GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: לא על זה אני מדבר.
שוש נחום: אנחנו עשינו מיפוי.
אילן שמש: משרד החינוך כבר לא משאיר למשרד הרווחה את הרע ומתעסק רק בטוב.
אילן שמש: אנחנו נכנסים לרע הזה גם כאשר מדובר בילדי רווחה וזה שיתוף הפעולה שאתה דחפת לו.
אילן שמש: נכנסנו לכל המוסדות, לכל בתי הסוהר, לכל מוסדות הגמילה, לכל הבתים החמים, לכל המסגרות האלה כדי לתת חינוך.
אילן שמש: תשים לב לשני דברים.
אילן שמש: חינוך, אנחנו רוצים שהילדים האלה יצאו עם בגרויות וזה חלק מהשיקום.
אילן שמש: זה חלק מהשיקום הגדול.
אילן שמש: הדבר השני, אנחנו מכניסים גם תוכניות שעוסקות בחינוך מיני.
אילן שמש: חינוך מיני לילדים האלה, זה סיפור מההפטרה שמי שמבצע אותו, אלה לא היועצות.
אילן שמש: יש לנו רכזות השכלה ויש לנו מורות.
אילן שמש: היה ברור לנו שהנערים והנערות הללו במסגרות האלה, מוסדות הגמילה, בתי הכלא, מוסדות חסות הנוער, הבתים החמים, היה לנו ברור לחלוטין שהם זקוקים לתחום הזה.
אילן שמש: פיתחנו תוכנית במיוחד לחסות, במיוחד בנושא של חינוך מיני.
אילן שמש: דרך אגב, כל הזמן התוכניות האלו צריכות להתעדכן כי המציאות היא כל כך מורכבת שכל שנה אנחנו מתיישנים ואתה כל הזמן צריך להכניס את הדברים החדשים.
אילן שמש: אני מאוד אשמח לשינוי בחקיקה, לשלב אותו בתוכנית החדשה.
אילן שמש: זה א'-ב'.
אילן שמש: אני רוצה לומר דבר נוסף.
אילן שמש: יש לנו עדיין הארד קור של נערים ונערות מנותקים.
אילן שמש: זאת אומרת, חבר'ה שנשרו מבתי הספר ונצאים אצלנו בקהילה בתוכניות היל"ה.
אילן שמש: בקידום נוער ובתוכניות היל"ה.
עליזה לביא: אני שמחה להערתך לגבי החוק.
עליזה לביא: אתה שומע תגובות כמו למה זה אסור?
אילן שמש: אני לא מתעסק במה אסור ובמה מותר.
אילן שמש: ברור לי לחלוטין למה זה אסור.
אילן שמש: קודם כל, אני משרד החינוך, אני ממשלה, וברגע שיש חוק כזה – זה א'-ב' שאני צריך להישען עליו בתוכניות שלי.
אילן שמש: אותו דבר לגבי סמים, אותו דבר לגבי כל דבר.
אילן שמש: אני יכול להתעסק עם זה כאשר מחוקקים את החוק, אבל ברגע שהחוק חוקק – זה ברור לחלוטין שהוא בסיס לתוכניות החינוך שלי.
אילן שמש: אני משדר את מה שהמדינה משדרת.
אילן שמש: זאת חובה.
אילן שמש: זו חובתנו.
אילן שמש: אני רוצה לדבר על קבוצה נוספת.
אילן שמש: הקבוצה הזו היא קבוצה שבויה.
אילן שמש: אתה צודק.
אילן שמש: היא קבוצה שנמצאת בתוך המוסדות, בתוך המסגרות ויש להם גם את המעטפת של הרווחה וזה נפלא.
אילן שמש: יחסית קל להעביר להם סט מסודר פעם בשבוע או מה שאנחנו רוצים.
אילן שמש: היא נמצא בכלא והוא חייב לבוא.
אילן שמש: יש לנו גם 6,000 ומשהו נערים ונערות שנשרו ממערכת החינוך והם לא נמצאים בכלל בתוך בתי הספר.
עליזה לביא: זה הנושא.
עליזה לביא: 1,000 נמצאים בתוך מה שכללת עכשיו?
אילן שמש: זה נע מ-900 עד 1,200 כי זה תלוי מתי.
אילן שמש: זה כל הזמן בתנועה.
עליזה לביא: 6,000 נשרו?
אילן שמש: הם נמצאים במוסדות חסות הנוער, בבתי כלא, במוסדות גמילה, בכל המסגרות של הרווחה, של שירות בתי הסוהר.
עליזה לביא: אנחנו מדברים כאן על 1.200.
עליזה לביא: 6,000 נשרו ולא נמצאים במסגרות.
אילן שמש: 6,000 נמצאים אצלנו כי הם נשרו מבתי הספר והם לומדים אצלנו ברשויות המקומיות במה שנקרא תוכנית היל"ה.
אילן שמש: קידום נוער.
עליזה לביא: 6,000, אלה כל המחזורים?
אילן שמש: בכל הארץ.
אילן שמש: אלה גילאי 18-14.
אילן שמש: אלה לא ילדים קטנים אבל אלה נערים ונערות שנשרו.
אילן שמש: המגזר הערבי, המגזר היהודי, המגזר החרדי, כל מה שאתם רוצים.
אילן שמש: כל הארץ.
אילן שמש: יש לנו 140 רשויות מקומיות שיש להן יחידות לקידום נוער ויש לנו למעלה מ-200 מסגרות השכלה בקהילה.
אילן שמש: דרך אגב, זה שייך לרשות המקומית.
אילן שמש: זה לא בית ספר אבל זה בית ספר מהבחינה שהם עושים שם בגרויות והם לומדים שם לימודים פורמליים.
עליזה לביא: ואתם מפקחים עליהם.
אילן שמש: אנחנו מאתרים אותם, אנחנו יוצרים אתם קשר, אנחנו מביאים אותם, אנחנו בונים להם תוכנית אישית.
שוש נחום: לכן חשבנו שבדרך הזאת אפשר להגיע אליהם כדי להכניס את התוכנית הזאת לתוך הקבוצות האלה.
אילן שמש: תוכנית של 200 מיליון שקלים.
עליזה לביא: זה החלק השלישי של הדברים שלך.
שוש נחום: נכון.
עליזה לביא: את פתחת כאן חלון לאוכלוסייה הייעודית והמיוחדת הזאת.
שוש נחום: תכף נדבר גם על האוכלוסייה האחרת.
אילן שמש: גם לגבי האוכלוסייה הזאת, במיוחד הנערות, קשר טוב עם הרווחה.
אילן שמש: אני חייב לומר ששירותי הרווחה טובים עם נערות.
אילן שמש: באמת.
אילן שמש: שירותי הרווחה לנערות הם בסדר גמור ויש כאן שילוב של שני שירותים.
אילן שמש: אני מדבר כאן על נערות בקהילה שאנחנו צריכים לאתר אותן כי הן נשרו מבתי הספר.
אילן שמש: הסכנה היא שהן נשרו.
אילן שמש: לאוכלוסייה הזאת הרבה מאוד שנים לא מיקדנו בכלל תוכניות לנערות.
אילן שמש: היינו ממוקדי נערים כי הנערים היו בלגניסטים והיה הרבה יותר ברור שהם צריכים לקבל את השירותים.
אילן שמש: בשבע השנים האחרונות פיתחנו יחד עם אשלים תוכניות שהן מיועדות לנערות ונעזרנו בשיתוף פעולה הזה גם עם שירותי הרווחה, עם שירות נוצץ.
אילן שמש: תוכנית הדגל היא תוכנית גוף נפש נערות.
אילן שמש: כדי לעבוד עם נערות, אתה צריך עובדות ולא עובדים.
אילן שמש: יש הרבה דברים בתפיסה המגדרית שאתה צריך לשנות בתוך השירות שלך כדי באמת להצליח לעבוד עם אותן אוכלוסיות.
אילן שמש: התחלנו להכשיר.
אילן שמש: שיהיה לכם ברור, תוכניות בנושאים הללו חייבות להיות גם מותאמות תרבותית.
אילן שמש: החברה החרדית והחברה הערבית והחברה הצרפתית וכולי, זה סיפור שונה שחייבים לתת לו התייחסות יותר קונקרטית.
אילן שמש: אני רוצה לומר לכם שזו חוויה לא רגילה.
אילן שמש: עשינו את זה מכיוון שאנחנו עוסקים כאן בשילוב.
אילן שמש: זו עבודה קבוצתית עם שני מנחים, אחת עובדת קידום נוער שעוברת הכשרה מיוחדת והשנייה היא עובדת שהיא באה מהתחום של הספורט או יותר נכון גוף.
אילן שמש: בהתחלה התחלנו עם נערות לגופן וכן הלאה, הן עסקו יותר בתחום של אומנויות לחימה, אחר כך המשכנו עם וינגייט, לפתח את התוכניות האלו, והיום זה למעשה נעשה גם אצלנו וגם ברווחה כי זו תוכנית משותפת, תוכניות שעובדות על הסיפור של נערות מבחינת חיזוק האסרטיביות.
עליזה לביא: כלומר, מה שאני שומעת עכשיו זה שתהיה תוכנית ייעודית.
שוש נחום: בדיוק.
שוש נחום: זה שלב א'.
שוש נחום: תוכנית ייעודית לנערות.
שוש נחום: אמרנו שעל הבסיס של חוסן, גוף, וינגייט וכולי, אנחנו נבדוק את הסוגיה הזאת של האם יש התייחסות למיניות ולזנות כסוגיה ישירה.
שוש נחום: אנחנו נבדוק את זה ונראה איך אנחנו מגיעים לאותן נערות.
מאיר כהן: אתם צריכים לבדוק את זה?
שוש נחום: אני אומר לך למה.
שוש נחום: מצד אחד אתה יכול לקחת נערה וללמד אותה ג'ודו, חוסן וכולי ולהניח שהיא לא תידרדר.
שוש נחום: לא בטוח שזה מספיק.
שוש נחום: הגענו לאיזושהי תובנה שיכול להיות שאנחנו צריכים כאן להיכנס לבנות שהן כבר בהיל"ה שנשרו וכולי, לבדוק את העניין וזה בעצם אילן הולך לעשות.
שוש נחום: זאת אומרת, עוד קומה על מה שקיים.
מאיר כהן: במשך עשר שנים אני הייתי ראש העיר דימונה.
מאיר כהן: היל"ה עבדו אצלי הרבה מאוד.
אילן שמש: סגרנו את היחידה לקידום נוער בדימונה.
אילן שמש: הפוליטיקה הרבה אותנו.
מאיר כהן: מתי זה קרה?
אילן שמש: לפני שנתיים.
מאיר כהן: לא ידעתי.
מאיר כהן: אני עדיין גר בדימונה ולא ידעתי.
אילן שמש: סליחה, בנתיבות.
אילן שמש: בדימונה יש לנו יחידה לתפארת שעובדת עם הרווחה חזק.
מאיר כהן: הבהלת אותי.
אילן שמש: סליחה.
אילן שמש: בדימונה יש לנו יחידה לתפארת.
אילן שמש: הייתי בה לפני חודשיים.
אילן שמש: מתנצל.
אילן שמש: יש לנו יחידה לתפארת עם הרווחה דווקא.
עליזה לביא: גם בבאר שבע.
עליזה לביא: היינו שם בסיור והתרשמנו עמוקות.
אילן שמש: נכון.
אילן שמש: התבלבלתי בין נתיבות לדימונה.
מאיר כהן: שוש אמרה את הדבר החשוב ביותר.
מאיר כהן: זה שם המשחק.
שוש נחום: אין דרך אחרת.
שוש נחום: אין פורמלי ובלתי פורמלי, רשמי או לא רשמי.
שוש נחום: מה זה הדברים האלה?
מאיר כהן: אני אמרתי לכם עם איזה כעס על הסור מרע ועשה טוב.
מאיר כהן: ישבנו ארבעה שרים ואמרנו שמעכשיו אנחנו פעם בשבוע יושבים לא ברמה של מנכ"לים אלא ברמה של שרים.
אילן שמש: אתה עשית את זה.
אילן שמש: אני זוכר.
אילן שמש: אתה באת אלינו וביקשת לחינוך המיוחד.
מאיר כהן: לצערי הגדול מה ש-שוש אומרת, חבר'ה, זו פריצת הדרך האמיתית.
מאיר כהן: משרד החינוך לא יוכל להרים את זה לבד על גבו.
מאיר כהן: משרד הרווחה לא יוכל להרים את זה לבד על גבו.
מאיר כהן: את לא אמרת לי דבר אחד והוא איך לייצר מחויבות אצל שאר השותפים.
שוש נחום: אני אומר לך.
שוש נחום: אנחנו כרגע מקדמים במינהל הפדגוגי את מה שנקרא מרחב שותפות – מטה, מחוז, רשות.
שוש נחום: אנחנו הבנו שהמשרד והרשות חייבים יותר להתחבר יחד ולאו דווקא מה שנקרא באזורי הדמדומים.
שוש נחום: בדרך כלל ברשות, עיר ללא אלימות, אבל לא, במיינסטרים, במערכת הפורמלית והרגילה כאשר הנערות במערכות.
שוש נחום: משם צריך להתחיל.
שוש נחום: יש לנו חטיבה אחת של אילן שזו החטיבה של הבנות ולצערי גם בנים שהם כבר נמצאים באיזשהו קצה וגם שם צריך לתת את הפילוחים.
עליזה לביא: לפני שאת ממשיכה, אני רוצה לתת את רשות הדיבור עכשיו לניצן בן דב שהיא מנהלת מכון תודעה לחקר תופעת הזנות בארץ ובחו"ל.
עליזה לביא: נחשפתי לעבודה המבורכת של יוזמה שצומחת מהשטח שמנסה להיכנס לבתי הספר.
ניצן בן דוב: תודה רבה.
ניצן בן דוב: קודם כל, תודה רבה על הדיון הזה שהוא באמת חשוב.
ניצן בן דוב: אני מודה שכבר הרמנו ידיים לרגעים וחשבנו שלא יהיו לנו שותפים.
ניצן בן דוב: , אנחנו שמחות לגלות שיש לנו שותפים ומקוות לשיתוף פעולה.
ניצן בן דוב: אני רוצה לפתוח בציטוטים שנאמרו במהלך סדנה שלנו שהתקיימה אתמול לתלמידי כיתות י"ב.
ניצן בן דוב: ברמת גן.
ניצן בן דוב: בתיכון אלון ברמת גן.
ניצן בן דוב: "הסדנה ביססה את הדעות שלי וזה ילך אתי לכל החיים".
ניצן בן דוב: "זאת בחירה של אישה אם היא רוצה לעבוד בזנות, זה הגוף שלה".
מאיר כהן: אמירה נוראה.
ניצן בן דוב: נורא.
ניצן בן דוב: "הן לא יכולות לבחור פשוט להחליף עיסוק כי יש להן בעיה קשה בערך העצמי והן לא חושבות שהן יכולות לעשות משהו אחר".
ניצן בן דוב: "בעיה של הנשים האלה שהן בוחרות להיות בזנות, שילכו למשטרה אם לא טוב להן, למה זאת צריכה להיות אחריות של המדינה לשקם אותן?
ניצן בן דוב: " "זאת ממש בעיה של כולנו שיש נשים בזנות.
ניצן בן דוב: זה מחנך גם נשים אחרות שזה משהו שהן יכולות לעשות בחיים אם אין להן כסף".
ניצן בן דוב: "הכול מתחיל ממודעות וזה שאת עושה לנו את הסדנה הזאת, זה ממש חשוב".
ניצן בן דוב: לא נגענו.
ניצן בן דוב: ציטוטים שהמנחים שלנו שלחו לנו.
עליזה לביא: מילה על תודעה, לפני שאת ממשיכה.
ניצן בן דוב: תודעה עוסקת משנת 2002 בחינוך והסברה למאבק בצריכת זנות, בחינוך לנוער נורמטיבי, לא נוער קצה.
ניצן בן דוב: אנחנו פוגשות גם בבתי ספר הכי נורמטיביים בכל הארץ נערות על רצף הזנות וגם נערים הכי נורמטיביים שצורכים זנות.
ניצן בן דוב: מבחינתי השימוש הזה במושג של נוער קצה, הוא לא רלוונטי לדיון הזה.
מאיר כהן: הוא נוח.
ניצן בן דוב: חינוך צריך לקרות בכל הרמות.
ניצן בן דוב: הוא צריך לקרות לכל ילד וילדה במדינת ישראל.
ניצן בן דוב: אני אתן כמה מקרים שקיבלנו בשבועיים האחרונים שמתארים עם איזה סוג של אוכלוסייה אנחנו מתמודדות.
ניצן בן דוב: העמותה פיתחה מערכים ייחודיים שעוסקים במאבק בצריכת זנות שפותחו על ידי נשות מקצוע והכשרנו 50 מנחים ומנחות בפריסה ארצית שעוסקים בדיוק בתחומים האלה, וגם הצגה חינוכית ייעודית שעבדנו עליה במשך שנה ועופר שנמצא כאן ידבר עליה.
ניצן בן דוב: השבוע קיבלתי מייל מנערה בת 17 שביקשה להתנדב בתודעה.
ניצן בן דוב: היא אמרה שחברות שלה מהשכבה היו בזנות עד לא מזמן, היא עזרה להן לצאת מזה והיא רוצה לעזור גם לאחרות.
ניצן בן דוב: הרמתי אליה טלפון והיא סיפרה שנערות מוכרות את גופן תמורת כסף, בגדים, סמים, מתנות, לנערים שגדולים מהן, נערים מהשכונה או מבית הספר.
ניצן בן דוב: היא רוצה עכשיו לדעת איך אפשר להפיץ את המסר שזה פשוט לא מוסרי.
ניצן בן דוב: בשבוע שעבר פנתה אלינו אימא לנערה בת 14 שניסתה להתאבד כי היא מכרה תמונות עירום של עצמה כדי לעזור לאימא שנמצאת בתהליך גירושין במצב כלכלי מורכב.
ניצן בן דוב: היא מתל אביב.
ניצן בן דוב: לא מדימונה, לא מקריית מלאכי.
מאיר כהן: אני מבקש לחזור בך.
מאיר כהן: ממש לחזור בך.
ניצן בן דוב: בסדר.
מאיר כהן: עד עכשיו אמרת דברי טעם אבל להגיד לא מדימונה?
מאיר כהן: תשתחררו מזה, אתם אנשי חינוך.
ניצן בן דוב: כשאנחנו מדברים לרוב עם גורמים חינוכיים, זה לא קורה רק בקצוות של המדינה.
מאיר כהן: תשתחררו מזה.
מאיר כהן: זאת אמירה מיותרת.
שוש נחום: לא חשבנו שזה בקצוות.
עליזה לביא: אני מסכימה עם ההערה של חבר הכנסת מאיר כהן אבל אני רוצה לומר לך שניצן והחבורה הנפלאה הזאת - - -
מאיר כהן: אין לי שום דבר נגד ניצן אבל גם הם צריכים לזקק את השיח.
מאיר כהן: השיח הוא מגעיל.
ניצן בן דוב: אמרתי את זה כתגובה למה שנאמר כאן לגבי דימונה ולא כי אני חושבת שזה קורה.
עליזה לביא: כשאני נחשפת לעמותה הנפלאה הזאת, בתי הספר סגורים בפניה.
עליזה לביא: הן לא יכולות להיכנס לבתי הספר.
עליזה לביא: כשאני הולכת למנכ"ל משרד החינוך, עוד קודם כאן בדיונים, אומרות לי החברות שההבנה שלנו היא שגורמי ההשפעה שמשפיעים על תלמידים, זה עמותות או מרצים שמגיעים לרגע אלא אלו המורים.
עליזה לביא: אז אני חוזרת אליך ובעצם אנחנו מגלים שמורים לא נמצאים במודעות, אין להם סדנאות, אנחנו ממשיכים להפיל עליהם.
עליזה לביא: אני כאן בחמש השנים האחרונות שומעת ולומדת כל הזמן על עוד משימה שמורים אמורים לעשות ואז אומרים לי המורים שאף אחד לא דיבר אתם, אף אחד לא הנחה אותם והם לא יודעים איך לעשות.
עליזה לביא: כל הארגונים שבאמת מפתחים תוכניות והארגונים הוולנטריים, שכאן המקום לומר שגם בכל העלאת המודעות של איסור צריכת הזנות ובכלל גם כאשר אנחנו המחוקקים, הכנסת והממשלה, נדמו – הארגונים פעלו בשטח.
עליזה לביא: אני היום רוצה לחשוף גם אתכם.
עליזה לביא: דיברנו בדיון על היוזמות שקיימות בשטח, על הניסיון שהצטבר, על האפשרות לעשות שיתופי פעולה עם ארגוני השטח כי מהניסיון שלי, אם אנחנו רוצות ורוצים לנצח – אלה רק שיתופי פעולה.
עליזה לביא: אתם תעשו את התהליך שלכם וזה ייקח זמן, אבל תשתמשו באנשים היקרים שנמצאים כאן.
ניצן בן דוב: אני רוצה להתייחס למקרים של זיהוי שעלו בסדנאות.
ניצן בן דוב: אחרי הסדנה שלנו בשבוע שעבר פנתה אלי נערה בטלפון לספר שהיא סובלת מכאבים בפי הטבעת.
ניצן בן דוב: התחלתי לדבר אתה – וסליחה על הבוטות, זה סיפור שמגיע מהשטח יום יום – והיא לא ידעה עם מי להתייעץ על הכאבים.
ניצן בן דוב: שאלתי אותה איך זה קרה.
ניצן בן דוב: היא מספרת שהן נוהגות לבצע מין אנאלי כי הן מקבלות על כך דירוג גבוה יותר מהבנים שמציינים את הביצועים שלהן.
ניצן בן דוב: זה בבית ספר נורמטיבי לחלוטין.
ניצן בן דוב: שאלתי אותה למי היא יכולה לספר, ליועצת, למחנכת, לאימא והיא אמרה שהיא פשוט לא מסוגלת והיא לא מתכוונת לספר את זה לאף אחד מלבדי.
ניצן בן דוב: זה כתוצאה מסדנה אחת בבית הספר.
ניצן בן דוב: אלו רק שלושה מקרים מהשבועיים האחרונים.
ניצן בן דוב: אנחנו מקבלים עשרות שיחות בחודש, גם מיועצות, גם מהורים, גם ממחנכים ומחנכות וגם מנוער.
ניצן בן דוב: יועצות מתקשרות לספר לנו שיש נערה שמסנג'רת והן לא יודעות מה לעשות אתה.
ניצן בן דוב: אנחנו מדברות אתה ומנסות להבין מה הבעיה ומגלות שהיא בעמדות מאוד מאוד שגויות בכל מה שקשור לזנות.
ניצן בן דוב: היא קוראת לנערה נערה מסנג'רת.
ניצן בן דוב: היא האשמה.
ניצן בן דוב: הנערה.
מאיר כהן: אני רוצה לחזק את הדברים שלך, ברשותך.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד את זה לאנשי משרד החינוך מהניסיון האישי שלי.
מאיר כהן: בבתי ספר שלא מצליחים לייצר מערכת אמון בין התלמידים לבין המורים, תמיד אחרי שחבר'ה כאלה נכנסים לתוך מוסד והתלמידים יודעים שזה יישאר אצלם וזה לא יעבור להורים ולא ישימו עליהם סטיגמה, תמיד יש איזה גל מדהים.
מאיר כהן: אני זוכר גם אצלי בבית הספר.
מאיר כהן: יש גל מדהים כי ברגע שהחבר'ה האלה שבאים כאורחים מבחוץ, הם מצליחים לייצר אצל הילדים איזו פתיחות רגעית והם מספרים להם דברים שנשארים אתם.
מאיר כהן: אני תמיד הצעתי למנהלים שלי, מצד אחד אל תכניסו כל הזמן סוכנים זרים מבחוץ כדי שהם ינהלו לכם את בית הספר, אבל פעם אחת כן תכניסו ותנסו לייצר אתם שיח, עם העמותות האלה, כי מזה יוצא רק טוב.
מאיר כהן: היום שמענו בדיוק את אותם הדברים מעמותה שמתעסקת באובדנות.
מאיר כהן: שמענו בדיוק את אותם הדברים, אלא רק בכובע אחר.
מאיר כהן: הם הגיעו לתוך בית הספר וילדים אמרו להם שהם ניסו להתאבד.
מאיר כהן: שאלו למה לא סיפרתם למורים והתשובה הייתה שאם הם יספרו למורים או ליועצת, כנראה שהיועצת תספר את זה להורים שלהם.
מאיר כהן: זה לא חלילה טרוניה נגד המשרד אבל אני אומר שלאחר שתבדקו את העמותות האלה, כי העמותות צריכות בדיקה.
מאיר כהן: לא כל עמותה שרלטנית יכולה להיכנס לבית הספר.
מאיר כהן: כדאי שיתייחסו אליהם יותר בכבוד.
מאיר כהן: תעזבו את מה שהם אמרו על דימונה, אני אתחשבן אתם אחר כך, אבל הם יכולים לעשות עבודה נהדרת בתוך בתי הספר התיכוניים.
מאיר כהן: נהדרת.
מאיר כהן: תנסו ללקט מהם בלי שמות אבל מה שמורה לא יגלה ארבע שנים, יכולים לבוא חבר'ה כאלה מבחוץ ולגלות.
מאיר כהן: אגב, בדרך כלל הם גם בגובה העיניים שלהם וגם צעירים קצת מעליהם בארבע-חמש שנים ומיד עם מייצרים אתם איזה שיח שיכול להפרות אתכם בהמון נתונים.
מאיר כהן: אני מצטער, אני צריך ללכת לדיון אחר.
עליזה לביא: תודה רבה לך חבר הכנסת מאיר כהן.
עליזה לביא: ניצן, יש לי שתי שאלות.
עליזה לביא: תופעת הזנות נוכחת וקיימת או שהיא אי שם?
ניצן בן דוב: היא רצף מאוד נרחב של התנהגויות שאנחנו יכולות לראות שהן יום יומיות וכבר נחשבות במיינסטרים.
ניצן בן דוב: למשל נערה שמעלה תמונה שלה באינסטרגם ומבקשת שידרגו אותה כאשר אחד זה "לא נוגע בה עם מקל" ועשר – "שווה 400 שקלים".
ניצן בן דוב: השיח הזה הוא מחלחל על זנות והוא מחלחל לכל הרמות.
ניצן בן דוב: את ההתנהגות של צריכת זנות ונשים כמוצר צריכה, צריך להוקיע ברמה החינוכית לא כדי לדבר על מיתוסים של זנות ושאסור ללכת ולשלם לאישה בזנות.
ניצן בן דוב: השיח הוא שיח חינוכי ערכי שכבר אין פריבילגיה לא לקיים אותו בעידן הפורנו והמסכים.
ניצן בן דוב: כך נראית התרבות של הנוער.
ניצן בן דוב: 1 – לא נוגע בה עם מקל, ו-10 – שווה, שם עליה 400 שקלים.
ניצן בן דוב: תיכנסו לאינסטגרם של נערות ותראו.
ניצן בן דוב: אנחנו מעדכנות את המערכים שלנו לא אחת לשנה אלא אחת לחודש.
ניצן בן דוב: אפליקציות חדשות שנכנסות אליהן.
ניצן בן דוב: הן מקבלות כסף באפליקציות תמורת שיחות סקס, הן מקבלות כסף באפליקציות תמורת נסיעה במונית, הן מבצעות מין אוראלי תמורת נסיעה במונית.
ניצן בן דוב: הדבר הזה הוא בכל הרמות, בכל הגילאים, בכל הערים בארץ וצריכת זנות היא משהו שקורה מגיל 12 ומעלה בכל הגילאים.
ניצן בן דוב: אנחנו ממש רואות את ההתנהגויות האלה.
עליזה לביא: שאלה שנייה.
עליזה לביא: איך את מגיעה לבית ספר אלון ברמת גן?
עליזה לביא: מה את צריכה לעשות?
ניצן בן דוב: יועצת מחויבת שזה מעניין אותה ספציפית לעסוק בנושא הזה.
ניצן בן דוב: אגב, יש שני תיכונים ברמת גן ששנה אחר שנה לוקחים את הסדנאות שלנו אבל אין מספיק כאלה.
ניצן בן דוב: אין מספיק יועצות כאלה שחשוב להן לדבר על הנושא, שהן מודות שהן לא יודעות לעשות את זה והן נעזרות בגוף חיצוני, שהן מרגישות בנוח בלי אגו ובלי שום הרגשה של נחיתות שהן לא מביאות את השיח הזה בעצמן אלא מביאות גוף חינוכי חיצוני ועושות את זה ביחד.
עליזה לביא: כלומר, כשיש דלת פתוחה של מנהלת או יועצת חינוכית, אתן מצליחות להיכנס למערכת.
ניצן בן דוב: כן.
עליזה לביא: כמה בתי ספר?
ניצן בן דוב: השנה היינו בכ-40 בתי ספר.
ניצן בן דוב: פגשנו מעל 1,000 בני נוער.
ניצן בן דוב: אנחנו נכנסות גם למכינות, לצבא, בנינו הצגה חינוכית שמיועדת לקהלים גדולים יותר כדי לנסות להגיע ליותר מקומות ולפתוח יותר את האוזן ואת הלב כי באמת הכלי של התיאטרון הוא מדהים ואנחנו נדבר עליו.
ניצן בן דוב: אבל בעיקר אנחנו מנסות למצוא דרכים להגיע אל הנוער.
ניצן בן דוב: זאת מיומנות שאנחנו רוכשות כבר 18 שנים.
שוש נחום: יש לכם מערכים דיפרנציאליים לפעילות לגיל 13 לעומת 17.
ניצן בן דוב: בהחלט.
ניצן בן דוב: מערכים מותאמים לגיל וגם למגזרים שונים.
שוש נחום: אתם רשומים במאגר?
ניצן בן דוב: לא.
שוש נחום: יש אפשרות שתיכנסו?
ניצן בן דוב: בטח.
שוש נחום: אני ממש מבקשת.
שוש נחום: מאגר התוכניות של משרד החינוך הוא מאגר שמאפשר אור ירוק לכניסה למוסדות.
שוש נחום: מחר בבוקר תיכנסי ותתחילי בהליך.
שוש נחום: תירשמו עם כל התוכנית שלכם.
שוש נחום: תיכנסו למאגר.
שוש נחום: אחרי שתהיו במאגר, אני יותר מאשמח שנקיים פגישה.
שוש נחום: אני מודה שאני צריכה גם ללמוד את העולמות האלה יותר לעומק.
שוש נחום: זה נושא מאוד מאוד מורכב.
שוש נחום: אני אשמח להיפגש.
שוש נחום: אם כן, דבר ראשון, להירשם למאגר, ושנית, לקיים פגישה.
שוש נחום: קודם כל, אני מאוד שמחה לשמוע שאתם פועלים בבתי הספר.
שוש נחום: זה אומר שיש לנו אוטונומיה בבתי ספר ומנהל יכול להחליט וזה בסדר גמור וגם אני מאמינה בזה.
עליזה לביא: זה אחרת אם יצא חוזר מנכ"ל.
שוש נחום: אני חושבת שאנחנו נידרש קצת יותר ללמידת עומק, להכיר יותר, ואני גם אשמח לשמוע על ההצגה שעופר מעלה.
שוש נחום: אני אתן גם לעינב כי אנחנו יוצאים לפיילוט.
עליזה לביא: אני רוצה לבקש ממך, לפני שאתן את רשות הדיבור לעופר, במסגרת שאת יכולה, לדבר גם על השתלמויות של היועצות.
עליזה לביא: לחשוף אותן.
עליזה לביא: אנחנו חייבים לחסוך זמן.
עליזה לביא: במקביל יום העשרה או השתלמות שלכם.
עליזה לביא: אני צפיתי בהצגה.
עליזה לביא: אני חושבת שאם אפשר, כדי לקצר – אני אומרת לך שאני שלוש שנים מנסה לקיים את הדיון הזה כאן בבשלות שלו.
שוש נחום: אני חושבת שאין מניעה שהיועצות יצפו בהצגה.
שוש נחום: דרך אגב, יועצות כל שנה מקבלות רשימה של הצגות לצפייה.
שוש נחום: אני חושבת שאין שום מניעה.
שוש נחום: קדימה.
עליזה לביא: אם אפשר לומר שהנושא בוער.
שוש נחום: בסדר גמור.
שוש נחום: בואו נהיה במיידית.
שוש נחום: מחר תירשמי למאגר, מוחרתיים קובעים את הפגישה ועושים היכרות, אחר כך אנחנו נכנסים ורואים מתי אפשר לעשות איזושהי צפייה נקודתית בהצגה הספציפית.
שוש נחום: אני פשוט לא מכירה את ההצגה.
תהילה פרידמן: החמ"ד הוא חלק מהדיון?
שוש נחום: למה לא?
שוש נחום: מי אמר?
שוש נחום: עוד מעט נדבר גם על זה.
ניצן בן דוב: אני רוצה לומר משפט אחד אחרון.
ניצן בן דוב: כל עוד זה נתון לבחירת מנהל או יועצת, אנחנו לא נגיע למספיק בני נוער.
עליזה לביא: אני דיברתי על חוזר מנכ"ל.
עליזה לביא: אני לא חוזרת בי וזה לפרוטוקול.
שוש נחום: אני למדתי משהו ואני הרבה שנים במערכת.
שוש נחום: אנחנו צריכים להתחיל לעבוד, להכיר ולשתף פעולה.
שוש נחום: דבר גורר דבר.
שוש נחום: הדברים האלה הם רגישים, הם מורכבים.
שוש נחום: אני מודה שחלק מהדברים יהיו חדשים לי.
שוש נחום: אנחנו צריכים ללמוד את זה אבל דבר גורר דבר.
שוש נחום: בואי ניכנס לעבודה שיטתית, נכיר ונתחיל.
עליזה לביא: בסוף הדיון נקצוב זמנים ונבקש לחזור אלינו.
שוש נחום: זה יהיה הרבה יותר מהר מכפי שזה נראה ברגע שיוצאים לדרך.
עופר פיפר: שלום לכולם.
עופר פיפר: אני שחקן תיאטרון ויוצר.
עופר פיפר: אני גם מורה לתיאטרון.
עופר פיפר: יש מספר הצגות חינוכיות שאני כבר שנים יוצר ומשחק בהן, בנושאים כאלה ואחרים, מתקשרים לנושא הזה.
עופר פיפר: אחד הוא אלימות במשפחה, השני הוא סם האונס, כמה הצגות שאני משחק בהן.
עופר פיפר: אני כאן כי אני רוצה לומר לכם שבעיני כאיש חינוך, כיוצר, כאומן, כאבא, בחיים שלי לא ראיתי כלי חזק יותר – ולא כאיש תיאטרון אלא בגלל שאני חווה את זה בשטח – מאשר תיאטרון כהשפעה על בני הנוער.
עופר פיפר: כאשר מדברים אתם ועושים כל מיני שיחות אתם, אני מזהה את המגננות ואת הציניות.
עופר פיפר: יש את הקסם של התיאטרון ואני מיד אחר כך רואה את הפנים שלהם דומעות, אני קולט את הלב שנפתח ואני קולט את האפשרות שלהם לראות אמפתיה וחמלה וזה מרגש אותי כמעט יותר מכל הדברים שאני עושה.
עופר פיפר: כשאני יצרתי את ההצגה הזאת שקוראים לה נערה בלי שם, אני גם בעצמי עברתי תהליך, הייתי נבוך להבין כמה דברים אני לא יודע כגבר, כמה רגשות אשם היו לי ואתם רק יכולים לדמיין כמה לבני הנוער היום יש פער וחוסר ידע וסוג של בורות עצובה של אינטימיות, של מהי אינטימיות ומה הם יחסים.
עופר פיפר: הם רק מתחילים, זו רק ההתחלה.
עופר פיפר: השנים הראשונות של היכרות של מה זה יחסים בין אישיים, יחסים זוגיים.
עופר פיפר: הם פשוט לא יודעים.
עופר פיפר: רוב המידע שיש להם זה פרץ של מידע ואסוציאטיביות של מידע זה דרך הפורנו ודרך יצרים ועולם אפל שהם נחשפים אליו כל היום.
עופר פיפר: כשאני בא ואני עושה את פנינה של הצגה בכל נושא שהוא, אני קולט איך אני מצליח להגיע אליהם.
עופר פיפר: אחר כך לפעמים זה מלווה גם בשיחה.
עופר פיפר: אני פשוט רוצה לספר לכם שזה כלי אדיר שאני ממש מבקש ומזמין אתכם שתשתמשו בו.
עופר פיפר: נשתמש בו יחד.
עופר פיפר: אחרי מחקרים שעשינו ונוכחתי לדעת שלי עצמי יש כל מיני סטיגמות ודעות קדומות, ואחרי מחקר שעשיתי וקריאה של כמה ספרים וגם תשאול של נערות במעגל הזנות והגעה למקומות כאלה ואחרים, יצרנו הצגה שמגוללת סיפור של שני נערים נורמטיביים, חברים טובים שכאשר הנערה חווה איזושהי פגיעה מינית מקרוב משפחה, בעצם מתחיל איזה מעגל של זנות.
עופר פיפר: ההצגה מביעה בצורה מאוד חזקה שזה לא סיפור של מישהו בשוליים או של מישהי שבחרה בזה אלא 90 אחוזים מהמקרים הם של מישהי שחוותה פגיעה מינית.
עופר פיפר: באמת הנוער מזדהה עם זה ויכול לומר שלא, זה מול העיניים שלי, זה יכול לקרות לי, כמה ברמה החווייתית זה נוגע בי כשאני רואה מישהי שאני מתאהב בה שהיא פשוט ילדה חמודה ומקסימה כמוני, ואיך הדברים מידרדרים למקום שהיא בטוחה שהיא בוחרת בזה והיא בטוחה שהיא חזקה אבל זה לא כך.
שוש נחום: יש לי שתי שאלות חשובות.
שוש נחום: אתה הופעת כבר בבתי ספר.
שוש נחום: נכון?
עופר פיפר: עם ההצגה הזאת לצערי לא.
ניצן בן דוב: הופענו אתה בפני קהל של מבוגרים ועוד לא בפני נוער.
שוש נחום: אנחנו צריכים בשלב ראשון להכניס את ההצגה הזאת למאגר ההצגות האפשרי.
שוש נחום: זה מיועד בעיקר לחטיבות העליונות?
עופר פיפר: כן.
ניצן בן דוב: לחטיבת הביניים ותיכון.
ניצן בן דוב: מכיתה ט' ומעלה.
שוש נחום: אני מבקשת, אם אפשר, לראות את ההצגה ואז אולי להביא גם כמה יועצות בכירות שיצפו ביחד ולעשות מעין שיח עליה.
שוש נחום: אין ספק שתיאטרון, הצגה, זאת אחת הדרכים החשובות ביותר כדי להטמיע נושאים מורכבים ורגישים אצל בני נוער.
עופר פיפר: זה נוגע ברמה החווייתית ולא ברמת הרציונל.
עופר פיפר: עוד נושא אחד שההצגה מעלה והוא לא דובר כאן, המעורבות שיש לבני נוער.
עופר פיפר: המשפטים שבני נוער אומרים בדרך כלל כמו מה זאת אחריותי.
עופר פיפר: יש שם סיפור של שני חברים טובים ובשלב מסוים הוא נוטש אותה בגלל הלחץ החברתי שהוא כל כך אופייני והיא מישהי שלא רוצים להיות חברים שלה.
עופר פיפר: לו יש את ההזדמנות והוא בקונפליקט.
עופר פיפר: לנער יש הזדמנות להושיט לה יד אבל הכוח של להיות חלק מהחבר'ה מכניע אותו.
עליזה לביא: ברשותך, בעקבות ההערה של תהילה, אני רוצה להבין.
עליזה לביא: את בתפקיד שלך מנהלת המינהל הפדגוגי במשרד החינוך.
עליזה לביא: אנחנו מדברים על החינוך החרדי, על החינוך הכללי, על החמ"ד.
עליזה לביא: בדיונים קודמים שהיו כאן בנושאים אחרים, תמיד אמרו לנו שלחמ"ד יש את המנדט שלו, לחרדי יש את המנדט שלו.
שוש נחום: אני עושה עכשיו הבחנה.
עליזה לביא: תעשי לנו סדר.
שוש נחום: בחינוך החרדי המוכר שאינו רשמי, שם יש פיקוח של המוכר שאינו רשמי.
עליזה לביא: שאנחנו לא מדברים עליו עכשיו.
שוש נחום: לא.
שוש נחום: יש לנו שני זרמים, הזרם הממלכתי והזרם הממלכתי-דתי.
שוש נחום: נכון שיש חינוך ממלכתי-דתי, מה שנקרא כמינהל.
שוש נחום: אבל כל נושא הייעוץ, שפ"י, השירות הפסיכולוגי חינוכי וכולי, אנחנו מדברים על עבודה בשיתופי פעולה בין הממלכתי לממלכתי-דתי.
שוש נחום: אין שפ"י של חמ"ד ושפ"י של ממלכתי.
שוש נחום: מאחר והפלטפורמה כאן היא פלטפורמה שנוגעת לפן, לא הקוריקולום של תוכנית הלימודים אלא להוויה של נער ונערה בגיל ההתבגרות הזה והאחר, בהחלט את חושבת שאנחנו יכולים להוות גשר כדי לשמוע את המורכבות של הנושא הזה בחינוך הממלכתי-דתי?
שוש נחום: אנחנו צריכים ללמוד גם את זה.
שוש נחום: אני אשמח לדעת.
שוש נחום: יש תודעה לממלכתי-דתי?
עליזה לביא: אין תודעה לממלכתי-דתי.
תהילה פרידמן: עד לא מזמן הייתי יושבת ראש של נאמני תורה ועבודה.
תהילה פרידמן: יש לעיסוק בנושא הזה בממלכתי-דתי רגישות מיוחדת.