הופכות את היוצרות', הן גם ביקרו פה בבאר שבע ועשינו ערב מדהים איתם.
יסמין סקס: אני בקשר מצוין איתם והן גם מאוד רוצות לחשוב על לפתוח בבאר שבע ואמרתי ש - - -
יהודה גליק: על איזה שהיא יזמות, זאת אומרת לתת להם העצמה נשית שלהם.
יסמין סקס: זה לא העצמה, זה פרנסה.
יהודה גליק: זו העצמה שמובילה לפרנסה, נכון.
יסמין סקס: הן ממש מתפרנסות מזה.
עליזה לביא: זו ממש פרנסה.
עליזה לביא: אני חיברתי אותן בסיור שעשינו עם הוועדה לביטוח הלאומי, הן עומדות לפתוח סניף נוסף בחיפה.
יסמין סקס: הן נורא רוצות בדרום.
רוביק דנילוביץ: אני חושבת שהמסר שיוצא מפה מאיתנו, אין התכחשות, יש התמודדות.
רוביק דנילוביץ: אנחנו מתמודדים, הכלים לפעמים - - - יש הרבה דברים שהם לא ברורים, של מי הסמכות?
רוביק דנילוביץ: המשטרה לא כפופה אליי, אבל יש שיתופי פעולה, יש, אתה עושה כל מיני מעקפים כאלה ואחרים, אתה מביא כל מיני תכניות ואתה מנסה למנוע, עושים, זאת אומרת אנחנו כל הזמן לא בהתגוננות אלא ביוזמה, במסגרת היכולות שלנו.
רוביק דנילוביץ: תמיד אפשר לעשות יותר, זה גם בסדר, השאלה איזה הקצאה של משאבים המדינה מקצה לזה, עד כמה זה בסדר יומה של מדינת ישראל, כמו בהרבה מאוד תחומים אחרים, במה משקיעים יותר, במה משקיעים פחות.
רוביק דנילוביץ: יש עוד המון אתגרים.
רוביק דנילוביץ: זו סוגיה אחת, קשה מאוד, יש עוד הרבה סוגיות.
רוביק דנילוביץ: בני נוער היום שפורקים עול בהרבה מאוד - - - דיברנו רק על מסיבות סיום, פה זה היה נושא של חשפנית, אבל איפה נושא של אלכוהול, זה נורא מה שקורה שם.
רוביק דנילוביץ: נורא, זה אסון.
רוביק דנילוביץ: במסיבת סיום הם כבר לא קטינים.
עליזה לביא: סם אונס.
רוביק דנילוביץ: הדברים האלה, זה נורא, איך מתמודדים עם זה?
רוביק דנילוביץ: בקטע המניעתי, החינוכי, האכיפתי?
רוביק דנילוביץ: אלה סוגיות מאוד מורכבות.
יהודה גליק: חד משמעית כל דבר מניעתי חוסך לנו פי עשר מתופעות.
מוסי רז: אם אתה מצליח למנוע.
רוביק דנילוביץ: חד משמעית.
רוביק דנילוביץ: ודבר אחרון, ברשותכם, האחריות ההורית.
רוביק דנילוביץ: בסופו של דבר ההורים, שקרה משהו, אני חושב, בעשור וחצי, שני העשורים האחרונים, להורים קצת קשה להתעמת עם הילדים, הם לא רוצים להתעמת ולפעול מול הילדים שלהם.
יהודה גליק: הם צריכים להתעמת עם הסמרטפון.
רוביק דנילוביץ: האחריות ההורית, הסמכות ההורית נפגעה קשות והרבה תופעות נולדו בעקבות זה, לצערנו.
עליזה לביא: גם נפגעה וגם - - -
זהבה הראל: בגלל הדבר הזה שנאמר כעת אנחנו הגענו למסקנה שאנחנו עובדים, אמרתי קודם, מאוד עם הנהגת הורים, אבל עכשיו אנחנו רוצים את בית הספר להורים והנהגת ההורים לשתף, להכניס אותם לשולחן העגול כדי להרחיב את היריעה של ה - - -
רחל פלג: אנחנו עכשיו מרחיבים את התכנית גם לתחום של ההורים.
עליזה לביא: יש כאן בית ספר להורים?
זהבה הראל: יש כאן בית ספר להורים מאוד מצליח, מאוד מאוד מצליח.
קריאה: זהבה, מהניסיון שלכם איזה הורים מגיעים?
קריאה: מגיעים הורים מהשכבה ה - - -
זהבה הראל: תלוי.
זהבה הראל: גם וגם.
קריאה: הלוואי, אם אני טועה.
קריאה: הרבה פעמים בית הספר מגיע לתוך המסגרת עצמה וככה מגייס אותם.
יהודה גליק: אבל בית ספר להורים זו התמודדות בדרך כלל עם סוגיות חינוכיות.
יהודה גליק: בתי ספר להורים מתמודדים בדרך כלל עם סוגיות חינוכיות.
זהבה הראל: בית ספר להורים הוא חלק ממערכת החינוך שלנו, הוא בעצם מלווה את התכניות החינוכיות שלנו, מגן הילדים עד י"ב.
זהבה הראל: הוא לא בא עם תכנית סדורה וזאת התכנית אלא בהתאם לצרכים שעולים במערכת החינוך ובאמת עכשיו אנחנו, בהחלטה לפני הפגישה הזאת, אמרנו שבית ספר להורים הוא מאוד משמעותי שהוא יהיה חלק מתוך התכנית שלנו, כי הורים - - -
רוביק דנילוביץ: אין איזה שהיא יד מכוונת במדינת ישראל בכל מה שקשור לחינוך.
רוביק דנילוביץ: בא שר, שרה, יש להם אג'נדה שלהם, אין איזה רצף.
רוביק דנילוביץ: עכשיו, זה לא צריך להיות קשור מי בקואליציה או מי באופוזיציה, זה בכלל לא קשור.
רוביק דנילוביץ: יש דברים, שהנה אנחנו כולנו ביחד חושבים אותו דבר.
רוביק דנילוביץ: אז אם הדברים האלה, שברורים לכולנו, למה לא מטמיעים אותם ושמים דגש?
רוביק דנילוביץ: וזה מגיע, איך אומרים?
רוביק דנילוביץ: שלא תשאלי את השאלה המאוד נכונה שלך, 'בגן הילדים הזה או בבית הספר היסודי הזה לא דיברו על זה בכלל'.
רוביק דנילוביץ: למה לא יהיה חובה שכל תלמידי כיתה ז' וכל תלמידות כיתה ז' נחשפים לדבר כזה וכזה.
רוביק דנילוביץ: הם מקבלים כך וכך שעות במערכת הלימוד שלהם.
רוביק דנילוביץ: אין את זה.
רוביק דנילוביץ: אם יש מנהלת או מערכת, לפעמים, אגב, צריך להגיד מילה טובה למנהלות, אם הן יותר אסרטיביות, הן יותר חיות את זה, אז הן יוזמות יותר, אבל זה משהו שאין הכוונה מלמעלה.
רוביק דנילוביץ: זה קורה בהרבה דברים, אגב.
רוביק דנילוביץ: המשרד הוא כזה לפעמים די אדיש לדברים.
רוביק דנילוביץ: לא שהוא לא רוצה, בטח שהוא רוצה, אבל הוא לא כל כך מעורב, הוא לא כל כך מנחה, הוא לא נותן את התקציבים והמשאבים וצובע אותם ואומר 'הנה, שכבת הגיל הזאת תקבל כך וכך שעות, אלה המרצים, אלה המנחים והמנחות, בואו תשתמשו בזה'.
רוביק דנילוביץ: איפה הפיקוח?
רוביק דנילוביץ: אני רוצה לראות שהמפקח או המפקחת עוברים בית ספר בית ספר, 'הילדים האלה קיבלו את החינוך הזה?'.
רוביק דנילוביץ: זה, לצערנו, לא קיים.
עליזה לביא: נכון, אתה צודק.
עליזה לביא: אנחנו בדין ודברים עם גם מול שר החינוך, זה לא כל כך מעניין אותו, זה לא על סדר היום שלו, הצוותים שלו הם צוותים מצוינים שמגיעים לדיונים, אבל זה לא - - - אז נכון, אנחנו במאבק מול המשרד.
עליזה לביא: ולכן, יסמין, לגבי השאלה שלך, קודם כל אני מאמינה בשיתופי פעולה עם יוזמות מקומיות וארגוני השטח.
עליזה לביא: קודם כל צריך להקשיב לארגוני השטח, הם פועלים ואנחנו עובדים איתם ביחד.
עליזה לביא: גם אם המרפאה הניידת תגיע לפה, והיא תגיע לפה כי עבדנו על זה מאוד מאוד קשה, אבל אם לא יהיה שיתוף פעולה של המשטרה ושלכם לומר איפה נמצאות ואיך, לאן ללכת - - -
יסמין סקס: נראה לי שבבאר שבע יש לך את שיתוף הפעולה כמו שלא תמצאי באף מקום.
עליזה לביא: כן, אבל שאלת אותי אם יש package, יש package, יש המלצות.
עליזה לביא: אני שומעת פה על השבוע הזה, אני רוצה גם לרדת לרזולוציות של אוקיי, אז אם אנחנו מדברים על חשפניות או על מועדונים או על סם אונס, כלומר לבוא ולהזהיר, לבוא ולתת את המידע, את ההשתלמויות.
עליזה לביא: יש כללי עשה ולא תעשה, יש המלצות ויש תקציבים גם, שצריך לבוא ולראות איך מחלקים אותם ואיך מעצימים אותם.
עליזה לביא: אז כשהייתה לי הזכות, כשמאיר כהן היה שר הרווחה והוא הבין שצריך להקים את בית הל"ב בתל אביב, והבית נותן היום מענה, אבל הוא היחידי בארץ, ועכשיו אנחנו עם 13 המרכזים שנפתחים בערים השונות ואני אומרת לך שיש ערים שלא רצו לפתוח, לצערי.
עליזה לביא: אנחנו שמענו בסקירה בוועדה שהיו ראשי ערים שלא רצו לקחת את המנדט הזה, או את התקציב הזה, כל אחד משיקוליו הוא.
עליזה לביא: נכון, יש כמה תכניות, יש גם עלם, היום ויצ"ו נכנסו, יש מקומות עם יוזמות עירוניות, כמו בכמה ערים ששמעתי, 'תנו לנו למצות את התהליך שאנחנו התחלנו, לפני שאנחנו קופצים על עוד עגלה'.
עליזה לביא: לא תמיד אני יכולה להתערב בהחלטות של ראשי ערים, אין לי פה איזה מודל אחד, ולכן באמת גם הסיורים והחברים, אנחנו באים ללמוד מקרוב ולראות איך אנחנו יכולים לתעל את זה, גם ברמה הארצית.
עליזה לביא: כן, אנחנו בתפר הזה שבין רווחה, חינוך, מודעות והרצף השיקומי.
עליזה לביא: לגבי הסחר בנשים.
עליזה לביא: זאת הייתה מכת מדינה ואני פה בחדר סגור אומרת שאם לא הייתה את ההשפעה האמריקנית של סנקציות כלכליות על מדינת ישראל אנחנו לא היינו ממגרים את הסחר.
עליזה לביא: אז יש חוק ואנחנו ממגרים, אבל לאחרונה אנחנו למדים על תופעות חדשות של סחר.
עליזה לביא: גם כאן, אם אתם יודעים, מכירים, שומעים, תארגנו ותעבירו לנו את המידע.
עליזה לביא: יש ניצול היום של מדינות שהורידו להם את הוויזה, מדינות שאנחנו יודעים הן יצואניות של נשים מכל מיני סיבות, לרוב נשים מוחלשות, והן מגיעות לכאן בכובעים כאלה ואחרות, מנצלות את אשרת התיירות ומגיעות לערים בפריפריה, גם כי המגורים יותר זולים.
עליזה לביא: גם כאן זה רק לשמוע ולהקשיב ולעבוד ביחד.
עליזה לביא: כאן יש לנו חוק.
עליזה לביא: לגבי העובדים, מספר העובדים שנמצאים, גם אם אפשר לקבל תמונה על כמה אנשים שעובדים גם בדירה - - -
רוביק דנילוביץ: קחי את כל החומר שהוועדה רוצה, בצורה מסודרת.
אתי כהן: כן, אנחנו הכנו את כל החומרים, יש לי גם את מספר העובדים.
אתי כהן: יש לנו מנהלת, יש לנו עו"ס, אם בית, מדריכות תעסוקתיות, מדריכות איתור וחמש מדריכות משמרות לתכנית שנקראת 'בשבילך'.
אתי כהן: אנחנו כן רואים שיש לנו צורך ביותר מדריכות, בגלל שפתחנו את ה-24/7, כל הנושא של השגחה, כל הנושא של להיות שם, כל הנושא של התערבות במקרי חירום, מצריך תגבור והעלינו את זה במשרד הרווחה מול המפקחת אפרת שרעבי כדי שהיא תעלה לנו את התקציב שקשור לנושא של מדריכות.
אתי כהן: כמו שאתם רואים, יש תגבור משמעותי.
עליזה לביא: במשרד הרווחה אני חייבת לציין את המנכ"ל אביגדור קפלן שמהרגע שהוא התיישב על הכיסא, ביקשתי ממנו להקים ועדה מיוחדת לנושא והוא הקים אותה ובאמת ההשלכות, אנחנו בהחלט רואים.
עליזה לביא: רק חסר לי הקשר שבין החינוך לרווחה.
עליזה לביא: היה ומנהלת או מורה מזהה ילד או ילדה על הרצף, אז איך זה קורה?
זהבה הראל: אז קודם כל מעבר למסגרות קבועות שיש לנו, כמו ועדות חינוך ורווחה וועדות החלטה, מסגרות שהן חלק מההתנהלות הקבועה שלנו, לגבי כל אירוע שמתרחש, אנחנו כולנו מקימים שולחן עגול של כל אנשי המקצוע כדי לראות לא רק מה עושים נקודתית, אלא איך אנחנו מלווים את האירוע כשגם פה, כן, אנחנו כל הזמן מתבוננים בזה מחדש ובודקים איך אנחנו יכולים לעשות טוב יותר.
זהבה הראל: דרך אגב, זאת שיטת העבודה שלנו, אנחנו לא מקדשים מסגרות פעולה, אלא אנחנו פועלים, בודקים, מסתכלים, מתקנים, משפרים והולכים האלה, אבל אנחנו עובדים ממש ביחד.
רחל פלג: אני רוצה להוסיף, אנחנו מקיימים הרבה ועדות, גם מקצועיות, לתלמידים שמתעוררת איזה שהיא בעיה וכו'.
רחל פלג: תמיד סביב שולחן הוועדה, שמגיע התלמיד, או במקרה, יש לנו גם ועדות עליונות, שמגיעים כל הגופים, משרד החינוך, הרווחה, השירות הפסיכולוגי, יושבים ודנים, גם נותנים עזרה למנהל.
רחל פלג: יש לכל מנהל, הוא יודע מתי הוא מגיע, הוא יכול להעלות מקרים - - - ואז זה במסגרת סדר היום שלנו.
רחל פלג: כל הגופים נמצאים סביב השולחן ומעלים את המקרה, ואז כל אחד לוקח על עצמו מה תפקידו ואיך אנחנו ממשיכים הלאה, נותנים ייעוץ למנהלת, ליועצת, כל הגופים נכנסים מיד לתמונה, חוץ מאשר ועדות חינוך רווחה של מקרים של קצה שאנחנו עובדים גם עם מהשירות הפסיכולוגי והפסיכיאטרי שמעלים את המקרים, מביאים אותם עד לוועדות החלטה והוצאה מהבית אם צריך או למסגרות האחרות.
רחל פלג: וחוץ מזה אנחנו בקשר רציף כל הזמן, פקידת סעד, כל הזמן, כל מקרה הוא גם נדון יחד עם רווחה, אנחנו בודקים אם יש לו תיק ברווחה, אם אין אז 'תפתחו לו תיק' וכו'.
עליזה לביא: אתם רוצים לשאול משהו, יהודה, מוסי?
יהודה גליק: מעין, העוזר שלי.
מעין סמון: אני מעין, העוזר של יהודה גליק.
מעין סמון: ראש העיר דיבר קודם על הנושא של הורים שמחכים למדינה שתעזור להם או שמסירים מעליהם אחריות ומשפט לאחר מכן אמרת שהעיריות מחכות שהמדינה תעזור להם.
מעין סמון: מבחינתי יש פתרון מאוד פשוט לזה, המדינה לא צריכה לעשות הכול, היא גם לא יכולה לעשות הכול, אפשר לפנות לחיים ביבס, וברשותך ובעזרתך ביחד כולנו, ולבנות תכנית מוניציפלית ארצית, לא צריך את משרד החינוך.
מעין סמון: אפשר לעשות את זה ברמה המוניציפלית, כל ראשי הערים, לעשות פורום ראשי ערים, לעשות פורום יועצים, יש פה המון דברים טובים שנאמרו, המון יוזמות טובות, המון רצון טוב, ופורום ראשי ערים זה דבר שנשאר, גם אם מתחלף אחד או שניים, זה בדרך כלל משהו שהוא יציב.
מעין סמון: משרד החינוך, גם אם כולם מסכימים על הצורך במיגור ובהסברה הזה, האג'נדות הן שונות.
מעין סמון: לא רק מה לעשות, אלא איך לעשות.
מעין סמון: למשל בנט ייקח דרך אחרת, מישהו אחר ייקח דרך אחרת שונה לחלוטין.
מעין סמון: אז אם אנחנו נתאחד כולנו כפורום ראשי ערים וביחד עם חיים ביבס, שהוא איש נפלא וידוע כבולדוזר לא קטן, אתם יכולים לעשות את זה לבד, אתם לא צריכים את המדינה פה, אתם לא צריכים את המשרד החינוך, יש לכם מספיק כוח.
רוביק דנילוביץ: המדינה שלנו היא כל כך ריכוזית, אנחנו לפעמים טועים לחשוב שראשי הרשויות הם קוסמים והם אנשים מאוד מאוד חזקים.
רוביק דנילוביץ: לפעמים מתארים אותנו כחזקים - - -
מעין סמון: תסתכל מה עשית בחוץ.
רוביק דנילוביץ: לא, כחזקים יתר על המידה.
רוביק דנילוביץ: המדינה הזו היא מאוד ריכוזית.
יהודה גליק: שזו אחת הבעיות הכי גדולות, שהגיע הזמן לפתח בשלטון האזורי במדינה הזאת.
רוביק דנילוביץ: אני אומר לך שלראשי הרשויות יש בהרבה פעמים את האחריות, אבל אין להם את הסמכות הדרושה.
רוביק דנילוביץ: אני אגיד לך מי מחליף את המדינה, וזה עצוב, בחלק מהדברים, זה העמותות.
רוביק דנילוביץ: בלי העמותות האלה, תדע לך - - - אי אפשר להסכים ולהגיד למדינה, אנחנו משחררים אותך מאחריות, אין סידור כזה, כי הדברים האלה אלה הדברים הבסיסיים שמדינה חייבת לומר את האמירה שלה.
רוביק דנילוביץ: אסור לה להפנות את הגב, אוי ואבוי אם המדינה תפנה את הגב.
רוביק דנילוביץ: חינוך, רווחה, הדברים האלה הם באמת בנפשנו, זה הבסיס של חברה ערכית, חברה שוויונית, כאן זה מתחיל.
רוביק דנילוביץ: אם אנחנו אומרים למדינה 'אותך אנחנו לא צריכים בסוגיה הזו', אז זו פשיטת רגל מוסרית למדינה.
רוביק דנילוביץ: באמת.
רוביק דנילוביץ: בהרבה דברים אחרים, אתה יודע, עצמאות כלכלית כזו או אחרת, שיתופי פעולה, יזמויות, אתה מביא עוד הרבה שחקנים נוספים, פה המדינה חייבת להוביל, פה המדינה חייבת לומר 'זאת האמירה שלנו כמדינה' וכולם צריכים להיות חלק מזה.
רוביק דנילוביץ: זה דיון עצוב, אגב, אם זה ככה, שאם בנושא הזה אנחנו נגיד אין צורך, המדינה יכולה לזוז הצדה, שתיתן לנו לטפל בדברים, זו מבחינתי אמירה מאוד מאוד קשה שאני לא מוכן להסכים לה.
מעין סמון: לא אמרתי שהמדינה תזוז הצדה, אמרתי שבואו אנחנו נגרום למדינה להתחיל לעבוד.
מעין סמון: כי אם ראש עיר אחד יעשה את זה ועוד ראש עיר ועוד ראש עיר וברמה הארצית לא תהיה ברירה יותר.
מעין סמון: יש לנו את הכוח הזה, אנחנו מספיק חכמים, מספיק מוכשרים, כולנו פה, בואו נתחיל הכול בכיוון הזה.
רוביק דנילוביץ: אתה יודע, מצפים מאיתנו להיות סופרמנים.
רוביק דנילוביץ: ראש עיר במדינה הזו הוא לא אחראי על המשטרה, במקומות אחרים בעולם כן.
רוביק דנילוביץ: אני לא אומר אם זה נכון או לא נכון, אני נותן עובדות, מציין עובדות.
רוביק דנילוביץ: מצפים ממך - - -
קריאה: לא אחראי על התחבורה, לא על המשטרה, לא על כלום.
רוביק דנילוביץ: נכון.
רוביק דנילוביץ: רצו להכניס אותנו לנושא הזה של תחבורה מטרופולין, אמרנו טוב, באנו לשמוע.
רוביק דנילוביץ: ישבנו.
רוביק דנילוביץ: 'הולכים לתת לכם סמכויות', כשאתה פורט את זה לפרויקטים, באחריות השר, השר ינחה, השר זה, אז אמרתי 'למה קראתם לנו?
רוביק דנילוביץ: מה אתם רוצים מאיתנו?
רוביק דנילוביץ: '
מוסי רז: שהאחריות על הקייטנות תהיה עליך.
רוביק דנילוביץ: אז אמרנו, בואו נמשיך כמו עכשיו.
רוביק דנילוביץ: יש לנו היום יחסים נהדרים עם משרד התחבורה, בוא נמשיך כמו זה, למה אתם צריכים לחוקק ולעשות, על מה?
רוביק דנילוביץ: שבסוף אין לנו סמכות לכלום, לעשות שום דבר?
רוביק דנילוביץ: אז זה בכל מיני מקרים.
עליזה לביא: - - - בתוך העיר, כל הזמן הוא מתלונן על חולדאי שלא נותן לו את שלושת הצירים.
עליזה לביא: הוא ישב והתחיל להסביר לנו, כבר כאב לנו הראש אחרי זה.
רוביק דנילוביץ: אני לא יודע מה קורה עם תל אביב, אבל איתנו ועם ירושלים ישבו בנפרד, גם אנחנו וגם ירושלים הגענו לאותה מסקנה, כאילו לא נותנים לנו שום דבר.
עליזה לביא: אבל מבחינת מה שקורה בתוך העיר, זה לא באחריותך כל התחבורה?
רוביק דנילוביץ: מה שכביש עירוני הוא כביש עירוני, אבל הסמכויות?
רוביק דנילוביץ: סתם לדוגמה, התחבורה הציבורית בעיר שלי, מי מוציא את המכרז?
רוביק דנילוביץ: משרד התחבורה.
רוביק דנילוביץ: מי אחראי לקנוס את הזכיין?
רוביק דנילוביץ: מה הסיי שלי?
רוביק דנילוביץ: לשבת איתו ביחד, לבנות את הקווים, אגב לא תמיד נותנים לך את כל מה שאתה רוצה, אז - - - אין ספק שבפעם האחרונה באמת שדרגו ונתנו יותר, אבל איזה סמכויות יש לראש עיר? אני רוצה מוניות שירות פה, רוצה להוזיל, אני צריך אישור, משרד התחבורה מתנגד עד היום.
רוביק דנילוביץ: רכבת קלה, משרד התחבורה.
רוביק דנילוביץ: זאת אומרת המדינה מאוד ריכוזית בכל דבר, בריאות, חינוך, תחבורה, בכל דבר המדינה הזו היא ריכוזית.
רוביק דנילוביץ: אז יש לנו פה ושם יוזמות, או שאנחנו רותמים, אנחנו מצליחים להדליק את המדינה, משרדים שונים, ולספר איזה סיפור הצלחה 'יאללה בואו תהיו שותפים לסיפור ההצלחה הזה' וזה קורה.
רוביק דנילוביץ: יש המון שיתופי פעולה, צריך גם להגיד את זה, אבל רוב הדברים, אומרים לך ככה, 'אחריות שלך, אבל הסמכות היא לא בידיך'.
רוביק דנילוביץ: זאת הטרגדיה.
יהודה גליק: זאת בדיוק הבעיה בשלטון מרכזי ולהפוך שלטון מרכזי לשלטון אזורי בדרך כלל שלטון מרכזי מסרב לוותר על הכוח שלו.
עליזה לביא: ברור, בלי להזכיר שמות.
יהודה גליק: אין ספק שאנחנו חייבים לעבור לשלטון אזורי במדינה הזאת ובעזרת ה' זה יכול לפתור גם את העניין המדיני, אבל זה סיפור אחר.
אתי כהן: אני רוצה להוסיף משפט אחד, לפני הסיום.
אתי כהן: אנחנו התייחסנו לאוכלוסיות קצה, יש הרבה מאוד תכניות מניעה, יש לנו את 'הדלת הפתוחה' כאן, ראש העיר היה איתנו בפתיחה החגיגית של 'דלת פתוחה', אנחנו עובדים גם עם מערכת החינוך, יש את המיניות במרחב הפתוח, שעכשיו קיבלו הרבה מאוד צוותים, הכשרות, צוותים מקצועיים, חינוכיים ועובדים סוציאליים, איך לעבוד עם בני נוער על הנושא של מיניות.
אתי כהן: יש בתים פתוחים, הבתים החמים של הנערות.
אתי כהן: יש לנו המון המון תכניות עוגן של תמיכה ומניעה ודיברנו רק על הקצה, אבל כל המטרה שלנו זה בעצם לצמצם ולמגר את התופעה.
עליזה לביא: טוב, בשם החברים שלי, מוסי רז, יהודה גליק, העוזרים שלנו, מאוד התרשמנו בשמי ובשם כל החברים.
עליזה לביא: באנו להכיר, ללמוד, לחזק אתכם ולומר לכם שיש לכם כתובת על כל נושא ועניין.
עליזה לביא: נשמח לארח כמובן בוועדה כשאנחנו נקיים בנושא הזה מה שלמדנו מכם על ההתמודדות.
עליזה לביא: אני רוצה לחזק אותך ולברך אותך בכלל על הפיתוח כאן, אתם מפריחים את השממה, ציונות לשמה, תמשיכו, אתם עושים עבודה נהדרת.
עליזה לביא: אנחנו נצא עכשיו לסיור, כמובן שאת הפרוטוקול של הדיון אנחנו נעביר.
רוביק דנילוביץ: אנחנו מודים לכם, תודה רבה.
רוביק דנילוביץ: (בסיור)
אפרת שרעבי: שמי אפרת שרעבי ואני ממשרד הרווחה שבעצם מפעיל, לא מפעיל בפועל, אבל מממן ומפקח על הפרויקט הזה.
מוסי רז: במכרז כאילו?
אפרת שרעבי: זה בפטור במכרז לרשות מקומית.
עליזה לביא: כן, אנחנו עכשיו באחד המרכזים של - - - (סבב נוכחות).
יאיר באר: אני רוצה לגנוב שתי דקות קצרות.
יאיר באר: שמי יאיר ואני מנכ"ל עמותת 'יחדיו'.
יאיר באר: במסגרת הפעילות שלנו אנחנו מפעילים עשרות שירותים בנגב בכלל בתחומי פעילות שונים של משרד הרווחה, מילד ונוער דרך אלימות, דרך תעסוקה ופעולות יו ניים איט.
יאיר באר: אני רגע פותח איזה צוהר לביקור עתידי כזה או אחר, בירכתי אותך על שותפותך בעניין המתבגרים, אז מפקחת שלנו, מרים, שותפה 24/7 למה שקורה במקלט לנשים, אז המתבגרים זה חלק מתהליך שאת יזמת והתעקשת עליו, אז הוא עובד כאן בעיר באר שבע.
יאיר באר: לכן אני לא רוצה לפתוח את זה לעמותת 'יחדיו' ולכל מה שאנחנו עושים, הגענו לתכנית כאן.
יאיר באר: אני רוצה משפט אחד לומר, אמרה את זה אתי ואני רק רוצה לחזק את זה, התכנית עברה מהפכה בשנה הזו.
יאיר באר: הייתה פה תכנית, אני אקרא לה תכנית תחזוקה, שלא אהבתי אותה כלל ואני אמרתי - - - הייתה פה תכנית שעסקה בהחזקה של בית שפעל במהלך היום, סוג של שירות יום כזה או אחר.
יאיר באר: לא אהבתי את זה - - -
עליזה לביא: נסגר בשבע בערב?
יאיר באר: נכון ואני חושב שמה שקרה פה בשנה האחרונה, בשותפות עם כל המשרדים כמובן, הביא לפה שינוי מסוים, שינוי שאנחנו חווים אותו ולומדים אותו.
יאיר באר: אני אומר בזהירות, אני חושב, כי אני מפעיל מספר מרכזי חירום, אני חושב שהמאפיינים של אותם אני למד מההפעלה בחודשים האחרונים, מדובר פה במרכז שעונה על קריטריונים של מרכז חירום.
יאיר באר: יש לאמירה הזו של מרכז חירום מאפיינים מסוימים שהמשרד הרלוונטי יודע לתמוך אותם.
יאיר באר: אנחנו בדין ודברים, אנחנו חייבים לעבור למצב שאנחנו מגדירים את המקום הזה מן סוג של מרכז חירום.
יאיר באר: הדברים פה הם מדהימים, הצוות הוא באמת מדהים ויש לו דילמות חירומיות, אני משוכנע שהפיקוח מכיר אותן וחשוף אליהן, כמו אם יש כללים ונהלים שסוגרים את המקום כאן ב-12 בלילה והנשים יודעות שהן צריכות להגיע עד 12, מה קורה עם גברת שלא קיבלה את התנאי הזה והגיעה בשתיים והפכה פה את העולם כדי שיפתחו לה?
יאיר באר: אנחנו רוצים לעסוק באיזה שהוא - - - ולכן המסגרת הזו מבחינתי עברה למוד שאנחנו לומדים אותו, אנחנו באמת משקיעים בו רבות, יחד עם הרשויות השונות, אבל הוא כנראה יגיע למוד של מסגרת חירום, כמו המקלט לדוגמה שיש לנו, לייצר איזה שהוא בנצ'מארק כדי לדעת איך אנחנו מפעילים מסגרת.
יאיר באר: כי מדובר במסגרת, בראייתי, עם מאפיינים חירומיים.
עליזה לביא: אז כמה זמן זה עובר במתכונת הזאת?
אפרת שרעבי: אז קודם כל אני אגיד, אתם לומדים איך שזה עובד ולנו יש ניסיון של כמעט עשר שנים איך שעובדות דירות חירום, גם בחיפה, גם בתל אביב.
אפרת שרעבי: אז יש לנו ניסיון, אנחנו בדיוק עוסקים בכתיבת המפרט של מה זה אומר להפעיל פה את השירות ומה הנהלים ומה סל השירותים ואתם תקבלו את זה בהקדם, אבל יש לנו ניסיון רחב עם העניין הזה.
אפרת שרעבי: המסגרת הזאת כבר מוגדרת כמסגרת חירום ועובדה, קוראים לה דירת חירום, לפחות המסגרת הזאת במבנה הזאת, המבנה מעבר לרחוב זה משהו אחר, מסגרת שיקומית, אנחנו מדברים פה על מסגרת של מזעור נזקים, של - - -
עליזה לביא: כמה מיטות יש פה?
אפרת שרעבי: פה כרגע יש שמונה מיטות.
יהודית אילת אוזן: לא, יש לנו 11.
אפרת שרעבי: לא, אתם מתוקצבים כרגע הוא על שמונה מיטות.
אפרת שרעבי: יש לילות מסוימים שזה מגיע ליותר והם יכולים להוסיף עד שתיים-שלוש מיטות נוספות כדי שנשים לא תישנה ברחוב והפורמט הוא, כמו שאנחנו מכירים בדירת חירום במקום אחר, יש פה מודל קצת טיפה שונה, שאנחנו מנסים לדייק אותו כדי לעשות הפרדה בין מסלול של שיקום, של אישה שעוזבת את המעגל של סמים וזנות וצופה פני עתיד לכיוון אחר לבין אישה שהיא מתקשה עדיין לצאת מהמעגל וצריך לתמוך אותה כדי לאפשר לה מינימום של ניצול ברחוב לטובת אוכל, מקלחת, לינה, ליווי סוציאלי, זאת אומרת כן לעזור לה לקבל את תעצומות הנפש כדי לצאת מהמעגל.
עליזה לביא: כלומר גם נשים עם סמים נכנסות למקום הזה.
אפרת שרעבי: כן.
אפרת שרעבי: נשים משומשות ונשים בזנות פעילה, המקום משמש כרגע כמזעור נזקים ואנחנו צריכים עוד לדייק אותו כדי להבין בדיוק מה המשמעות שלו ואם יש נשים שלא בדיוק והן על התפר וזה, אז אנחנו נעשה עבודת חשיבה יותר אינטנסיבית בחודשים הקרובים ואם נצטרך להגדיל את המכסות בשנה הבאה אז אנחנו נפעל גם בעניין הזה, אם נראה שלא מספיק שמונה מיטות, צריך עשר, אז יהיו עשר.
עליזה לביא: מה הממוצע פה בלילה?
אתי כהן: אני מציעה שיהודית תציג בכמה משפטים.
עליזה לביא: לא, לא, היא תיכף תציג, רק כדי להבין איפה אנחנו מבקרים.
עליזה לביא: לפני שאנחנו נשמע.
יהודית אילת אוזן: אז אני כן אגיד שיש לנו פה לינת חירום, המרחב הזה כולל גם לינת חירום וגם מסגרת שאנחנו קוראים לה בית חם.
יהודית אילת אוזן: אלה נשים שיש להן אולי קורת גג, לא בהכרח יש להן בית, נשים שהן בתפר בין שיקום ללא שיקום.
יהודית אילת אוזן: אני חושבת שאחת ההבנות היותר גדולות שלנו היא שהמעבר הזה בין זנות ללא זנות, המעבר הזה בין שימוש ללא שימוש הוא - - -
קריאה: נזיל.
יהודית אילת אוזן: בדיוק ולכן אנחנו כן מאפשרות לאותן נשים שנמצאות בתפר הזה להיות פה במרחב הזה שאנחנו קוראים לו בית חם.
יהודית אילת אוזן: הן מגיעות לפה, הן יכולות לאכול פה ארוחת צהריים, הן מקבלות פה טיפול, ליווי, העשרה, כלים, מיצוי זכויות, ליווי לשירותים.
יהודית אילת אוזן: אלה דברים שאני יכולה להגיד שהתמחינו בהם, אפילו איך למצות את הזכויות בביטוח לאומי, איך לקבוע את התורים שהן כל כך צריכות בקופת חולים, ללוות אותם לרופאים.
יהודית אילת אוזן: אלה דברים שאנחנו עושים גם לאוכלוסייה הזאת שהיא אוכלוסיית הביניים.
מוסי רז: מה הן צריכות להוכיח כדי להתקבל לפה?
יהודית אילת אוזן: בהגדרה שלנו נשים שמגיעות ללינת חירום אלה נשים חסרות קורת גג ונשים בזנות פעילה ובהתמכרות פעילה, בגדול אורח החיים שלהן מסכן אותן ואז הן יכולות להגיע לפה.
עליזה לביא: הן דופקות בדלת, אתם מאתרים אותן?
יהודית אילת אוזן: כן, אנחנו גם יוצאים החוצה.
יהודית אילת אוזן: אני חושבת שרוב הנשים מכירות אותנו ומאז שיש לנו את הלינה אז אנחנו גם עושים יותר סיורים ומנסים להגיע אליהן ולהביא אותן, אבל אנחנו מרגישים שזה עובר מפה לאוזן.
יהודית אילת אוזן: היום סיפרתי איזה שהוא סיפור, שיצאתי רגע לקנות מטען לטלפון ופגשתי איזה גברת שנראתה לי מתאימה - - -
קריאה: שלנו.
יהודית אילת אוזן: שלנו, היא ביקשה ממני כסף, היא ביקשה נדבות כאילו ואז סיפרתי לה על המקום ואז היא הסתכלה עליי ואמרה לי 'את יהודית?' ואמרתי כן, זאת אומרת שהיא שמעה עלינו וזה היה ככה - - - אני חושבת שזה סיפור נחמד ככה להבין איך אנחנו מפורסמים בתוך האוכלוסייה של הנשים בזנות.