GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רון שביט: רציתי קודם כול להגיד, לא כעובד המשרד אלא כאזרח: העובדים הסוציאליים הם בחזית המאבק החברתי.
רון שביט: אני חושב שמגיעה להם – אני מכיר רבים מהם – כל התהילה, באמת כל התהילה.
רון שביט: קודם כול, ברכות לענבל חרמוני.
רון שביט: אני מציע שהשיח לא יהיה שיח של ניגוח.
רון שביט: כל הנושא של רווחה הוא נושא של שיתוף פעולה.
רון שביט: נושא האלימות נגד עובדים דורש שיתוף פעולה של רשויות הרווחה עם השלטון המקומי ועם איגוד העובדים הסוציאליים.
מיכל בירן: אבל בשביל זה צריך ששני הצדדים ישתפו פעולה.
רון שביט: הזמנו את ענבל חרמוני לפגישה.
רון שביט: אני מציעה שאף אחד לא יגיד איך השיח צריך להיות.
רון שביט: כל אחד משוחח איך שהוא רוצה.
רון שביט: בסופו של דבר נושא האלימות נגד עובדים, שאני מלווה אותו כבר 22 שנים, הוא בשיתוף פעולה.
רון שביט: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): מה שעומד על הפרק זה התנאים שלהם ולא צורת הדיבור שלהם.
רון שביט: בואו נתמקד בתנאים שלהם.
רון שביט: אין לי טענה.
רון שביט: הם צריכים לעשות את עבודתם כפי שהם עושים.
רון שביט: גם אתם.
רון שביט: אני רק אומר שהשיח פה, הניגוח נגד המשרד – אני אומר: בואו, יש שיתוף פעולה, כולנו נמצאים תחת מדינה אחת.
רון שביט: הנושא שהעלו, על מחלקות הרווחה שנמצאות באווירה של פחד וטרור, הוא לא נכון.
רון שביט: מרבית הלקוחות הם לקוחות שומרי חוק ומעריכים מאוד ומכבדים את העובדים הסוציאליים.
קריאה: אבל מספיק אחד.
רון שביט: תרשו לי.
רון שביט: שנית, חלק גדול ממבני מחלקות הרווחה ראויים.
רון שביט: אני מזמין את כולכם לסיורים בכל הארץ.
ענבל חרמוני: אני מזמינה אותך לפתח תקווה.
אלי אלאלוף: בואו ניתן לחבר לסיים את דבריו.
ענבל חרמוני: אני מגזימה?
ענבל חרמוני: - - - נראה רע מאוד.
ענבל חרמוני: בוא אתי לאור עקיבא ולפתח תקווה.
רון שביט: המשרד כיום מתקצב שיפוצים ובינוי פיזי למחלקות.
רון שביט: אין מצב – אני אומר את זה באחריות – שרשות מקומית מבקשת סיוע בשיפוץ, סיוע בבינוי פיזי ולא מקבלת.
אלי אלאלוף: הרשות המקומית נדרשת גם בעניין השיפוץ למאצ'ינג?
רון שביט: כן, בוודאי.
אלי אלאלוף: אז זה טוב למי שיכול, לרעננה ושות'.
רון שביט: אני רוצה להזכיר, אלה לא לשכות ממשלתיות.
רון שביט: הן לשכות מוניציפליות.
רון שביט: לכן המשרד מסייע.
איציק שמולי: אדוני, אבל זה חוק של מדינת ישראל, שהסמיך את הרשויות המוניציפליות להיות שם בשטח במקום משרד הרווחה.
איציק שמולי: זה העובדה.
איציק שמולי: אתה מגלגל יפה מאוד את האחריות.
איציק שמולי: אתם האצלתם את הסמכות שבידיים שלכם לרשויות המוניציפליות.
איציק שמולי: ועכשיו מתנערים?
איציק שמולי: זה שאתם עושים שיפוצים ברעננה, זה לא מרשים אותי.
איציק שמולי: עם כל הכבוד, לא אני ולא אתה נקבע אם היא מרגישה חוסר ביטחון או לא.
איציק שמולי: מספיק תוקף אחד שהולך אחרי עובדת סוציאלית לרכב.
איציק שמולי: כן, זה מה שאמרת.
איציק שמולי: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): זה לא רק הרגשה.
איציק שמולי: יש דיווחים.
איציק שמולי: מדברים אתך על חוסר באבטחה.
רון שביט: אני רוצה לומר לגבי העובדת מבית דגן, שאני מכיר אותה באופן אישי.
רון שביט: בשבוע שעבר מנכ"ל המשרד שלנו הגיע לבית דגן לשוחח עם עובדי המחלקה.
ענבל חרמוני: איזה פתרון אתה מציע?
ענבל חרמוני: איזה פתרון היא קיבלה?
אלי אלאלוף: תאפשרו לו לדבר.
רון שביט: אני מכיר ומוקיר את העובדת שהותקפה.
רון שביט: היא תחת טראומה, אין ספק שהיא עברה טראומה ואסור לאף אחד מאתנו להרשות את זה.
רון שביט: המחלקה בבית דגן היא מחלקה מאובזרת.
רון שביט: המחלקה בבית דגן קיבלה כל דבר שהיא ביקשה בתחום לחצני מצוקה, בתחום שיפוץ פיזי.
רון שביט: במחלקה בבית דגן יש מאבטח ולמרות זאת זה קורה.
רון שביט: עברנו כבר את השלב שמדברים על אבזור של הלשכות.
רון שביט: קודם כול, יש לשכות לא מאובזרות, זה דבר ראשון, וכולנו יודעים את זה.
רון שביט: וגם האבזור המוצע לא ממש מגן.
רון שביט: לחצן מצוקה, עד שמישהו מגיע אליו אפשר כבר חס וחלילה לחסל אותו.
רון שביט: בגלל זה דוּבר על מאבטחים.
רון שביט: אתה אומר שיש מאבטח.
רון שביט: שמענו איזה סוג של מאבטחים, באילו גילאים, כמה הם ערוכים לטפל בבעיה.
רון שביט: אני רוצה להזכיר שזה לא בבניין - - -
רון שביט: תקשיב לי.
רון שביט: אני מנסה פה לנווט את הדיון.
רון שביט: להיצמד עכשיו לנושא של בניית מחלקה פה ושם, זה לא יפתור את הבעיה.
רון שביט: דיברנו על ביטחונם של העובדים הסוציאליים ועל התנאים.
רון שביט: אבל לבוא עכשיו ולהגיד למי יש את הכסף לבנות כי יש לו מאצ'ינג ולהגיד שאף אחד לא פנה – הרי לא יפנו אליך אם אין להם כסף עבור המאצ'ינג.
רון שביט: אם היה להם הכסף אז בטח היית נותן להם.
רון שביט: אנחנו מדברים על אלה שאין להם, שלא יכולים לכסות את המאצ'ינג, ואנחנו מדברים על אלה שיש להם מאבטח בן 80, שעד שהוא זז וקם מן הכיסא שלו ומגיע לעובדת הסוציאלית – נגמר העניין.
נחמן שי: אל תפגעי בבני ה-80 בבקשה.
נחמן שי: אני לא פוגעת.
נחמן שי: אני נותנת להם את כל הכבוד.
נחמן שי: עם כל הכבוד, כאשר אהיה בת 80 לא ארצה להיות מאבטחת.
רון שביט: נתון נוסף, כי דיברתם על המעמסה, אני רוצה לומר שמשרד הרווחה הקצה בשנת 2018 574 תקנים נוספים.
אלי אלאלוף: לְמה?
אלי אלאלוף: ומה מהם נוצל?
ענבל חרמוני: מה עם התקנים הקיימים שלא מאוישים?
ענבל חרמוני: איך את זה המשרד פותר?
ענבל חרמוני: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): יש תקנים שלא מאוישים?
רון שביט: זה לפתח של כולנו.
רון שביט: שכר העובדים הסוציאליים הוא לא בסמכות משרד הרווחה.
רון שביט: אני שואלת על ימין ואתה עונה לי על שמאל.
רון שביט: יש תקנים לא מאוישים?
רון שביט: כן, יש תקנים לא מאוישים.
רון שביט: אני רק רוצה לסבר את האוזן.
רון שביט: זה לא בדיוק מה שהשר אמר בתשובה לשאילתה.
נחמן שי: השר אמר: תן לי תקנים ואאייש אותם, בדיוק ההיפך מן התשובה שלך.
נחמן שי: אבל אני לא מופתע.
רון שביט: בשלב הזה כאשר אני מקבל נתון, יש נתון על אי-איוש מסוים.
אלי אלאלוף: אני מעדיף שנפסיק את הדיון על התקנים.
אלי אלאלוף: היום התכנסנו לדון על מצב הבטיחות של השירותים החברתיים והעובדים הסוציאליים.
אלי אלאלוף: אני מבקש שנתמקד.
אלי אלאלוף: אחרת נגלוש לתחומים אחרים.
אלי אלאלוף: סעיד אלחרומי, רצית את רשות הדיבור.
סעיד אלחרומי: תודה לשני יושבי-הראש שלנו בישיבה הזאת, עאידה ואלי.
אלי אלאלוף: סליחה, לטובת הפרוטוקול, אתה יכול להגיד – 570 תקנים לעובדים סוציאליים?
רון שביט: 574 תקנים, כאשר בדרך כלל 20% זה מינהל ו-80% זה עבודה סוציאלית.
קריאה: כי סטודנטים לא רוצים לעבוד.
קריאה: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): זה לא לדיון.
קריאה: זה היה רק לפרוטוקול.
סעיד אלחרומי: אני חוזר עשר שנים אחורה, בהיותי ראש מועצה בנגב, כאשר דיברנו בדיוק על הנושאים האלה, בדיוק על הביטחון האישי של העובדים הסוציאליים ועל תקינה ועל התנאים שלהם, תנאי השכר שלהם.
סעיד אלחרומי: מצער אותי מאוד שעשר שנים אחרי כן אנחנו דנים בדיוק באותם דברים.
סעיד אלחרומי: חברים, יש מעטפת ביטחון וראש הרשות המקומית הוא האחראי הראשון לכל מה שנמצא בתוך הרשות שלו.
סעיד אלחרומי: כאשר אל בית ספר נכנסים עבריינים, כאשר בית ספר נשרף, או מחלקה אחרת במועצה או ברשות המקומית נפגעת, ראש הרשות קם ונזעק.
סעיד אלחרומי: לכן ביטחונם של העובדים הסוציאליים בראש ובראשונה הוא על הרשות המקומית ומועצת הרשות המקומית.
סעיד אלחרומי: זה דבר אחד.
סעיד אלחרומי: דבר שני, התקינה וכל הסכסוך הכספי בין הרשויות המקומיות ובין משרד הרווחה לא צריך לבוא על חשבון ביטחונם האישי של העובדים הסוציאליים.
סעיד אלחרומי: הם אלה שנמצאים בחזית, הם אלה שנמצאים מול השכבות הכי חלשות.
סעיד אלחרומי: הם אנשים שבעצם משלמים בחייהם וברווחתם האישית בכדי להגן עלינו, על המדינה, מול הכישלונות של המדינה עם השכבות החלשות.
אלי אלאלוף: מוסי רז ואחר כך נחמן שי, ואחר כך נגיע לאנשי משרד האוצר.
אלי אלאלוף: ענבל חרמוני, את תסכמי.
מוסי רז: ראשית, תודה ליושבת-הראש וליושב-הראש שבחרתם לקיים את הדיון הזה במתכונת נכונה מאוד, כי כמעט כל העובדים הסוציאליים הם עובדות סוציאליות.
מוסי רז: אגב, זה גם תוצאה של השכר הנמוך והתנאים הירודים.
מוסי רז: זה ביצה ותרנגולת.
מוסי רז: תוצאה וסיבה.
מוסי רז: בגלל שזה נשים – השכר נמוך, ובגלל שהשכר הנמוך – זה נשים.
אלי אלאלוף: כי הן יותר מסורות מהגברים.
מוסי רז: זה בטוח.
מוסי רז: גם בהקשר של האלימות, ביחס ליום למניעת אלימות כלפי נשים, וגם השבוע, היום, השנה – אנחנו חיים עם זה יום-יום – של האלימות כלפי העובדות הסוציאליות והעובדים הסוציאליים.
מוסי רז: אני רוצה קודם כול להגיד לכם, ענבל חרמוני וכל העובדות הסוציאליות שפה – אם יש כאן גם עובדים סוציאליים, אני לא יודע, אה יש גם עובד, מצוין – קודם כול, תודה על כל מה שאתן עושות, תודה שאתן בכלל קיימות.
מוסי רז: זה לא כל כך מובן מאליו בתנאים המחפירים האלה, עוד לפני שנכנסים להאשמות, לעשות את העבודה הכל כך חשובה שאתן עושות, שהיא העבודה – אני לא רוצה להגיד הכי חשובה, גם רופאים זה חשוב – אבל אין מדינה נורמלית בלעדיה, אין חברה נורמלית בלעדיה.
מוסי רז: אז קודם כול תודה.
מוסי רז: אני רוצה להגיד לך, רון שביט ידידי, בטוח שרוב מוחלט של המטופלים הם אנשים טובים.
מוסי רז: אני לא חושב שאנשים מוחלשים הם אנשים רעים, חס וחלילה, אבל בכל מקום יש אנשים מסוכנים ומפניהם צריך להגן על העובדים הסוציאליים.
מוסי רז: זה לא אומר שבכל המקומות הן עובדות בתנאים רעים, אבל מספיק אחד, מספיק שניים, מספיק עשרה, מספיק בודדים.
מוסי רז: כדי שתהיה אלימות לא צריך שכולם יהיו אלימים, אפילו לא הרוב.
מוסי רז: לא מצביעים ואז הרוב קובע אם להיות אלים.
מוסי רז: מספיק שיש מעטים כאלה.
מוסי רז: לכן צריך לתת להם את ההגנה הזאת.
מוסי רז: חשוב לא רק שיהיה להם ביטחון אלא חשוב גם שתהיה להם את תחושת הביטחון, כי אם יחששו ללכת למקומות מסוימים, אם יחששו להיפגש עם אנשים מסוימים הם לא יוכלו לעשות את עבודתם.
מוסי רז: הדברים האלה פשוט מאוד מאוד חשובים.
מוסי רז: דבר אחרון – אמנם זה לא הנושא המידי – לגבי השכר והתגמול.
מוסי רז: כנראה תהיה שביתה.
מוסי רז: אגב, אני רוצה להגיד: מחזה מצער מאוד לראות את יושבת-ראש האיגוד נעצרת על ידי המשטרה.
מוסי רז: זה היה מיותר לחלוטין.
מוסי רז: אני חושב שאין כאן נציג של המשטרה.
נחמן שי: היא עוכבה.
מוסי רז: מעוכבת על ידי המשטרה.
מוסי רז: מיותר לחלוטין.
מוסי רז: לא בסדר, לא צריך לקרות.
מוסי רז: ראיתי תמונה וזה הספיק לי.
ענבל חרמוני: לא נורא.
ענבל חרמוני: היה דווקא שוטר נחמד.
מוסי רז: זה לא נורא לך.
מוסי רז: זה נורא לי.
מוסי רז: אני חושבת שזה נורא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: נורא – זה בלשון המעטה.
מוסי רז: הקיצוץ מסוג זה שחווינו רק אתמול בשנייה, לקצץ בצורה פחדנית בכול פלאט, רק יגדיל את הצורך בעוד עובדות סוציאליות וגם את הצורך לשפר את התנאים שלהן.
מסעוד גנאים: אני יכול, בגלל מלחמת ההצבעות בוועדת החינוך - - -
אלי אלאלוף: אני בעד שלא תצביע בוועדת החינוך.
אלי אלאלוף: תישאר אתנו.
אלי אלאלוף: תביא מן הקואליציה מי שהסכים לתמוך.
אלי אלאלוף: להיפך, שהקואליציה תשב פה ולא תצביע.
מסעוד גנאים: אלי, אתה מתכוון שיפסיקו את הישיבה שם.
מסעוד גנאים: לא מפסיקים אז לא צריך הצבעות.
מסעוד גנאים: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): אבל הם לא מפסיקים.
אלי אלאלוף: אני הייתי מצביע כמוך.
אלי אלאלוף: אני נותן לך את רשות הדיבור.
מסעוד גנאים: באתי במיוחד ועזבתי את ההצבעות כי חשוב לי באמת לעמוד לצדם של העובדים הסוציאליים.
מסעוד גנאים: אני עבדתי בעירייה בשנות ה-90 ועבודתי הייתה שייכת למחלקת הרווחה.
מסעוד גנאים: הייתי גם מורה, הייתי הרבה דברים.
מסעוד גנאים: אחרי הבחירות אחזור לבית הספר.
מסעוד גנאים: חשוב לי מאחר ואני יודע את עבודת הקודש שהם עושים.
מסעוד גנאים: הם – אני לא רוצה להגיד חיל הרגלים, הטרמינולוגיה הצבאית שלכם, השפעתם עלינו פה – הם אלה בשטח שעוזרים לכל נזקק, לכל מי שזקוק להגנה כלכלית, חברתית ונפשית, ועכשיו הם נלחמים על ההגנה ועל הביטחון שלהם.
מסעוד גנאים: כתושב העיר סח'נין חוויתי והכרתי מקרוב איך פעם, לפני שלוש או ארבע שנים, כאשר השר כחלון היה שר הרווחה, תקפו עובדת סוציאלית, תקפו גם את הבעל שלה ואת הבית שלה ואת הילדים שלה.
מסעוד גנאים: ראיתי את הפחד, ראיתי איך עובדת סוציאלית צריכה ביטחון אישי כדי שהיא תעבוד.
מסעוד גנאים: אבל זה מתחיל קודם, בלתת את הכבוד ואת ההערכה להם, דרך הביטחון הכלכלי, דרך המשכורת שלהם, דרך הפחתת עומס התקנים שעליהם, גם דרך מתן תקנים חדשים במקומות שיש בהם צורך.
אלי אלאלוף: בואו נתמקד בנושא הביטחון שלהם.
מסעוד גנאים: בקשר לביטחון שלהם, הייתה הצעת חוק, נדמה לי שבכנסת הקודמת, ואני זוכר שהצבענו בעד הצעת חוק שעסקה בהגנה על עובדים סוציאליים.
מסעוד גנאים: אני לא יודע אם היא התקדמה או לא.
מסעוד גנאים: אני שואל גם את עצמי.
מסעוד גנאים: אם צריך הצעת חוק, עלינו להזדרז ולהגיש הצעת חוק כדי שבאמת תכריח את הממשלה, את השר לביטחון פנים, את שר הרווחה לתת הגנה וביטחון לעובדים ולעובדות הסוציאליים.
ענבל חרמוני: נדמה לי שזה הצעת חוק של איציק שמולי.
איציק שמולי: צריך לבדוק אם מיישמים אותה.
אלי אלאלוף: בבקשה, חברי נחמן שי.
נחמן שי: תודה רבה לכם, אלי ועאידה.
נחמן שי: אני לא שמח לראות אתכם פה.
נחמן שי: אני מוכרח להגיד לכם שבעיני זה עוד רגע עצוב אחד.
נחמן שי: עברנו בוועדה כמה דיונים כאלה.
נחמן שי: מאז שאני בכנסת אולי עשר פעמים המליאה והוועדות נדרשו לעניין הזה, של מצוקת העובדים והעובדות הסוציאליים בכלל, אבל בעיקר הסוגיה של האלימות והפגיעות הבלתי פוסקות בהם, ושום דבר לא קרה.
נחמן שי: אבל שום דבר לא קרה.
נחמן שי: באמת קצת נמאס לי לשמוע עוד פעם את ההוא ממשרד האוצר אומר ככה – אל תיעלבו, אבל אין מה לעשות – ואת ההוא ממשרד הרווחה אומר כך, ותמיד נתלים בכל מיני תירוצים.
נחמן שי: לא מעניין אותי בכלל שום דבר.
נחמן שי: מעניין אותי שיושבים אנשים שהחברה הישראלית העמידה אותם בקו הראשון של המלחמה החברתית שלה, והם מאוימים.
נחמן שי: רק זה מעניין אותי.
נחמן שי: פעם מאיימים עליהם פיזית, פעם שנייה מאיימים עליהם בסייבר, פעם שלישית בשיימינג, פעם רביעית ב – מה זה?
נחמן שי: מדובר על 20,000 איש.
נחמן שי: אז לחלקם אולי יש הגנה, הם נמצאים במסגרות אחרות, אבל אלה שעובדים בשירות הציבורי הם הדפוקים שבדפוקים.
נחמן שי: אני רוצה לדעת מה הכנסת עושה בעניין הזה.
נחמן שי: אני הכרתי את צפרא דוויק, עכשיו אכיר את ענבל חרמוני ובעוד חמש שנים אולי אכיר מישהי אחרת או מישהו אחר, אני לא מאחל לך אבל לא משנה, וזה אותו דבר בדיוק, אותו דבר בדיוק.
נחמן שי: באים הצעירים, אלה שעוד מגיעים עם עיניים בורקות ועוד מפגינים, והם בחרו במקצוע מרצונם.
אלי אלאלוף: תצלמי אותו גם כשהוא מחייך.
אלי אלאלוף: כל הזמן את מצלמת אותו כשהוא כועס.
נחמן שי: אל תדאג, אני כועס באמת, ואנשים פה יודעים גם למה, בגלל שאנחנו משפחה של עובדים סוציאליים.
נחמן שי: הנושאים האלה מלווים אותנו כל הזמן בבית.
נחמן שי: מילא אשתי, היא כבר פרשה, ובתי האחת כבר גם כן פרשה.
נחמן שי: נשארה רק לוחמת אחת בקו הזה, שמשום מה מתעקשת עוד לעסוק בעבודה סוציאלית.
נחמן שי: אני אומר לכם, זה לא יכול להיות.
נחמן שי: המשכורות נמוכות, ובסוף האלימות עוד מתווספת על כל הדברים האלה.
נחמן שי: תציעו דברים אמתיים ומעשיים.
אלי אלאלוף: מה למשל?
נחמן שי: הגנה.
נחמן שי: שכל גוף ציבורי במדינת ישראל ייקח על עצמו להגן על העובדים הסוציאליים שלו, נקודה.
נחמן שי: להגן עליהם.
נחמן שי: לא מעניין אותי איך הכסף יגיע ומאין.
נחמן שי: מעניין שהיה כסף והוא לא נוצל, ועוד לא שמענו מה נעשה אתו, 11 מיליון שקל.
נחמן שי: לא תשמעי.
נחמן שי: אז חוץ מתסכול אני לא מבין מה אנחנו עושים פה.
רוני בר לוי: רגע, אני אחפש אותו בתיק.
רוני בר לוי: אל תענה לי כך.
רוני בר לוי: הרשויות לא ניצלו אותו.
רוני בר לוי: עכשיו את שואלת אותי איפה זה?
רוני בר לוי: אתקשר לקצין התקציבים שלי.
רוני בר לוי: הכסף נמצא במשרד.
רוני בר לוי: אז מה, עכשיו יחלקו אותו לכל אחד?
רוני בר לוי: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): לא.
רוני בר לוי: אני מכירה איך מנצלים אותו לדברים אחרים.
אלי אלאלוף: אני ממליץ לעובדי המדינה לשמור על סגנון, זה לא יזיק.
אלי אלאלוף: אנחנו גם שומרים על סגנון.
אלי אלאלוף: גם אתם יכולים.
אלי אלאלוף: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): חייבים.
אלי אלאלוף: לא רק יכולים.
אלי אלאלוף: יש כאן קבוצה של סטודנטים.
אלי אלאלוף: אני אוהב את השם של הארגון: "עו"סים שינוי".
אילת בן ישי: גם אנחנו אוהבים את השם הזה.
אילת בן ישי: אני יושבת-ראש שותפה בעמותת "עו"סים שינוי".
אילת בן ישי: בתור סטודנטית, זו כבר הפעם הרביעית שאני כאן מדברת אתכם, נמצאת פה בוועדות, ואין המלצות לוועדות, הן לא נגמרות באיזה המשך.
אילת בן ישי: אנחנו פונים למשרד וההמלצות לא מיושמות.
אלי אלאלוף: אנחנו עוד לא עובדים במשרד, והם גם לא עובדים אצלנו.
אילת בן ישי: הצוות שהוקם – אנחנו לא יודעים מה קורה אתו – עוד לפני שנתיים כשעשינו הפגנה וישבנו בפורום הזה.
אילת בן ישי: המלצנו על הקמה של צוות והמשרדים לא הקימו.
אילת בן ישי: השרים היו צריכים להגיע לוועדה ולדווח, אך הם לא שיתפו פעולה, לא הקימו צוות ולא הגיעו.
אילת בן ישי: נכון שהיה שיתוף פעולה עם האגף עצמו בדברים קונקרטיים, אבל בהקמת הצוות ובניית תוכנית כוללת והשגת התקציב לא היה שיתוף פעולה.
בן ישי: זה בדיוק המקום של הוועדה, ללחוץ שזה יקרה, כי עוברות השנים ושום דבר לא קורה.
בן ישי: בשנה הבאה אני כבר מסיימת את התואר ועדיין המצב נשאר כפי שהיה.
בן ישי: תבדילי בין אלה שצריכים ליישם לבין אלה שמפקחים.
אילת בן ישי: בסדר.
אילת בן ישי: אני רק רוצה להתייחס אל מה שאמרת, אדוני היושב-ראש, שזה לא דיון על תקנים.
אילת בן ישי: זה בדיוק דיון על תקנים בגלל שהאלימות היא רק סימפטום של המצב שאנחנו נמצאים בו, שאין לנו תנאים לעבוד ואין לנו דרך לתת שירות ללקוחות שלנו.
אילת בן ישי: גם אם תיתנו לנו שכפ"ץ ותיתנו לנו מאבטח צמוד, זה לא יעזור לנו לעשות את העבודה שלנו.
אילת בן ישי: זה ישמור עלינו ברמה מסוימת, אבל זה לא יעזור לנו לעשות את העבודה.
אילת בן ישי: אין לנו את האמצעים לזה, וזה פשוט מביש.
אילת בן ישי: למה שארצה לעבוד כך?
אילת בן ישי: חברה שלי אומרת לי שהיא מפחדת לקבל החלטה שהפונים שלה לא יאהבו כי אולי הם יהיו אלימים כלפיה.
אילת בן ישי: היא עוברת על הפייסבוק שלה ושל בן הזוג שלה ומשנה את אבטחות הפרטיות כדי שלא יתקפו אותה.
אילת בן ישי: זה נראה לכם הגיוני?
אילת בן ישי: תמצאו את הכסף ותסדירו את זה.
אילת בן ישי: גם המלצות שכבר קיימות, של תקנות העו"ס לנאמן בטיחות, אלה דברים שבשטח לא קורים.
אילת בן ישי: גם אם יש לחצן מצוקה, הוא נמצא במזכירות.
אילת בן ישי: כיצד אני אמורה להגיע למזכירות כאשר אני יושבת עם הפונה שלי בחדר אחר?
אילת בן ישי: זה באמת בלתי אפשרי.
אילת בן ישי: בתנאים האלה אני לא כל כך רוצה להיות עובדת סוציאלית וכך גם רוב החברות שלי.
אילת בן ישי: זה בדיוק דיון על תקנים ודיון על התנאים שלנו.
שני יהב: חיפשתם דברים פרקטיים, אז אפשר להגביל - - -
אלי אלאלוף: לא כך מתפרצים.
שני יהב: אני שני יהב, סטודנטית לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן גוריון, לגמרי מבחירה שלמה שלי במקצוע הזה.
שני יהב: כל פעם מגלים גם דברים טובים.
שני יהב: אבל כן, יש פחד כסטודנטים לעבודה סוציאלית לעבוד בלשכות רווחה, יש פחד אמתי.
שני יהב: אם רוצים דברים פרקטיים – אנחנו שומעים את העובדות הסוציאליות האלה, ובאמת היו לי דמעות בעיניים, ושומעים שיש פה עומס.
שני יהב: הן לא יכולות לעבוד עם 150 משפחות, עם 300 אנשים.
שני יהב: צריך להגביל את זה.
אלי אלאלוף: אל תחזרו על מה שכבר נאמר.
אלי אלאלוף: יש לנו מגבלת זמן.
שני יהב: אם רוצים מסקנה – צריך להגביל את מספר המשפחות שמטופלות על ידי עובד סוציאלי, להגביל את מספר התיקים.
אלי אלאלוף: בבקשה, נציגת השלטון המקומי, ואחר כך חבר הכנסת חאג' יחיא.
עירית ורונין: צוהריים טובים לוועדות המכובדות.
עירית ורונין: אני עורכת דין עירית ורונין, אני ממונה על תנאי שירות במרכז השלטון המקומי, נציגת מעסיקים.
עירית ורונין: ראשית, אנחנו כמובן כארגון המעסיקים מזדהים ומוקירים את העבודה הקשה שעושים העובדים הסוציאליים.
עירית ורונין: לגבי כמה דברים שנאמרו כאן:
עירית ורונין: מזה שנים אנחנו מלווים גם את האיגוד ועושים שיתוף פעולה גם עם משרד הרווחה והמשרד לביטחון פנים לקידום חקיקה בתחום האבטחה וגם בנושא המימון.
עירית ורונין: רק בשנה האחרונה הצלחנו להביא למימון של רשויות מקומיות מן הרמה הסוציו-אקונומית 1–3, כאשר בפועל זה לא מיושם כי לרשויות האלה אין כסף.
עירית ורונין: אנחנו ממליצים לוותר על מאצ'ינג ברשויות באשכולות 1–3.
עירית ורונין: מדובר ברשויות שאין להן אפשרות להביא כסף.
עירית ורונין: זה היה הרעיון.
עירית ורונין: לבטל את המאצ'ינג ברשויות באשכולות 1–3.
עירית ורונין: אנחנו כן תומכים במאצ'ינג ברשויות באשכולות מ-3 ומעלה.
עירית ורונין: היום בפועל רוב הרשויות כן מממנות מהכיס שלהן את האבטחה, אבל אני חושבת שזה הרבה מעבר לאבטחה.
עירית ורונין: חברתי שיושבת פה גם תאמר את זה.
עירית ורונין: הלכה למעשה, כל מקרי האלימות האחרונים קרו היכן שכן הייתה אבטחה.
עירית ורונין: הבעיה היא מעבר לזה.
עירית ורונין: הבעיה היא בענישה, בהרתעה, איפה המשטרה מוצאת את עצמה.
עירית ורונין: המון תיקים נסגרים בפועל ולא מטופלים.
עירית ורונין: אין שום הרתעה.
עירית ורונין: יש המון צדדים לנושא הזה.
עירית ורונין: כמובן יותר מאשר נשמח לשבת ולדון ולהמשיך לשתף פעולה.
עירית ורונין: אנחנו מקווים שמשרד הרווחה יטמון ידו בכיסו בשביל לסייע לרשויות.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחר כך לסיכום ענבל חרמוני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בדרך כלל כשאנחנו שומעים את הביטוי "עבודת קודש" זה סימן שאנשים לא מקבלים שכר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד יושבי-הראש, אלי ועאידה, אני אומר שכאשר אומרים על מישהו ש"הוא עושה עבודת קודש", זה אומר שהוא לא מקבל את מה שמגיע לו מבחינת שכר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המשמעות של "עבודת קודש".
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן תמיד כשאומרים על העובדים והעובדות הסוציאליים שהם עושים עבודת קודש, אז זה הנקודה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נתמקד בנושא האבטחה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הממשלה הייתה שמה את הנושא הזה גבוה בסדר העדיפויות שלה היא הייתה מוצאת את הכסף.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים כסף קואליציוני הולך פה ושם פי כמה וכמה מן הסכום הנדרש לאבטחה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה לא מתכוונת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר שאני תומך בשביתה שלכם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תרפו עד שתקבלו את מה שמגיע לכם, כי זה חייב לבוא לישיבת ממשלה ושיתקבלו החלטות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לגבי הפנסיה של השוטרים הייתה ישיבת ממשלה, תיארו את כל המצב, אם הממשלה ממשיכה או לא ממשיכה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתמול כבר עשו קיצוץ רוחבי ומצאו מאין להביא כסף כדי לתת עשרות מיליארדי שקלים לשוטרים.
ענבל חרמוני: שמגיע להם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שאני מתנגד שהם יקבלו את השכר שלהם, לא זה העניין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: למה יש אלימות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים לא להסכים, אבל להבין את הסיבות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: קיבלתי כמה פניות, ופניתי לשר הרווחה, בנושא בית הדין השרעי בירושלים, ששם יש פי שניים תיקים מאשר בשאר בתי הדין השרעים בכל הארץ.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קורה שם?
עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לדעת לאן הילד הולך במקרה של סכסוך בתוך המשפחה, אם מגיעים לגירושין להכריע היכן יהיה הילד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל צריך לדעת, כל התיקים האלה שהדיון בהם נמשך שנים, זה גם מביא אלימות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את הנושא של המאצ'ינג.
עבד אל חכים חאג' יחיא: חייב להיות מאצ'ינג דיפרנציאלי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא רוצים תוספת תקציב אבל בגלל המאצ'ינג שאינו דיפרנציאלי האנשים העניים לא מקבלים לא תקנים ולא פעילות כי אין תקציבים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני גם מתקומם על המשפט ששיעור האנשים האלימים מקרב אלה שמקבלים את השירות גבוה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתקומם על המשפט הזה, כי מישהו יכול לבוא – ושמעתי את זה – ולומר: כמה נרצחים בארץ יחסית לאוכלוסייה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: גם את זה שומעים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כשיש אלימות בתוך לשכה, שאנחנו גם הוספנו לה עבודה, ואנחנו מתעקשים שזה היה נכון, בעניין מיצוי זכויות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מיצוי זכויות – צריך גם להוסיף בתקנים למיצוי זכויות.
אלי אלאלוף: נציג משרד האוצר, יש לך מילה להגיד לנו לטובה?
נתנאל אושרי: אני מאגף התקציבים במשרד האוצר.
נתנאל אושרי: אני רפרנט רווחה.
נתנאל אושרי: שמעתם את גורמי המקצוע מדברים על סדרי העדיפויות של המשרד.
נתנאל אושרי: סדרי העדיפויות האלה מתנהלים בתוך תוספות תקציביות אדירות שניתנות למשרד, בגובה של כחצי מיליארד שקל כמעט בכל שנה בעשר השנים האחרונות.
נתנאל אושרי: תקציב המשרד גדל בקצב מהיר, יותר מפי חמישה מקצב גידול האוכלוסייה בעשר השנים האחרונות.
נתנאל אושרי: במסגרת התוספות התקציביות האלה משרד הרווחה מתעדף את סדרי העדיפויות שלו.
נתנאל אושרי: כחלק מזה גם הוענקו, לצורך העניין, 11 מיליון שקל לאבטחה של לשכות רווחה ברשויות מקומיות באשכולות סוציו-אקונומיים 1–3, כפי שנאמר כאן.
נתנאל אושרי: זו המסגרת שהמשרד מתעדף.
מרדכי שנבל: סליחה, הייתי רוצה רק להוסיף משפט אחד.
מרדכי שנבל: אני מתנועת אומ"ץ.
מרדכי שנבל: לדעתי חברה נבדקת על פי המצב של החוליה החלשה בה, ולפי זה צריך לבדוק.
ענבל חרמוני: קודם כול אני רוצה להתייחס קונקרטית לדברים שעלו.
ענבל חרמוני: ראשית, גם ברשויות שבהן במחלקת הרווחה המרכזית יש מאבטח, יש עוד מתקנים של הרווחה, פעמים רבות רגישים מאוד, כמו מרכזים לטיפול באלימות במשפחה, מרכזים לטיפול בהתמכרויות לסמים וכדומה, ושם אין מאבטח.
ענבל חרמוני: מצאו את עצמן בשבוע שעבר שתי עובדות בבית שמש מותקפות בתוך מרכז הקשר.
ענבל חרמוני: הן היו שם לגמרי לבד.
ענבל חרמוני: אני לא יודעת אם זה נקרא מענה ואם זה נקרא לדבר בנימוס, או שאולי הזמן לנימוס נגמר.
ענבל חרמוני: אני רוצה להגיד עוד משהו.
ענבל חרמוני: אחרי שהדברים האלה קורים העובדות, מה שנקרא, יכולות לחפש את עצמן, לחפש מי יעזור להן כשהן מחפשות תמיכה רגשית וטיפול רגשי.
ענבל חרמוני: יש לי עובדת – לא אציין מאיזו רשות, היא קצת מפחדת גם מראש העירייה שלה – שהותקפה קשה מאוד, היא והמשפחה שלה.
ענבל חרמוני: עד היום במשך חודשים ארוכים לא המשרד מוצא לנכון ולא הרשות המקומית מוצאת לנכון לממן לבחורה הזאת טיפול רגשי.
ענבל חרמוני: הבחורה וכל המשפחה נמצאים בטראומה.
ענבל חרמוני: זה גם חלק מן התקציבים שצריך להשקיע.
ענבל חרמוני: אני כמו נחמן שי בהקשר הזה.
ענבל חרמוני: ממש לא מעניין אותי מאיפה הכסף יגיע.
ענבל חרמוני: זה לגבי העניינים הקונקרטיים.
ענבל חרמוני: כשאומרים מאבטח – איפה?
ענבל חרמוני: בכל המתקנים?
ענבל חרמוני: גם במרכז קשר?
ענבל חרמוני: גם במרכז לטיפול באלימות?
ענבל חרמוני: גם בטיפול בהתמכרויות?
ענבל חרמוני: גם בשיקום האסיר?
ענבל חרמוני: התשובה היא לא.
ענבל חרמוני: בכל המתקנים האלה – לא מעניין אותי כמה זה עולה – צריך להיות מאבטח.
ענבל חרמוני: כל עוד מדינת ישראל לא מוצאת לנכון לצמצם פערים, לסגור את עניין התקנים, לתת לאנשים טיפול כדי שלא יהיו מתוסכלים – אז תשימו מאבטח, מה לעשות.
ענבל חרמוני: מעבר לזה, אני חושבת שהדיון צריך להיות מעבר לרמת המאבטח.
ענבל חרמוני: חברים, אני רצינית לגמרי.
ענבל חרמוני: אני מסתכלת עליך, נתנאל אשרי, ואני יודעת שאתה בסך הכול רפרנט צעיר, וגם לכם אני אומרת.
ענבל חרמוני: לא שר הרווחה פה ולא שר האוצר פה והם לא טרחו לשלוח לפה גורמים אחרים, לכן זה יוצא עליכם.
ענבל חרמוני: אגיד גם לנציג משרד האוצר ותמסור את זה בבית, באוצר.
ענבל חרמוני: זה בסדר, זה לא בראש סדר העדיפויות, הרווחה במדינת ישראל.
ענבל חרמוני: זה אפילו לא באמצע סדר העדיפויות.
ענבל חרמוני: אז לא יהיה.
ענבל חרמוני: אם אתם רוצים את העובדים הסוציאליים שלכם מתפקדים – כי אני החל מעוד שבוע וחצי מתחילה – אז יהיו פה העלאות שכר ותצטרך להיות הפחתה בעומס.
ענבל חרמוני: אתם שומעים מה הסטודנטיות אומרות.
ענבל חרמוני: אי אפשר להסתכל על הדברים רק מהחור של הגרוש.
ענבל חרמוני: זה מה שאני אומרת.
ענבל חרמוני: אופרטיבית, אנחנו דורשים שמירה בכל המתקנים, שומרים שיודעים לעשות את העבודה שלהם ושלא מעמידים גם אותם בסכנה, אנחנו דורשים כמובן לחצני מצוקה, אנחנו דורשים את ביטול המאצינג, אם זה מה שמפריע.