GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
א': כאילו אין איפה לעשות להם פרנסה, אין - - - לא גרושה, לא רוצה להתגרש כבר יותר מארבע וחצי שנים.
א': המשפחה לא עוזרת - - -
עליזה לביא: היית נשואה, רצית להתגרש.
א': - - - אף אחד לא עוזר.
קריאה: גם עכשיו הוא לא התגרשת?
א': הם כאן עזרו לי.
א': הייתי - - - כאילו גם אני הייתי כאילו - - - אונס וכל מיני דברים.
א': לא היה לי לאן ללכת.
א': מצאתי את - - - באותו זמן שהייתי כאן הם עזרו לי, כאילו - - - הכול, זה הבית החם, זה הבית שלנו, שהוא באמת עוזר לנו בכול.
א': גם יהודית, כשנעלמתי יומיים היא לא ישנה, לא ישבה, לא אכלה עד שחזרתי.
עליזה לביא: לאן נעלמת?
א': היה מקרה של סרטון שפרסמו.
יהודית אילת אוזן: היה איזה סרטון עם אופי מיני שהתפרסם באינסטגרם ובפייסבוק ואז היא נעלמה לנו ליומיים.
א': הייתי חייבת.
יהודית אילת אוזן: היא פחדה.
עליזה לביא: את יכולה להגיש תלונה.
א': הגשנו, המשטרה לא עוזרת.
א': אני מקבלת מכות ברחוב - - -
יהודית אילת אוזן: ואז עירבנו את המשטרה כדי ל - - - הבנו שהיא בסיכון אז עירבנו את המשטרה.
א': כי אני הגשתי תלונה, אבל המשטרה - - -
יהודית אילת אוזן: אבל זה גם ריגש אותה שהגענו אליה, לא יודעת איפה.
עליזה לביא: איך מצאת אותה?
יהודית אילת אוזן: המשטרה עזרה לנו ב - - -
א': לפני ארבעה ימים, בן אדם נתן לי מכות כאן למטה.
א': התקשרתי למשטרה, היה לי מפגש עם הילדים שלי במרכז קשר, אני מתקשרת למשטרה, אחרי שלוש שעות המשטרה חוזרת, אחרי שאת מקבלת מכות, המשטרה מתקשרת ואומרת 'איפה את?'.
א': אחרי שאת מקבלת מכות ואת מגיעה לכאן הם שואלים 'איפה את?' אז התקשרתי - - - אין לנו מקום אחר, כי כשאנחנו מקבלים מכות אף אחד לא עוזר, גם המשטרה לא עוזרת.
א': היו אונסים אותנו והמשטרה לא עוזרת.
עליזה לביא: מי מרביץ לך?
א': האנשים.
א': כמה פעמים אני אמרתי - - -
מוסי רז: מי?
קריאה: סתם אנשים ברחוב?
קריאה: קליינטים.
עליזה לביא: את הולכת ברחוב ואנשים מרביצים?
א': זורקים מילים, שאלתי 'מה אתם רוצים ממני?
א': ' אני לא יודעת, הבן אדם הזה שבפעם האחרונה זו פעם שלישית שאני נתקלת בו.
א': עכשיו, באה להגיש תלונה, המשטרה אומרת לך 'על מה את מגישה תלונה?
א': על בן אדם שאת לא מכירה?' אז מה, כל פעם אני אקבל מכות ויאנסו אותי, בן אדם שאני לא מכירה?
א': פעם לקחו אותי לחורשה, שלושה ימים עד שחזרתי, עד שידעתי איפה אני.
א': והמשטרה, לא מעניין אותה כלום.
א': רק כשהגעתי לכאן, יש מקום שאני אדבר, יש מקום שאני אוציא מה שיש לי בלב, מה כואב לי.
א': הם שומעים אותנו.
א': מקשיבים לנו, עוזרים לנו, הכול, אבל אז לא היה.
עליזה לביא: כמה נשים ברהט נמצאות במצב שלך?
א': יש המון, המון.
א': הלוואי שהם יבואו וידברו.
עליזה לביא: והן נמצאות ברהט?
א': ברהט, בבאר שבע יש.
א': גם בשגב שלום יש.
קריאה: הן עדיין חלק מהשבט?
קריאה: חלק מהמשפחה?
קריאה: יצאו כאילו?
קריאה: המשפחה נידתה אותן?
א': - - - עברה המון.
א': לפני שבועיים אנסו אותה והמשטרה לא עשתה כלום.
א': גם לפני חודש וחצי, תפסו אותה, שניים גררו אותה, הוציאו את המצלמות - - - ראו איך נותנים לה מכות, תפסו את הבחור ושחררו אותו.
א': כן, אין לנו מקום אחר.
א': לפני זה כשעושים ועושים אין למי להגיד - - -
יהודית אילת אוזן: אנחנו רוצים לעזור לה שהיא תוכל לקבל - - - יש בעיה עם העניין הזה שהיא לא גרושה אז אנחנו חיברנו אותה ל'איתך מעכי', שזה 'הצדק איתך', אנחנו חיברנו אותה כדי שהם יעזרו לה - - -
עליזה לביא: אבל אם היא תתגרש מה זה יעזור?
יהודית אילת אוזן: אז היא תוכל לפנות לבקש סיוע.
א': הבת שלי גם חולה, בכליות, עוד מעט בת שבע.
א': מאז שהיא נולדה יש לה בעיות בכליות - - - הוא אומר, ' מה פתאום?
א': אני לא רוצה, אני לא רוצה אותה', והילדים - - -
עליזה לביא: איפה משפחת האומנה נמצאת?
א': משפחת האומנה, אני לא יודעת.
עליזה לביא: אז מי מביא לך לפגוש אותם?
א': יש אחד - - - באר שבע, בלשכת הקשר - - -
יהודית אילת אוזן: יש פה עוד את או'.
עליזה לביא: תודה רבה, א'.
עליזה לביא: שלום, מאיפה את בארץ?
או': בכלל תכלס מנתיבות, אבל אני גרה בבאר שבע כבר 13 שנים.
יהודית אילת אוזן: היא מהוותיקות שלנו.
עליזה לביא: איך הגעת לפה בפעם הראשונה?
עליזה לביא: איך נוצר הקשר?
עליזה לביא: איך שמעת?
או': יהודית, הכרתי את יהודית ברחוב, היא באה לעשות שם, לא יודעת - - - זה היה לפני שמונה שנים והתחלנו, ניהלנו שיחה וזהו.
או': ככה.
יהודית אילת אוזן: לאט לאט, תאטי.
או': ועד היום אני פה.
מוסי רז: שמונה שנים.
או': עברנו פה הרבה.
או': איך שהבית גדל גדלתי גם אני איתו ביחד.
או': אפשר להגיד ככה.
יהודית אילת אוזן: אנחנו כן נגיד שאו'לא במעגל הזנות היום, כבר שנתיים, היא עדיין באתגר של התגברות על כל עניין ההתמכרות.
יהודית אילת אוזן: היא מקבלת תחליפי סם, היא במקום טוב, אבל צריך לעשות עוד מאמץ שם.
יהודית אילת אוזן: היא עשתה דרך מדהימה, אולי את תדברי על הדרך שעברת.
או': 35, יש לי ילד בן 13 עוד מעט.
עליזה לביא: איפה הוא נמצא?
או': הוא נמצא אצל אמא שלי, בנתיבות.
או': דרך ארוכה, אני לא יודעת ממה להתחיל ומאיפה לסיים.
קריאה: נולדת בארץ?
או': לא, עליתי לארץ בגיל 16, אחרי שלושה חודשים ב - - -
עליזה לביא: בנתיבות?
או': כן.
או': יש לי משפחה גדולה פה, אבל אני לא בקשר איתם.
עליזה לביא: הם כועסים עלייך?
או': הם חושבים שגשר נופל בגללי, אז ככה.
או': ובזכות הצוות פה, אני רוצה להגיד לכם באמת, אני גם לא מזמן סיימתי בית משפט - - - שלוש שנים בטיפול, סיימתי ואמרתי שם שזה נדיר שיש מקום שמציל חיים של בן אדם.
או': זה קשה, קשה שאין את זה.
או': זה טוב שיש מקום שאת יכולה לבוא ומסתכלים עלייך בגובה העיניים, מסתכלים עליך, את בן אדם.
או': לא כמו החברה, לא מקבלים אנשים מכורים ובזנות ככה, נכון?
או': וזה נדיר שיש מקום - - -
עליזה לביא: את עובדת עכשיו?
או': עבדתי לפני חודש וחצי.
או': לא, אני מקבלת נכות.
יהודית אילת אוזן: אבל זה האתגר, למצוא עבודה, תעסוקה, או' ממש בשלה לזה.
או': אני שנים לא עבדתי, זה קשה לחזור לעניין של עבודה.
עליזה לביא: אז מה את עושה כל היום?
עליזה לביא: את קמה בבוקר ומה?
או': היום?
או': לא עושה כלום.
או': בבית, יש לי כלב, אני לפחות חיה עם איזה שהיא חיה בתוך הבית, שהיא גם נושמת.
או': באה לפה, יש לי כל מיני שיחות.
או': בגלל זה אני בעניין של ההתמכרות - - -
או': אני שוכרת - - -
יהודית אילת אוזן: זה גם משהו שעזרנו לה, למצוא דיור, היא שוכרת דירה, מקבלת סיוע בשכר דירה.
יהודית אילת אוזן: תקופה מסוימת היא הייתה במשבר אז היא הייתה פה גם בלינה.
יהודית אילת אוזן: חודשיים היית פה בלינה?
או': לא, כשהייתי בחוץ - - -
יהודית אילת אוזן: לא, אבל פה.
או': חודשיים, חודשיים וחצי.
יהודית אילת אוזן: וחזרה, הצליחה לארגן את עצמה ואת הכוחות שלה וחזרה לבית שלה.
או': קשה להאמין שיש לנו כוח לחיות כמו שאתם חיים.
או': זה קשה להאמין שאפשר בלי סמים, קשה לעזוב אותם, כי זה כל החיים שלנו, זה מה שאנחנו יודעים לעשות.
או': אני, לדעתי, אני מבינה שאני יכולה, הייתי גם נקייה שנה, הייתה איזה תקופה, אבל, סליחה על המילה, אין לי ביצים לעזוב לגמרי.
או': זו האמת.
או': אני לא רוצה לשקר.
או': ולהיפטר לגמרי כאילו?
או': אני חושבת על זה ואני אומרת מה אני אעשה, מה אני אעשה כל היום אם אני לא אעשה סמים?
יהודית אילת אוזן: תעבדי.
או': גם אם אני מנסה לעשות משהו אני נופלת למשהו יותר חזק, עושה החלפה.
או': את מבינה מה בעייתי פה?
או': כשעבדתי, היה חודש וחצי שעבדתי אז עם מצב רוח הייתי אחרת, נכון, יהודית?
יהודית אילת אוזן: לגמרי.
קריאה: המשכורת הראשונה זה היה אושר של כולנו.
או': הרבה אנשים אומרים כאילו 'מה, עכשיו, שתלכו לעבוד, למה הולכים לזנות?
או': למה לא ללכת לעבוד?' אבל אני רוצה להאמין שכל אחד מגיע לשם לא ברצון שלו.
או': אין שם אחת שהיא ברצון שם, ולא משנה אם היא משתמשת בסמים או שלא משתמשת בסמים, יש בנות שלא משתמשות בסמים, בחיים לא נגעו בסמים, אבל היא שם.
או': זה לא קל, אנחנו עוברים שם הרבה דברים.
או': אני לא מזמן סיימתי משפט, תבעתי שוטר - - - מעבודה, איזה שוטר אחד, קיבל חצי שנה עבודות שירות
מוסי רז: על מה?
או': הוא בא עם שוטרת ורצה תמורת קנס פיקטיבי ותמורת זה להיכנס בבחורה ולעשות איתה מה שהוא רוצה.
או': אני, בגלל שאני הייתי איתה ונתתי לה גב אז הוא הלך איתי מכות.
או': תקף אותי, שבר לי טלפון וזה וזה.
או': ואז התלוננתי, לקחתי את החברה שלי ועשינו תלונה.
או': זה סיפור ארוך של שלוש שנים, ממש, כן - - - כתב אישום, תלונה שלי - - -
יהודה גליק: זה סיפור למח"ש, לא למשטרה.
או': הייתי במח"ש.
יהודית אילת אוזן: הוא קיבל עבודות שירות והיה גם הליך אזרחי.
יהודית אילת אוזן: היא עשתה תהליך משמעותי עם הדבר הזה.
עליזה לביא: יש לך פה בוגרות - - -
יהודית אילת אוזן: יש לי כן, יש לי מהממות.
יהודה גליק: יש כאן בנות שלמדו בבית הספר של החיים, כל מה שאנחנו לומדים - - - אוניברסיטה.
יהודית אילת אוזן: נכון.
קריאה: עשו תהליך משמעותי.
עליזה לביא: משמעותי ביותר.
או': את יודעת, אני אמרתי בבית המשפט שאם הייתי יודעת שאני ככה כאילו, שזה הדרך שיהיה לי, על התיקים שהיו לי, היו לי שני תיקים של סמים בשנת 2011 ו-2014 - - - כי זה היה שווה.
מוסי רז: למדת.
או': זה היה שווה?
או': לוותר על משפחה, אחת שלא - - - משפחה ענקית שמקבלים אותי איך שאני ומכירים אותי והכול, זה שווה, על שני תיקים, כפרה והכול בסדר.
עליזה לביא: תודה, או'.
או': תודה רבה שאתם הגעתם ואני מבקשת תהיו איתנו.
או': עם כל הכוח שלכם, של כל אחד שיש פה.
עליזה לביא: יאללה, לכי לעבוד, תמצאי עבודה, נעזור לך.
עליזה לביא: ביי, חמודה, תודה רבה.
אתי כהן: ברשות
אתי כהן: כם, אני רוצה להגיד משפט אחד, אין טוב ממראה עיניים.
אתי כהן: גם לראות את יהודית, שדיברתי בשבחה והצוות המקצועי כמובן, אפרת, שהזכרתי גם את שמך בוועדה, תמר ומרים, משרד הרווחה, שבאמת עשו עבודה מצוינת, וכמובן עמותת 'יחדיו' שהבנו ביחד שיש כאן צורך שצריך לענות עליו ולתת מענה כוללני, הרבה יותר מאשר רק מזעור, אלא באמת שיקום ולעשות תהליכים משמעותיים.
אתי כהן: לאפשר את הרצף מרמת האיתור עד מרכז היום עד הטיפול האמבולטורי ועד לדירת החירום.
אתי כהן: אני חושבת שיש כאן מענה מאוד משמעותי ובעזרת ה' שיהיה לנו את הכוח, לצוות הזה נפלא, להמשיך ולהרחיב.
אתי כהן: אלה תהליכים מאוד מורכבים שהנשים עוברות, מצבי חירום מאוד לא פשוטים ויהודית, שעומדת מתחילת הפרויקט פה.
אתי כהן: אני חייבת לומר שגם היא עוברת תקופת לא פשוטות.
אתי כהן: היא צריכה להתמודד מול נשים ואוכלוסייה - - -
עליזה לביא: יש לך איזה מעגל תמיכה שלך?
אפרת שרעבי: יש צוות נהדר.
אפרת שרעבי: יש לה יכולת לקבל עובדות בפינצטה, היא בונה לעצמה צוות של תמיכה.
יהודית אילת אוזן: הצוות פה הוא אחת המתנות הנפלאות.
יהודית אילת אוזן: זה הקרדיט היחידי שאני מוכנה לקבל, שאני יודעת כנראה לבחור את הצוות הנכון.
יהודית אילת אוזן: אני חושבת שכולן כאן חדורות מוטיבציה ואהבה באמת, אנחנו לא מתביישות להשתמש במילה הזאת, אהבה וחמלה ואמונה.
יהודית אילת אוזן: אנחנו מחזיקות את הדבר הזה באמת הכי חזק שרק אפשר.
עליזה לביא: את תושבת באר שבע?
אתי כהן: כן, אנחנו התחלנו ביחד.
אתי כהן: הבאתי את יהודית כרכש אישי שלי לתכנית הזאת, היא עבדה המון המון שנים בבית ספר עמל בתכנית לנערות במצוקה ובאמת היא באה עם כל הידע ועם כל הניסיון וגם עם המסירות הזאת.
קריאה: אני חייבת להגיד משפט אחד.
קריאה: יהודית עובדת כבר שמונה שנים ובאמת זה מרכז חייה, אין לי מילים מדויקות יותר.
עליזה לביא: את גם גרה פה?
קריאה: אני גרה בשדרות בשנים האחרונות.
יהודית אילת אוזן: מבינה בטראומה כזאת ואחרת.
קריאה: אבל כן אני אגיד שזה שיהודית בעצם מהיום הראשון שהדבר הזה הוקם ועד היום, אני חושבת שיש לזה גם משמעות מטורפת בשביל הנשים והאוכלוסייה הזאת ואני חושבת שהאפקט של ההקמה של הדירה היה מדהים.
קריאה: דיברתם מקודם על הסיורים והאיתורים, אני חושבת שהמדהים היה לראות שנפתחה הדירה וכל המאותרות של יהודית בשמונה השנים האחרונות פשוט הגיעו וזה באמת מדהים.
קריאה: זה גם מלמד על איזה עבודה מטורפת היא עשתה בשנים - - -
עליזה לביא: גם על אמון של הנשים.
אתי כהן: בסוף זה הנשים.
יהודית אילת אוזן: בסוף ובהתחלה של זה זה באמת העניין, לב העניין.
יהודית אילת אוזן: אני תמיד עבדתי עם נשים, אני חושבת שאנחנו מביאות את זה לפה, שבסוף בסוף אנחנו יושבות אישה מול אישה ואכפת לנו גם בדברים הקטנים וגם בדברים הגדולים ויש את ההבנה הבסיסית הזאת של אישה מול אישה.
יהודית אילת אוזן: אני חושבת שזה קיים פה והעניין של גובה העיניים וההבנה עם הניואנסים המיוחדים.
יהודית אילת אוזן: אני חושבת שזה חזק פה.
קריאה: לא כולם יכולים לעשות את העבודה הזו.
קריאה: עדיין, עם כל מה שאמרת, צריך להיכנס עם חומרים מאוד מיוחדים.
קריאה: ממש לא כולם יכולים לעשות את זה.
אתי כהן: אני רוצה להגיד לך תודה.
אפרת שרעבי: לפני שאת סוגרת, אני יושבת ואני אומרת שבמקרה הפעם יותר התמקדנו בנשים הערביות שהצטרפו, אבל יש המון סוגיות מאוד גדולות שמתמודדים איתם, אם זה עניין של אימהות, עניין של בריאות הנפש, יש הרבה טרנסיות שנמצאות וכל דבר זה סוגיה גדולה בפני עצמה.
אפרת שרעבי: דיברנו על זה, דיברנו על חירום, אני אומרת שיש המון סוגיות וסך הכול בשנה האחרונה המקום הזה עבר קפיצה מאוד מאוד גדולה עם התקציב שהגיע וההתרחבות ואני מתחברת למה שיאיר אמר בהתחלה, אנחנו עוד לומדים וזה לא ייאמן, כשאין לך מקום אין לך נשים.
אפרת שרעבי: פתאום פתחו את המקום, הגיעו הנשים ועולים עוד צרכים.
עליזה לביא: אז אני יכולה להצהיר שהוועדה היא ועדה מאוד מאוד מיוחדת בכנסת, שעושה שיתופי פעולה נדירים.
עליזה לביא: דוגמה, עם 'הופכות את היוצרות', לא הכרתי אותן, התחלנו מיוזמתן באינטרנט והתחלנו והלכנו לבקר, הייתן בסיור, והפגשנו וסגרנו את זה מול הביטוח הלאומי והיום נפתח עוד מרכז ועוד.
עליזה לביא: כמובן שארגוני השטח.
עליזה לביא: אנחנו חייבים מידע, כל מידע, תזרימו אלינו, תכתבו אלינו, תשתפו, החל במכתב, המשך בהפניה תרבותית כזו או אחרת, טרנסג'נדריות יש בכל מקום, מפגש ערבי-יהודי, לי לא יצא לפגוש כזאת אינטנסיביות וצפיפות.
עליזה לביא: התפקיד שלנו זה לבוא ולשאול ולראות וללמוד - - - בני נוער, גם ערבים וגם יהודים, זה המקום היחידי שהם יכלו להגיע אליו, בתקווה שהחלופות היום, יש גם אחד שנפתח כאן, ועוד ועוד.
עליזה לביא: רק שיתוף פעולה.
עליזה לביא: הרבה פעמים ארגוני השטח מקדימים אותנו.
אתי כהן: לסיכום אפשר לומר לך תודה ולחברים שהגיעו.
עליזה לביא: את אמרת בית פתוח פה, אנחנו בכנסת, הוועדה היא - - -
יהודית אילת אוזן: כן, זה צד שאני פחות פעילה בו.
עליזה לביא: זו הזדמנות גם לארח ו - - -
יהודה גליק: שאלה והערה.
יהודה גליק: יכול להיות שאולי עניתם לפני שבאתי, אני מתנצל על האיחור.
יהודה גליק: אני מבין שזה מופעל על ידי עמותה, מה מידת הגיוס התקציב הפרטי של העמותה ומה מידת הסיוע - - -
אתי כהן: אני אגיד.
אתי כהן: קודם כל הפרויקט הזה הוא של אגף הרווחה בעיריית באר שבע, 100% משרד הרווחה, הוא מופעל באמצעות - - -
אפרת שרעבי: התקציב הוא תקציב של משרד הרווחה, של מיליון 200.
אתי כהן: הוא מופעל על ידי עמותת 'יחדיו', מאחר שמשרד הרווחה בטוב לבו לא נותן לנו תקציב לתקורה, אנחנו מהתקציב של העירייה משלמים תקורה לעמותה, ולמה עשינו את זה דרך העמותה?
אתי כהן: דרך אגב, מבחינה מקצועית הכפיפות המקצועית של יהודית היא אליי ישירות, כמנהלת האגף, פשוט השארתי את הפרויקט הזה קרוב ללבי.
אתי כהן: למה עשינו את זה?
אתי כהן: מבחינת הפסיליטי של ההפעלה זה יותר קל, מבחינת הלוגיסטיקה שלו.
אתי כהן: לשכור דירות יותר קל לעמותה מאשר לעיריית באר שבע, כל הסיפור של מכרזים וכו'.
אתי כהן: וחוץ מזה יש עבודה משותפת בדירה, בינינו לבין העמותה בהרבה מאוד תחומים אחרים.
יהודה גליק: וההערה, אני חייב להגיד שלדעתי זה שאתן שמות פה את הציורים של - - -
יהודית אילת אוזן: הן עשו את זה, זה דברים שלהן.
יהודה גליק: זה מקסים, זה בעיניי תפקיד אדיר, לתת להם את זה.
יהודה גליק: אם מגיעים לכמות של ציורים אולי אפשר לעשות תערוכה שלהן.
עליזה לביא: אריאלה, בואי נגיש בקשה, נארח את התערוכה בכנסת.
יהודה גליק: מה שראינו כאן, אני אומר וואו.
יהודה גליק: באמת.
אלי אלאלוף: שלום לכולם.
אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור.
אלי אלאלוף: זו ישיבה משותפת לשתי ועדות: הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי וועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: מצאנו לנכון להתכנס בעקבות השביתה של העובדים הסוציאליים, שביתה שבעינינו, לצערנו, מוצדקת.
אלי אלאלוף: התנאים והאירועים שהביאו לשביתה הזאת הם בעינינו חמורים לא פחות מאשר בשאר הסקטורים.
אלי אלאלוף: בתחום הבריאות ובסקטור הרפואה נעשתה עבודה ענקית, כולל תקצוב מיוחד, ואילו פה לצערי, אני חייב להגיד שמשרד הרווחה, שאחראי לזה, לא מצא לנכון לעשות בדיקה יסודית, לבדוק את המצב, לנקוט בצעדים מעשיים, כולל צעדים תקציביים כדי לשמור על העובדים הסוציאליים.
אלי אלאלוף: זה כאילו תחום שמותר להשתולל בו.
אלי אלאלוף: במוצהר היו כ-160 מקרי אלימות השנה, מתוכם ב-110 מקרים הגיעו לתלונות במשטרה.
אלי אלאלוף: אני לא יודע להשוות את זה עם תחום הבריאות, אבל זה באמת מדאיג, ובוודאי מסוכן, וזה מוריד את רמת השירות שהאזרח הרגיל, הנורמלי, שיודע לפנות ולבקש את השירות יכול לקבל.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שהתשתית בדרך כלל היא לא ברמה נדרשת.
אלי אלאלוף: בתפקידי הקודם סיירתי בהרבה מאוד לשכות של שירותים חברתיים.
אלי אלאלוף: זה כמעט תמיד בתת רמה.
אלי אלאלוף: מעט מדי לשכות נמצאות ברמה הנדרשת, עם פינת עבודה, לא במטראז' הכי עלוב.
אלי אלאלוף: אני זוכר, ביקשו ממני להקים לשכה – ולא אגיד לכם איפה – ואז אמרו לי: שבעה מטרים למשרד של עובדת סוציאלית.
אלי אלאלוף: פשוט אין משרד כזה נורמלי, אי אפשר.
אלי אלאלוף: מה גם שבחלק מן המשרדים האלה מקבלים אזרחים, ואז מול העבודה הזאת של העובדת הסוציאלית, עם פינת מחשב, עם שולחן ואולי איזו כורסה, אז אין מקום.
אלי אלאלוף: לכן אני חושב שיש פה צורך.
אלי אלאלוף: בזה אסיים ואעביר מיד את רשות הדיבור לעאידה תומא סלימאן, שבאמת דוחפת אותי תמיד לחשוב יותר על העובדים הסוציאליים, ואני לא מצטער, תמשיכי.
אלי אלאלוף: אני רוצה גם להגיד שהנושא הזה – עכשיו אנחנו לא יודעים אם יש ממשלה לשנה או לכמה חודשים, אבל בואו ננסה לנצל את התקופה.
אלי אלאלוף: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): נחיה יום ביומו.
אלי אלאלוף: אני בטוח שהוועדות המשותפות של עאידה תומא סלימאן ושלנו נעמוד לרשותכם כדי להיאבק לטובת העניין הזה.
אלי אלאלוף: אחרי עאידה תומא סלימאן אני מציע שניתן ליושבת-ראש איגוד העובדים הסוציאליים, ענבל חרמוני, את רשות הדיבור.
אלי אלאלוף: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): תודה, חבר הכנסת אלאלוף, יושב-ראש הוועדה.
אלי אלאלוף: למען האמת, לפני שהוכרז על תחילת המחאה של העובדים הסוציאליים, לפני שבוע, אנחנו כבר במשא ומתן במשך תקופה מסוימת בין הוועדה לקידום מעמד האישה ובין ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: אני יודעת שבוועדה אצלכם קורסים תחת לחץ של ישיבות ושל דיונים והרבה דברים שאתם מקדמים.
אלי אלאלוף: ניסיתי לכנס ישיבה בנושא.
אלי אלאלוף: זאת גם ישיבת המשך.
אלי אלאלוף: אנחנו כבר ערכנו ישיבה משותפת בנושא הזה, באשר לביטחונם של העובדים והעובדות הסוציאליים, וגם נערכו שתי ישיבות נפרדות של הוועדה לקידום מעמד האישה שהוקדשו לנושא הזה, וכל מיני התקשרויות עם המשרד.
אלי אלאלוף: קודם כול, למה הוועדה לקידום מעמד האישה – כי אני יודעת שרוב האנשים שעובדים במקצוע הזה הם נשים.
אלי אלאלוף: לכן חשבתי שנכון לקיים את הדיונים.
אלי אלאלוף: וגם כי אמרתי: אם זה לא מקבל את המקום המתאים והראוי לו ואת תשומת הלב אז אני אתן לו מקום בוועדה.
אלי אלאלוף: למען האמת, היו לנו אז החלטות, אם אתה זוכר, אלי אלאלוף, ששלושת השרים – שר האוצר, שר הרווחה והשר לביטחון פנים – יפתחו ביחד תוכנית כוללת שתביא את כל ההיבטים הרצויים כדי לשמור על ביטחונם של העובדים הסוציאליים.
אלי אלאלוף: בדיונים הקודמים כבר עלינו על הרקע האמתי של המצוקה.
יוסף ג'בארין: מתי היה הדיון האחרון?
יוסף ג'בארין: לפני יותר מחצי שנה.
יוסף ג'בארין: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): נכון.
יוסף ג'בארין: אני זוכרת שהדיון הקודם התקיים לאחר שהיה ירי ושרפה של הלשכה באום אל פחם.
ענבל חרמוני: זה כבר לפני שלוש שנים או שנתיים.
ענבל חרמוני: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): הייתה תקיפה באום אל פחם והייתה תקיפה בטייבה.
ענבל חרמוני: אז גם קיימנו דיון.
ענבל חרמוני: העיקר הוא שזיהינו שהבעיה היא מעבר ללשים רק מצלמות ולשים מאבטח.
ענבל חרמוני: אני זוכרת שאמרתי: לוקחים את האמצעים שבהם העובדים הסוציאליים יכולים לסייע למטופלים שלהם, הם פחות ופחות יכולים להציע טיפול, מעבר לשיחות טיפוליות, ומצד שני זורקים אותם לעמוד בחזית מול ציבור מתוסכל, שיש לו צרכים, שיש לו בעיות, ואומרים להם: לכו, תילחמו בזה.
ענבל חרמוני: אני חושבת שהגיע הזמן שהממשלה, שהמדינה תיקח אחריות על התחום הזה, לפני שאנחנו מגיעים למצב שבו העובדים הסוציאליים לא מצליחים לקיים – לא את רווחתו של הציבור אלא לקיים את רווחתם עצמם.
ענבל חרמוני: אני חושבת שכדאי מאוד שבדיון הזה נצליח להתקדם עוד צעד לכיוון של פתרונות אמתיים.
ענבל חרמוני: כמובן ניתן ליושבת-ראש איגוד העובדים הסוציאליים, ענבל חרמוני, להתייחס.
ענבל חרמוני: צוהריים טובים.
ענבל חרמוני: קודם כול, אני מעריכה את ההתכנסות של הוועדה, גם חבר הכנסת אלאלוף וגם חברת הכנסת תומא סלימאן.
ענבל חרמוני: זה חשוב לנו.
ענבל חרמוני: אני תוהה אם יש פה נציגים של משרד הרווחה.
ענבל חרמוני: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): יש.
ענבל חרמוני: ומשרד האוצר?
אלי אלאלוף: יש גם נציג של משרד האוצר.
אלי אלאלוף: הוא תמיד מתבייש.
אלי אלאלוף: בוא, תשב אתנו פה בשולחן.
קריאה: בסוף אתה הכוכב האמתי.
ענבל חרמוני: יצאנו מן הרגע אל הרגע למחאה, כאשר הטריגר היה ניסיון לרצח שעברה אחת העובדות הסוציאליות לחוק נוער בבית דגן לפני כשבוע וחצי, ביום חמישי.
ענבל חרמוני: זה היה הטריגר.
ענבל חרמוני: אבל באמת ההבנה שלנו היא שבעצם – ואני אחדד: השירותים החברתיים בישראל, ואני לא מתכוונת רק למחלקות לשירותים חברתיים אלא גם לשירותים החברתיים בתוך מערכת הבריאות ובתוך מערכת החינוך, כל המקומות שבהם מתפקידים עובדים סוציאליים – הם לא על סף קריסה, הם לא על סף משבר.
ענבל חרמוני: הם כבר בתוך המשבר.
ענבל חרמוני: אגיד בסוגריים שהימם אותי ששר הרווחה לא כל כך ידע להתייחס לזה בשאילתה שנחמן שי הציג בפניו.
ענבל חרמוני: למעשה אנחנו יודעים על מאות משרות קיימות, התקנים כבר קיימים בלשכות הרווחה, במחלקות לשירותים חברתיים ברשויות, אני מדברת על קרוב ל-400 משרות שלא מצליחים לאייש, לפעמים גם שנה ושנתיים.
אלי אלאלוף: 400 משרות בשירותי הרווחה או בכלל?
ענבל חרמוני: במחלקות לשירותים חברתיים, שזה לשכות הרווחה של הרשויות.
ענבל חרמוני: זה עוד לפני שנגעתי בבריאות ובחינוך.
ענבל חרמוני: מאות משרות קיימות.
ענבל חרמוני: עאידה תומא סלימאן (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי): התקנים קיימים ולא מאוישים?
ענבל חרמוני: אין מספיק תקנים, אבל לפני שאני רוצה עוד תקנים, אני רוצה תנאים נורמליים כדי שעובדים ירצו לעבוד.
ענבל חרמוני: יש 13 מוסדות לימוד לעבודה סוציאלית בישראל.
ענבל חרמוני: בכל שנה מסיימים מאות עובדים פוטנציאליים, סטודנטים שסיימו תואר ראשון ומיד יכולים והיו רוצים להתחיל לעבוד.
ענבל חרמוני: הם, והן בייחוד, בורחות מן המקצוע הזה.
ענבל חרמוני: זה עצוב.
ענבל חרמוני: כל מי שיושב פה מסביב לשולחן והוא עובד סוציאלי או עובדת סוציאלית אני בטוחה שאוהב את המקצוע, והמקצוע הזה הוא בנפשנו ובדמנו, אבל אני מבינה את העובדות הצעירות שאומרות: אנחנו גם צריכות להתפרנס.
ענבל חרמוני: זה דבר אחד.
ענבל חרמוני: דבר שני, אנחנו לא יכולות להרשות לעצמנו גם לא להתפרנס בכבוד ובצורה הולמת וגם להפוך לשק חבטות של אזרחי מדינת ישראל המתוסכלים מיוקר המחיה, מחוסר תפקוד של הרבה מערכות אחרות.
ענבל חרמוני: הכול מתנקז בסופו של דבר לעובדים הסוציאליים, שוב, גם במערכת הבריאות, גם במערכת הרווחה.
ענבל חרמוני: העובדת עומדת מול שוקת שבורה, ובנוסף כל הכעס של אותו תושב, של אותו אזרח או אזרחית מתנקז אליה.
ענבל חרמוני: לצערנו אנחנו רואים את זה לפעמים בצורה שהיא ממש ממש רצחנית – זה יכול להיות התפרצות זעם שנגמרת בוונדליזם ויכול להיות תכנון ממש, לארוב לעובדת הסוציאלית מתחת לבית שלה או מתחת למחלקת הרווחה ולתקוף אותה עם פטיש וכדומה.
ענבל חרמוני: יצאנו למחאה הזאת מן הרגע אל הרגע כי הבנו שאנחנו לא מוכנים יותר לשתף פעולה עם מראית השווא הזאת.
ענבל חרמוני: זאת אומרת, מדינת ישראל מבחינתי - ואני אומרת את זה בצורה מאוד מאוד גלויה עכשיו על השולחן – נמצאת בקו פרשת המים.
ענבל חרמוני: או שהיא מדינה שרוצה שיהיו לה שירותי רווחה, אבל אז צריך גם לתקצב את זה, גם את השירותים, גם את המשכורות, גם להביא עוד תקנים אחרי שנאייש את אלה שברחו מהם, וגם כמובן לספק את ההגנה לעובדות עצמן.
ענבל חרמוני: התנאים הפיזיים, חבר הכנסת אלאלוף, כפי שציינת, במחלקות לשירותים חברתיים וגם בשאר המקומות, הם מבישים, גם לעובדות.
ענבל חרמוני: אני מתביישת להגיד את זה, אבל כן אגיד, יש מחלקות רווחה שבהן העובדות צריכות להביא נייר טואלט מן הבית.
ענבל חרמוני: יש לי תחושה שמנכ"ל העירייה באותה רשות לא מביא את נייר הטואלט מן הבית.
ענבל חרמוני: אני בכוונה מציינת את זה כי הפונים שלנו, המטופלים מרגישים את זה, הם מרגישים שהשירות חלש, הם מרגישים שהשירות עני.
ענבל חרמוני: היו כל מיני ציפיות שלפני שאנחנו יוצאים למחאה נבקש ונברר ונדבר.
ענבל חרמוני: כל מה שידוע לי, ידוע גם במשרד הרווחה ובמשרד הבריאות ובכל משרד שצריך.
ענבל חרמוני: אני מצפה שהם יטפלו בזה.
ענבל חרמוני: בהיעדר כניסה לעובי הקורה של משרד הרווחה ושל משרד הבריאות, איגוד העובדים הסוציאליים נאלץ להרים את הדגל ולהגיד: או שבמדינת ישראל יש רווחה והיא מתוקצבת, או שלא.
ענבל חרמוני: אני אשב אתכם לשולחן עגול, נחשוב איך מפרקים את שירותי הרווחה ואחר כך כל אחד מאתנו יחשוב אם הוא רוצה להמשיך במדינה הזאת.
ענבל חרמוני: אבל אם כן יש מדינת רווחה בישראל, זה לא יהיה רק על גבם של העובדים הסוציאליים.
ענבל חרמוני: יהיו לזה תקציבים.
ענבל חרמוני: אנחנו כבר בסכסוך פתוח בצורה מסודרת.
ענבל חרמוני: החל מעוד שבוע וחצי כל הצעדים הארגוניים על השולחן.
ענבל חרמוני: אם מדינת ישראל תרצה את העובדים הסוציאליים שלה, את העובדות הסוציאליות בחזרה שיטפלו באוכלוסייה, היא תצטרך להשקיע הרבה יותר – ממש הרבה יותר כסף ממה שהיום.
ענבל חרמוני: זה לא יכול להיות שיפוי של עוד 3% במשכורת ב-15 פעימות, זה לא יכול להיות תוכנית של עשר שנים שבה ישפצו את המחלקות לשירותים חברתיים, זה לא יכול להיות כזה דבר.
ענבל חרמוני: לכן אנחנו אומרים: המשהו המידי צריך להיות סביב נושא האבטחה ולחצני המצוקה וכל הדברים שבעצם היום אנחנו יודעים שנמצאים רק בחלק מן המחלקות.
ענבל חרמוני: יש מאבטחים – אני אומרת את זה בכל מקום: סיפרה לנו מנהלת מחלקה בישיבה של מנהלות, אמרה לי: חגגנו השבוע יום הולדת 80 למאבטח.
ענבל חרמוני: אנחנו בעד לפרגן לאנשים שמגיעים לגילאים האלה.
אלי אלאלוף: אז יש לי עתיד ...
ענבל חרמוני: אבל אני אומרת בכל מקום: זה לא הוגן גם כלפי אותם מאבטחים, לשים אותם במקום כל כך נפיץ.
ענבל חרמוני: אומרת לה המנהלת שיושבת לידה: כן, אנחנו חגגנו לו 70, הוא צעיר יותר.
ענבל חרמוני: זה לא הגיוני.
ענבל חרמוני: אז יש פה סיפור שהוא שילוב, גם של הרשויות המקומיות וגם של משרדי הממשלה השונים.
ענבל חרמוני: מעבר לביטחון, אנחנו לא מוכנים שהדיון יישאר ברמת המאבטח וברמת לחצן המצוקה.
ענבל חרמוני: אם לא יהיה שיפור בתנאי העבודה, בתנאי ההעסקה, בסביבה הפיזית, במשכורות ובעומס על העובדים לא תהיה יותר עבודה סוציאלית בישראל, נקודה.
אלי אלאלוף: איזה מעמד היום יש לשביתה?
אלי אלאלוף: כשאת מדברת על מה שיקרה בעוד שבועיים - - -
ענבל חרמוני: אחרי המחאה של היומיים, שנאלצנו לעצור אותה, בין היתר בגלל הלוחמה בדרום, פתחנו סכסוך מסודר ביום רביעי האחרון.
ענבל חרמוני: זה אומר שהחל מיום רביעי הבא כל הצעדים הארגוניים עומדים על השולחן מבחינתנו.
ענבל חרמוני: נתחיל בעיצומים ונגיע גם להשבתה מלאה, אם יהיה צורך.
ענבל חרמוני: הדרישה שלי כרגע היא כניסה למשא ומתן, כמובן גם עם משרד האוצר.
ענבל חרמוני: לצערנו בישראל לא מספיק שיהיה משא ומתן רק עם המשרד הרלוונטי, בריאות, רווחה וכדומה.
ענבל חרמוני: אנחנו מבינים שזה משא ומתן שייקח זמן, אבל אני רוצה שייכנסו אתנו למשא ומתן רציני על הצלת השירותים החברתיים במדינת ישראל.
ענבל חרמוני: זו הנקודה שבה אנחנו נמצאות.