GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: מה, היא צריכה להתאים את זמן הלידה שלה לחצי יום שהרופא נמצא בכפר?
עאידה תומא סלימאן: זה בלתי מתקבל על הדעת ואנחנו יודעים שאי אפשר לנהל דיונים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני כל הזמן בדילמה, אמרת איש מקצוע בדילמה, עכשיו פוליטיקאית בדילמה.
עאידה תומא סלימאן: בדילמה האם באמת לחפור ולעשות את עבודת הנמלים של עוד הישג קטן ועוד דבר ועוד דבר ועוד דבר, או שוב להגיד שאי אפשר לדבר על הבעיות האלה בלי לדבר על הבעיה הפוליטית הגדולה של הכרה באזרחים שקיימים על האדמה ונמצאים, אבל לא רוצים להכיר.
עאידה תומא סלימאן: ותשתיות ושירותים, אי אפשר לספק בלי הכרה, עם כל הכבוד.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר, ובלי רצון פוליטי כן לשרת.
עאידה תומא סלימאן: אז אם דילמה של איש מקצוע, זו הדילמה של פוליטיקאי, לחזור כל פעם לנושא הכללי או לנסות בכל זאת להביא עוד הישג קטן ועוד הישג קטן.
עאידה תומא סלימאן: בעניין התחבורה הציבורית, תאמיני לי, בסיור הראשון של הוועדה הזו בקדנציה הראשונה, כשהגעתי גם לביקור אצלכם והגעתי לאום אל חיראן, לפני שהפכה למוקד של – ואז נאמר לי בצורה ברורה, רוצות לעבוד, אבל איך נצא מהכפר לעבודה אם האוטובוס אפילו לא עוצר בכניסה לכפר שהיא מרוחקת שני קילומטרים מהבית, אלא מושך אותנו ליישוב הבא?
עאידה תומא סלימאן: ואחר כך צריכות לחזור ברגל ולהיכנס ברגל.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבינה, אבל בכל זאת אנחנו רוצות לנסות ורוצים לנסות לשנות את המציאות ואני יודעת שאי אפשר להתייאש.
סעיד אלחרומי: אבל אנחנו כן התקדמנו בכמה סוגיות וצריך להזכיר את זה.
סעיד אלחרומי: בנושא התחבורה אנחנו התקדמנו.
עאידה תומא סלימאן: התחבורה הציבורית, כדאי להזכיר - - -
סעיד אלחרומי: בנושא החינוך הבלתי פורמלי, עם שרת התרבות, עם מועצת נווה מדבר לפחות, סיכמנו שבתי הספר בכפרים הלא מוכרים ייפתחו אחר הצהריים ונפעיל אותם לחינוך בלתי פורמלי ושהילדים לא יישארו שם בתוך הכפר.
סעיד אלחרומי: יש התקדמות, נכון שהיא לאט, אבל - - -
אמל אלנססרה: סעיד, זה עדיין לא התחיל.
סעיד אלחרומי: זה יתחיל אחרי הבחירות.
עאידה תומא סלימאן: זה אמור להתחיל, אבל אני יודעת שאנחנו כאילו חופרים בסלע.
עאידה תומא סלימאן: את זה צריך להגיד, אנחנו כאילו חופרים בסלע וזה קשה.
עאידה תומא סלימאן: כל דבר שאפשר להשיג, אני הייתי בישיבה לפני שבוע במשרד התחבורה עם מנכ"לית משרד התחבורה ואחד הנושאים שדיברנו עליהם זה היה התחבורה הציבורית בנגב, כולל הכפרים הבלתי מוכרים.
עאידה תומא סלימאן: עלו כל מיני רעיונות, אבל אני יודעת שאתם היום נמצאים במשרד, עושים תכנית ומביאים חוות דעת חיצונית לבדוק את האפשרות בכל זאת לרשת בכל זאת את הכבישים הראשיים בתחנות שהן מקבילות לכפרים הבלתי מוכרים.
עאידה תומא סלימאן: אז זה לא היה, אם חושבים על זה, לפני שנה או שנה וחצי.
עאידה תומא סלימאן: חלק מהצפת הנושא, אני הייתי מתה שכל פעם שאני מציפה נושא פה למחרת הייתי מקבלת את השינוי שאני רוצה, אבל לצערי זה לא קורה בצורה כזו.
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נמשיך להיאבק, זה חלק מהמאבק.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך לבדוק מה משרד התחבורה עושה עם התכנית הזו ואנחנו נמשיך לבקש ולדרוש שתהיה תחבורה ציבורית שתקל קצת.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, קופות החולים, הגיע הזמן להשתמש בבניינים הרב תכליתיים שנמצאים.
סעיד אלחרומי: הם נמצאים.
עאידה תומא סלימאן: הם נמצאים, אני לא צריכה, כחברת כנסת, לטפל בפנייה של מישהו שהרופא מגיע פעם בשבוע ואם הוא חולה אז אין רופא לשבועיים.
עאידה תומא סלימאן: זה לא עבודה לחבר כנסת לטפל בפניות כאלה, אבל אנחנו עושים ועושות את זה כי אנשים בסופו של דבר צריכים לקבל.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר מג'יד אלעטאונה, מנהל האגף לשירותים חברתיים, נווה מדבר.
עאידה תומא סלימאן: גם אצלך היינו בביקור.
מג'יד אלעטאונה: בוקר טוב לכולם.
מג'יד אלעטאונה: אני אענה לך בהתחלה על השאלה ששאלת על השירות הנייד.
מג'יד אלעטאונה: אני לא אתבייש להגיד מאיפה זה צמח, היות שאני הוגה הרעיון ולא מישהו אחר.
מג'יד אלעטאונה: אם מישהו אחר חושב שהוא הגה את הרעיון, שיקום ויעמוד על הרגליים, זה היה רעיון שלי.
מג'יד אלעטאונה: תתפלאי לשמוע מאיפה יצא הרעיון, מתוך עיון בספרות ביהדות.
מג'יד אלעטאונה: יום אחד בקליפת אגוז אני קורא על רבי עקיבא מבקר כיתה, הוא הרגיש בחוסרו של תלמיד ואז הוא אמר: מה עם התלמיד הזה?
מג'יד אלעטאונה: אמרו לו שהוא חולה.
מג'יד אלעטאונה: עזב את הכיתה, הלך לבקרו, מצא אותו מרושל, מוזנח, השקה אותו, האכיל אותו ואז הוא אומר: ר' עקיבא, החייתני, ואז הוא אמר: כל מי שלא מבקר חולים כאילו שופך דמים.
מג'יד אלעטאונה: מהרעיון הזה אני אמרתי, ד"ר מג'יד, אם אתה לא מגיע לאחרון הצמאים או החלשים אתה עושה חטא גדול.
מג'יד אלעטאונה: לכן שירות סוציאלי נייד זו המצאה שלי, זו משאית גרמנית, ארבע על ארבע, מורכבת משני חדרים, מצוידת בלוויין של הייטק.
מג'יד אלעטאונה: מאותה משאית יכול העובד להיות מחובר לביטוח לאומי, ללשכת האם.
מג'יד אלעטאונה: יש לנו גם - - - אפשר לעשות עבודה קבוצתית עם האימהות והמטרה היא באמת להנגיש את השירות.
מג'יד אלעטאונה: בנוסף לשירות הנייד, כדי להרחיב את הרשת, הקמתי בארבעת היישובים שלנו ארבע לשכות קטנות שנקראות לשכות רווחה, ובנוסף ללשכת האם בבאר שבע שהיא גם מקבלת כל השבוע.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול על הניידת?
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת שבביקור שלי זו הייתה הפעם הראשונה שהניידת יורדת לשטח, כמה פעמים היא מבקרת?
מג'יד אלעטאונה: חמישה ימים בפול טיים והתפקיד שלה גם הוא לתור בכל השבטים המרוחקים, החל מבקעת באר שבע ועד אילת, זה האזור שלי הדרומי, ולתור ולאתר.
מג'יד אלעטאונה: גם העובדים שם כעובדי אינטייק, בהתחלה הוא מזהה מי המשפחה ומשם מכוונים ללשכת האם, שהיא בתוך באר שבע.
עאידה תומא סלימאן: הצלחתם לגייס עובדות סוציאליות - - -
מג'יד אלעטאונה: יש עובדות.
מג'יד אלעטאונה: ברוך ה', יש לי גם יהודיות, גם קיבוצניקיות, גם עובדות וגם - - -
עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, אני לא מדברת על היהודיות ועל הקיבוצניקיות, כבר ראיתי אותן.
מג'יד אלעטאונה: לא, יש יהודים - - -
עאידה תומא סלימאן: אפשר רק להמשיך את השאלה כדי שתוכל לענות לי?
מג'יד אלעטאונה: כן, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: האם הצלחתם לגייס עובדות סוציאליות ערביות לניידת?
מג'יד אלעטאונה: אני אומר לך חד משמעית, יש ערביות, יש בדואיות, יש יהודיות ויש קיבוצניקים.
מג'יד אלעטאונה: והיהודים שעובדים גם דוברים ערבית, עשינו להם הכשרה מיוחדת.
מג'יד אלעטאונה: לכן היום השפה הערבית במשאית מתקיימת והעובדים משתדלים לעשות את השירות הטוב ביותר.
מג'יד אלעטאונה: הבעיה זה לא זה, אלא יש בעיות אחרות שהן אולי היחידות במדינת ישראל.
מג'יד אלעטאונה: לדוגמה, הריסת בתים, ילד שאתה הורס לו, בהגדרת הקריטריון של ילד בסיכון הוא ילד בסיכון ולא ראש רשות ולא ראש ממשלה ולא שר יכול להיות – האיש בא אליי ובוכה ואומר לי: לאן אני הולך?
מג'יד אלעטאונה: אז אני נמצא בחוסר מוצא.
מג'יד אלעטאונה: דבר נוסף, אחד היישובים שנמצא על גבול מצרים, ביר הדאג', יש אנשים שאין להם תעודת זהות ולצערי שירתו בצה"ל גם, וכשאין לך תעודת זהות אתה לא יכול לקבל, לא ביטוח רפואי, לא ביטוח לאומי ולא תעסוקה, שום דבר.
מג'יד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר איפה שתזרוק אבן בנגב אתה תיתקל בבעיה.
מג'יד אלעטאונה: הגיע הזמן שמקבלי ההחלטות ומבצעי המדיניות יעשו את הדברים שצריך.
מג'יד אלעטאונה: יחד עם זאת אני רוצה להגיד לכם ולהיות מציאותי גם, כולם דיברו על שירותי רווחה, מי שיכול להגיד מתי התחילו שירותי רווחה במגזר, שירים אצבע.
מג'יד אלעטאונה: אני הקמתי, הבדואי הראשון שהיה, השירות הסוציאלי התחיל ב-1978 בזכות הליכוד, לא בגלל שאני ליכודניק, לאחר שעלה בגין ב-77' הוא החליט להביא - - -
עאידה תומא סלימאן: בוא, בוא, אני לא רוצה לעסוק בהיסטוריה - - -
מג'יד אלעטאונה: דקה, ברשותך.
מג'יד אלעטאונה: את המארחת, אני מסיים.
מג'יד אלעטאונה: חוק הנימוס אומר לאפשר לי לסגור מעגל, לכן אני מסיים ואני - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך על השיעור בנימוס, אבל אני מנהלת פה ועדה מאוד עניינית.
מג'יד אלעטאונה: מילה אחרונה על מעמד האישה, ברשותך.
עאידה תומא סלימאן: מאוד עניינית.
מג'יד אלעטאונה: אני מסיים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת דברים.
מג'יד אלעטאונה: בבקשה, תשאלי.
עאידה תומא סלימאן: יותר מאשר היסטוריה אני רוצה לדעת מה קיים היום ואיזה סוג של אתגרים ובעיות עומדים בפנינו.
מג'יד אלעטאונה: אני בא ואומר, ואני רוצה להיות מציאותי, כבדואי הראשון שלמד עבודה סוציאלית, בהשוואה לעבר מותר לדבר גם על חצי הכוס.
מג'יד אלעטאונה: היום יש לנו תשע לשכות בתשע ערים, מספר העובדים הסוציאליים, בלי להגזים, מעל 120.
מג'יד אלעטאונה: נכון, חסר המון, צריך להגיע לכולם, אבל יחסית אי אפשר להגיד שהדברים האלה לא מתקיימים.
מג'יד אלעטאונה: דבר אחרון, על מעמד האישה, ברשותך, היות שאני גם מומחה למעמד האישה.
מג'יד אלעטאונה: אני חולק על סעיד במילה, ויסלח לי, אם אנחנו מדברים על מעמד האישה, ובזה אני מסיים, לאפשר לאחרים, קרו שני דברים, האישה הבדואית היום מודעת לזכויותיה יותר מאשר פעם.
מג'יד אלעטאונה: אם היא מלומדת, בזכות ההשכלה, זה כרטיס ביקור להיכנס לעולם ההישגי.
מג'יד אלעטאונה: וגם אם היא אנאלפביתית, מספיק לשבת בסלון ביתה, מחוברת לצלחות של לוויין, היא יכולה לצפות על אין סוף גילויים שיש בעולם.
מג'יד אלעטאונה: לכן בשתי הדרכים, אולי זו הסנונית המבשרת על בוא האביב בהמשך, יש הרבה צעירות שלומדות, אני גאה בזה, ועל מנת לקדם את מעמד האישה צריך לראות בגבר סוכן שינוי ולגייס אותו בפעילות הטיפולית וההסברתית ותודה רבה.
סעיד אלחרומי: בזה אנחנו חלוקים בכלל.
עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת, אני חיכיתי לראות איך זה לא מסתדר עם הדברים שאתה אמרת, אבל קודם כל אני רוצה להגיד, אמרת שהכול יחסית וזה נכון.
עאידה תומא סלימאן: הכול יחסית, אני בודקת את המצב מול המצב שאמור להיות נורמלי, אני לא משווה את המצב שלנו ללפני 30 שנה כי בינתיים אנחנו אמורים להיות – אני משווה את עצמי לאן אני צריכה להיות ולאן האישה הערבייה הבדואית צריכה להגיע וזה היחס שאני רוצה לראות.
עאידה תומא סלימאן: איפה אנחנו אמורים להיות, לא איפה היינו פעם.
עאידה תומא סלימאן: כי היינו פעם וכולם רוצים להתקדם משם.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לחנאן אלסאנע, בבקשה, גברתי.
חנאן אלסאנע: שלום, עאידה, תודה, עאידה.
חנאן אלסאנע: שלום לכולם.
חנאן אלסאנע: קודם כל אני חנאן אלסאנע, פעילה חברתית וגם מתנדבת בסידרה וגם מנהלת בחברה להגנת הטבע, מחוז דרום, ביחידה הבדואית.
חנאן אלסאנע: אני לא רוצה להתייחס לחיים של החברה הערבית הבדואית, כי כולנו, כל מי שנמצא מסביב לשולחן וכל מי שהגיע לפה, הוא בא ממניע, בגלל שהוא רוצה להיות חלק מהפתרון כי יש קשיים שהאישה הערבית בכפרים הבלתי מוכרים כן מתמודדת איתם, בכמה רמות.
חנאן אלסאנע: אבל אני כן רוצה להציע את הפתרון.
חנאן אלסאנע: החסם הראשי, אני חושבת, עאידה, ואני מאוד מסכימה איתך, שזה עניין ההכרה.
חנאן אלסאנע: זה נכון, אבל בעיניי זה לא החסם הראשי כי את החסם הזה כבר עברנו אותו כשהכירו ביישובים של מועצות אלקסום ונווה מדבר ועדיין הנשים באותם היישובים האלה, ההכרה היא רק על הנייר, עדיין הן מתמודדות עם קשיים רבים במתן זכויות בסיסיות.
חנאן אלסאנע: אנחנו מדברים על הזכות הבסיסית לבריאות ושירותי רווחה.
חנאן אלסאנע: למרות שאני יודעת טוב מאוד, מתוך הרווחה של אלקסום ושל נווה מדבר, שהם משתדלים והם מתאמצים, עם כל המשאבים שיש להם, כן לתת מתן ומענה לנשים בתוך היישובים, גם המוכרים, של אלקסום ונווה מדבר, אבל עדיין אחוז גדול של הנשים לא נהנות מהזכות הבסיסית.
חנאן אלסאנע: לדעתי, אם אני מסתכלת שנים אחורה, אני אומרת שהפתרון עדיין רחוק, אבל אם אני מסתכלת מסביב לשולחן אני יודעת שהפתרון מאוד קרוב.
חנאן אלסאנע: אני מאוד מאמינה שהגיע הזמן ש – בדרך כלל זכות לא נותנים, היא נלקחת, לוקחים את הזכות, ויש פה אנשים מסביב לשולחן שהם מקומיים ויש להם את המיומנויות ויש להם את היכולת ליזום, לצאת מפה עם המלצה להקמת ועדה מקצועית, להכין תכנית מקיפה, בדיקה ותכנית מקיפה לתת מענה לקשיים ולשירותים של הנשים בבריאות ובענייני רווחה.
חנאן אלסאנע: אני מאוד מאמינה שיש פה מי שישלים אחד את השני, את המשולש, יש את האנשים בשטח, הקהילה עצמה, הם רוצים להיות חלק, נשים, הגברים שנמצאים פה, לעמותות וארגונים, הם רוצים להיות חלק מהפתרון והם נמצאים פה, הממשלה וה - - -
עאידה תומא סלימאן: אל תעשי ככה 'ממשלה', אנחנו לא ממשלה.
עאידה תומא סלימאן: שם.
אמל אלנססרה: חנאן, סליחה, ברשותך, לא חסר תכניות, לא חסר ועדות.
חנאן אלסאנע: לא, אני אומרת שהממשלה לא רוצה להכיר, אבל יש לנו נציגות מכובדת, מתחילה ויש לה את היכולת, מר סעיד הוא מקומי ויודע לתעדף תכנית כזו.
חנאן אלסאנע: אני מאוד מאמינה ביכולת, עאידה, איימן, דב חנין.
חנאן אלסאנע: יש אנשים שממש - - -
אמל אלנססרה: מדהימים.
חנאן אלסאנע: מדהימים שכן יכולים לתמוך.
חנאן אלסאנע: אני כן ממליצה להקים את הוועדה, לבנות תכנית ולהתקדם, ואני לא רוצה רק המלצות, אנחנו באמת רוצים לתת את המענה הזה.
חנאן אלסאנע: החסם שאני רואה זה יותר הכרה באדם, באזרח הערבי הבדואי ולא ביישוב, ואני מאוד מקווה שתהיה תכנית כן להכיר באדם, באזרח הערבי הבדואי וגם באישה בתוך היישובים הלא מוכרים ולתת להם את השירותים הבסיסיים גם והזכויות האזרחיות של מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חנאן.
עאידה תומא סלימאן: בכל העניין של תכנית אני מבינה שאת מדברת על תכנית שיותר באה מהשטח, יותר באה מהצרכים והרצונות של התושבים והתושבות, יותר מאשר תכנית שפקידי ממשלה ישבו וכתבו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש הרבה תכניות כאלה ואני במעקב אחרי חלק גדול מהן ולהגיד לך את האמת, אני יוצאת מדעתי בניסיון להבין באמת איך התכניות מיושמות.
עאידה תומא סלימאן: יריב מן נמצא פה והוא יודע כמה אני מנסה לעקוב אחרי התכניות שלא כל כך, לדעתי, יוצאות ליישום.
יריב מן: לא ציינת שגם סייעת לנו להביא תקציב למשרד הכלכלה, של עשרה מיליון שקל לטובת תכנית מיוחדת לעידוד תעסוקה של נשים מהחברה הבדואית בנגב.
עאידה תומא סלימאן: טוב שאתה מזכיר את זה.
עאידה תומא סלימאן: עוד יתחילו להאמין שאני ממשלה באמת, אני מצליחה להביא תקציבים וזה.
יריב מן: למה לא?
עאידה תומא סלימאן: יש כמה שנרשמו לדיון הזה, אבל אני עדיין רוצה לשמוע את הרשויות, את המשרדים, את נציגי המשרדים, כדי להבין במה התקדמנו מהדיונים הקודמים.
עאידה תומא סלימאן: כולכם כמעט הייתם אצלי בדיונים, שעקבו אחרי שירותי רווחה ושירותי הבריאות וגם שירותי התעסוקה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה לשמוע עוד שניים-שלושה נציגי ציבור ואז אני אעבור אליכם, אבל חבר הכנסת איימן עודה, רצית להגיד משהו.
איימן עודה: תודה, חברתי, היושבת ראש עאידה תומא.
איימן עודה: אני רוצה לברך את חברי טלב אבו עראר על יום חשוב זה.
איימן עודה: אני אדבר בערבית, אבל אשחיל כמה מילים בעברית בשביל הפרוטוקול, אז גם וגם.
איימן עודה: האמת, אני מאמין בתורת היחסות של איינשטיין, אבל יש דברים מוחלטים בחיים, אחד הדברים המוחלטים במדינה זה שהאזור המוזנח ביותר בכל המדינה זה הכפרים הבלתי מוכרים.
איימן עודה: זה מוחלט.
איימן עודה: זה לא עניין של יחס ויחסית, אלא מוחלט ממש שהאזור המוזנח ביותר, העני ביותר, בכל המדינה זה הכפרים הבלתי מוכרים בנגב.
איימן עודה: מוסכם?
איימן עודה: מוסכם.
איימן עודה: יש עוד דבר מוחלט, דרך אגב, אין נציג מהממשלה פה, וזה לא יחסי, זה אפס נציגים מהממשלה, מממשלת הליכוד יש אפס אנשים פה.
איימן עודה: זה גם דבר מוחלט.
עאידה תומא סלימאן: אתה מתכוון לחברי הכנסת.
איימן עודה: כן, חברי הכנסת בוודאי.
עאידה תומא סלימאן: אתם לא מייצגים את הממשלה, אתם מייצגים את המשרדים.
איימן עודה: וזה גם דבר מוחלט.
איימן עודה: רציתי להגיד כמה דברים.
איימן עודה: (מדבר בערבית).
עאידה תומא סלימאן: נסר אבו סריחאן, מנהל מחלקת רווחה כסייפה.
נסר אבו סריחאן: שלום לכולם.
נסר אבו סריחאן: היום אני מנהל מחלקת הרווחה בכסייפה, אבל עבדתי גם ביישובים הלא מוכרים כעובד סוציאלי שנים רבות ואני רוצה לבקש, אי אפשר להאשים את העובדים הסוציאליים ואת משרד הרווחה בכפרים הלא מוכרים, מדברים על הזנחה רבת שנים, זאת לא הזנחה רבת שנים, אני חושב שזאת המדיניות הברורה ביותר כי היא נקבעת על סמך אותן תכניות שנקבעו בשנות ה-60, בקשר לכפרים הלא מוכרים.
נסר אבו סריחאן: לאחרונה גם שמעתי ממג'יד שמאשימים אותו גם בפוסט טראומה שהילד מפתח כתוצאה מהריסת בתים, או איזה טיפול נפשי אתם עושים, חברים, העובדים שלנו חסרי אונים, כל אלה שמטפלים בכפרים הלא מוכרים.
עאידה תומא סלימאן: כשאתה אומר מאשימים, למי הכוונה שלך?
נסר אבו סריחאן: האוכלוסייה שמאשימה את העובדים הסוציאליים במשרד הרווחה בטיפול - - -
קריאה: יש ציפיות מהרווחה.
נסר אבו סריחאן: ציפיות מהרווחה בכפרים הלא מוכרים.
נסר אבו סריחאן: בכל אופן זאת הערה, יש לי גם עוד שתי הערות.
נסר אבו סריחאן: לאחרונה האישה הבדואית שותפה לקידום ושינוי רציני במעמד, ממסורת למודרנה.
נסר אבו סריחאן: יש עדיין את הבעיה של הרודנות של הגבר הבדואי, של חוסר השוויון, של השליטה, של המסורת הקשה מאוד של החברה הבדואית ובזה אנחנו דנים בחדרי חדרים בתוך הטיפול בעבודה הסוציאלית.
נסר אבו סריחאן: לאחרונה גם משרד הרווחה הנחה את העובדים הסוציאליים ועשה תכניות ברורות לגמרי לטיפול באלימות במשפחה, לטיפול בנשים מוכות, כולל הגנה וטיפול המשך.
נסר אבו סריחאן: אם אני אדבר על כסייפה, לצערי אותה עובדת סוציאלית שהוכשרה עזבה, לי בכסייפה חסרים ארבעה עובדים סוציאליים, יש תקנים, אני לא יכול לאייש כי אין לי עובדים סוציאליים ואני, ברשותכם, רוצה לקשור את זה למאבק העובדים הסוציאליים ואני רוצה את תמיכת אנשי הציבור, נציגי הציבור וחברי הכנסת.
נסר אבו סריחאן: לא ייתכן שהעובדים הסוציאליים נלחמים ובפחות תמיכה, מבחינת שכר ותנאי עבודה.
נסר אבו סריחאן: אני לא מצליח לגייס עובדים סוציאליים שיטפלו באישה המוכה, שיטפלו במשפחה שסובלת מאלימות במשפחה ואני מקווה שזה ייפתר תוך סיום המאבק של העובדים הסוציאליים.
נסר אבו סריחאן: האלימות בחברה הבדואית היא אלימות פושעת שרק מתרחבת וראינו לאחרונה את הרצח גם של הגבר והאישה, שלושה בלוד וביפיע.
נסר אבו סריחאן: בחברה הערבית זה צריך להיות טיפול מערכתי של כל מוסדות המדינה, כל המשרדים, זה לא טיפול שעובד סוציאלי בחדר טיפולים יכול לעשות.
נסר אבו סריחאן: יש גם את תופעת הנשק הבלתי חוקי, שלכל ילד בן 16 יש שני רובים בחצר.
נסר אבו סריחאן: זה גם צריך להיגמר.
נסר אבו סריחאן: אני מאמין שתוך תהליך ממושך נתחיל בחינוך, טיפול וכן למגר את תופעת האלימות, כולל שיתוף פעולה עם כל המשרדים.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שאני התעכבתי בתחילת הדיון כי בדיוק הייתי בדיון בוועדת הפנים ואני מבינה מחברת הכנסת חנין שהייתה שם, עכשיו סיימתם?
עאידה תומא סלימאן: הדיון היה בנושא של פשיעה באוכלוסייה הערבית וזה חלק מהמאבק שאנחנו מובילים.
עאידה תומא סלימאן: כך שאני מבינה אותך, חוץ מזה שבוועדה הזו, בשיתוף פעולה עם ועדת הרווחה היו לנו שני דיונים בעניין תנאי ההעסקה של העובדים הסוציאליים והשביתה של העובדים הסוציאליים.
נסר אבו סריחאן: אני רק אסכם במשפט אחד, שבעצם המצוקה של נשים שסובלות מאלימות, כשהיא מגיעה למחלקת הרווחה ונפגשת עם העובדים הסוציאליים, הבעיה שלי עם נשים שלא מגיעות, בגלל מסורת, בגלל פחד, בגלל טרור, בגלל אלף ואחד הסברים - - -
עאידה תומא סלימאן: בגלל שלא קיימים הרווחה בכפר שלה או ב - - -
נסר אבו סריחאן: אבל כשהיא יוצרת קשר עם מחלקת הרווחה כן מגיעים אליה לביקורים.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל עד שהיא תוכל.
נסר אבו סריחאן: אז תודה על הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתם נמצאים בחזית, את זה אמרתי כמה פעמים, אני לא חושבת שהחברה מאשימה אתכם במצב, אבל החברה, ככל חברה מוחלשת, יש לה ציפיות ויש לה ציפיות במיוחד ממי שהיא רואה אצלם את הכוח.
עאידה תומא סלימאן: אתם גם המשכילים, אתם גם נמצאים בעמדות של ניהול הרווחה, וזה טבעי שתהיה להם ציפייה.
עאידה תומא סלימאן: לא טבעי ששולחים אתכם להיות בפרונט, בקדימה, מבלי לתת לכם את הכלים המתאימים, וזה מה שקורה עם העובדים הסוציאליים, שאתם בעימות הראשוני עם הציבור, אבל אין לכם את המכלול הכלים שיכולים לענות על הצרכים שעולים ומתגברים שוב ושוב.
עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שהחברה מאשימה אתכם במצב, אבל לחברה יש ציפייה לפתרונות.
עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק כמו שבאים אלינו כח"כים ואומרים לנו: מה אתם עושים?
עאידה תומא סלימאן: אתם אשמים, אתם לא מצליחים לעשות.
עאידה תומא סלימאן: זה כמעט אותו דבר.
עאידה תומא סלימאן: עאישה זואדנה, מאג'יק.
עאידה תומא סלימאן: עאישה תדבר בערבית.
עאידה תומא סלימאן: עאישה זואדנה היא מכפר בלתי מוכר ליד רהט וזו אחת הבעיות, כל פעם שהיא רוצה להסביר לאנשים איפה היא נמצאת היא מתקשה להסביר והם מתקשים להבין.
עאידה תומא סלימאן: היא לא מקבלת מכתבים והדואר לא מגיע לכפר והשירותים לא מגיעים לכפר.
עאישה זואדנה: (מדברת בערבית).
עאידה תומא סלימאן: (מתרגמת את הדברים): אני בחרתי לדבר בערבית לא בגלל שאני לא יודעת לדבר בעברית, אלא כי אני חושבת שהדיבור בערבית פה יש בו אמירה שהייתי רוצה להביא אותה.
עאידה תומא סלימאן: אם אמא שלי צריכה להגיע לביטוח לאומי אני צריכה לקחת יום חופש מהעבודה כדי להתלוות אליה, כדי להסביר לה על מה היא בדיוק חותמת ועל איזה מסמכים מחתימים אותה, כי היא לא יודעת את השפה.
עאידה תומא סלימאן: השפה כאחד המכשולים שהיא מדברת עליהם.
עאידה תומא סלימאן: המקרה של אמא שלי זה לא מקרה יחיד וזה לא המקרה הפרטי שלה, אלא יש הרבה נשים.
עאידה תומא סלימאן: היא בגיל 59 ויש הרבה נשים, גם בגיל שלה וגם צעירות יותר, שלא ממשיכות את הלימודים שלהם ולא יודעות את השפה העברית.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שהתקיים מאבק די עיקש בתקופה האחרונה של כמה חברי כנסת כדי להחזיר את התקציב של שני מיליון שקל שמשרד החינוך לא יכול היה לשלם באותו שלב - - -
סעיד אלחרומי: מתוך 60 מיליארד.
עאידה תומא סלימאן: (מתרגמת את הדברים): מתוך 60 מיליארד לא מצאו שני מיליון לכיתות ללימודי מבוגרים והצלחנו לאחרונה להשיג את הסכום הזה, רק צריך להבין שבמקום להגדיל את הסכום הזה אנחנו צריכים להיאבק שהסכום יישאר.
עאישה זואדנה: את רוצה שאני אתרגם?
עאידה תומא סלימאן: היית עושה את זה מהתחלה, אני בקושי מדברת.
עאידה תומא סלימאן: את ראית שאני בקושי מדברת.
עאישה זואדנה: תרגישי טוב, קודם כל.
עאישה זואדנה: זה בדיוק מביא אותי למקום הזה שאמא שלי מרגישה שהיא בלתי נראית וזה גם מביא אותי למקום הזה שאנחנו בכפרים הבלתי מוכרים.
עאישה זואדנה: אם אני פותחת שיחה עם אמא בנושא הזה אז היא אומרת לי: תגידי, עאישה, את רצינית?
עאישה זואדנה: אני הולכת לממשלה הזאת שהורסת לי את הבית, היא באמת תיקח אחריות על הרגשות שלי שאני הולכת לרופאה שלי ולא מצליחה להסביר את עצמי ואני נראית כמו מטומטמת שם?
עאישה זואדנה: זה מה שהיא מרגישה.
עאישה זואדנה: לי מאוד חשוב להגיד שזה לא מתקבל על הדעת שמתייחסים לנשים בדואיות, שיש להן גם מגבלה של שפה, כאילו שהן לא נמצאות, הם יותר הופכים - - -
עאידה תומא סלימאן: ניתנה לך הזדמנות, ולא כל יום זה ניתן לך, להגיע לכנסת ולהביע את הבעיות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שעניין השפה הובן.
עאישה זואדנה: הובן?
עאישה זואדנה: מעולה.
עאישה זואדנה: עכשיו, עוד משהו.
עאידה תומא סלימאן: יש לך דקה להעלות עוד בעיה באופן מרוכז.
עאישה זואדנה: לנשים הבדואיות אין באמת מסגרות שהן של תרבות ופנאי.
עאישה זואדנה: מה שזה אומר, שלאמא שלי אין תעסוקה משעה שמונה עד שאני מגיעה והיא מתעסקת בי.
עאישה זואדנה: צריך שיהיה שם משהו שאמא שלי באמת תלך ומשהו שהוא מותאם תרבותית לאמא שלי ולכל הנשים שנמצאות כאן בלי כלום.
עאישה זואדנה: ועוד בעיה שאני מעלה, אנחנו הופכים ליותר טכנולוגיים, אבל עד שאמא וכל הנשים בגיל הזה יבינו איך מבחינה טכנולוגית הן יכולות ללכת למשרד הפנים ולרשום את המספר ולקבל את התור שלהן, אז יש לנו זמן לזה.
עאישה זואדנה: אז מה שאני מבקשת, שבאמת יהיו תקציבים כדי ללכת איתם קצת קדימה עם הנשים שנמצאות במקום הזה ולא שאנחנו נהיה המקום הזה של מתרגם ומלווה.
עאישה זואדנה: תודה.
עאידה תומא סלימאן: מרואן אבו בריח'.
עאידה תומא סלימאן: סניף עדאללה בנגב.
מרואן אבו בריח': כן, שוקראן, עאידה, בוקר טוב.
מרואן אבו בריח': סבח אל ח'יר לכולם, סבח אל ח'יר, פאנל נכבד, בוקר טוב.
מרואן אבו בריח': אני רוצה לעמוד על שתי נקודות מרכזיות בקצרה, אני לא רוצה להרחיב יותר מדי.
מרואן אבו בריח': אני אתחיל בנתון שכולנו יודעים, שעל פי נתוני משרד הבריאות שיעור תמותת הילדים בכפרים בנגב, במיוחד הלא מוכרים, הם הגבוהים בישראל.
מרואן אבו בריח': זה דבר שכולנו יודעים, דבר שמשרד הבריאות - - -
עאידה תומא סלימאן: זה כפול שלוש, עד כמה שזכור לי.
מרואן אבו בריח': נכון מאוד, עם זאת אנחנו מוצאים עד היום, 2018, כ-30 כפרים לא מוכרים שבהם מתגוררים אלפי תושבים בנגב ואי אפשר לקבל שירותי רפואה בסיסיים.
מרואן אבו בריח': על מנת לקבל טיפול במרפאות לאם וילד למשל, או בטיפות חלב, נאלצות נשים רבות לצאת מהיישוב שבו הן מתגוררות ולחפש אמצעי בכדי להגיע ליישוב הקרוב.
מרואן אבו בריח': לפעמים זה לוקח 40 דקות, אין תחבורה ציבורית, אין כבישי גישה, והדבר הופך לסיוט.
מרואן אבו בריח': אז מכאן אני יכול להגיד שמשרד הבריאות מפר את חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, המגן על זכותו של כל אדם לחיים כיוון ששירותי רפואה מונעת מיועדים לא רק להבטיח תנאי חיים טובים יותר, אלא גם לספק תנאי מינימום ולהגן על חייהם של נשים וילדים.
מרואן אבו בריח': נקודה שנייה זו בעיה שאנחנו צריכים לחשוב עליה ולנסות למצוא פתרון איך אנחנו יכולים להוביל לפתרון.
מרואן אבו בריח': אחת הבעיות זה האוכלוסייה של הכפרים הלא מוכרים בנגב, משפחות רבות עם ילדים עם צרכים מיוחדים.
מרואן אבו בריח': הילדים עם הצרכים המיוחדים, חלק מהם, באחת הפניות שקיבלתי לאחרונה, בבית אחד יש ארבעה ילדים עם מחלת CP.
מרואן אבו בריח': מחלת CP, אם לא מכירים, זה ילדים עם צרכים מיוחדים שצריך להאכיל אותם דרך צינור.
מרואן אבו בריח': כדי להאכיל ילד דרך צינור נדרש חיבור קבוע לחשמל.
מרואן אבו בריח': בימים שאין חיבור קבוע לחשמל והלוחות הסולריים לא תקינים צריכים למצוא דרך כדי להגיע לכפר קרוב או ליישוב קרוב ולקבל שירות במרפאה הכי קרובה.
מרואן אבו בריח': לדוגמה, המשפחה הזאת צריכה לפחות 40 דקות.
מרואן אבו בריח': אני הייתי אצלם בכפר, לקח לי 40 דקות מהכביש הראשי להגיע אליהם הביתה.
מרואן אבו בריח': 40 דקות נסיעה.
מרואן אבו בריח': האמא בבית, אין גבר בבית, אין רכב בבית שיוביל אותה, אין לה דרך, זה הופך סיוט וטראומה של ממש להוביל את הילד ברגע שאין חשמל ליישוב הקרוב.
עאידה תומא סלימאן: גם צריך לזכור, כאמא אני עכשיו אולי אשים לב לדברים נוספים, ואני טיפלתי במקרים כאלה, שאם חס וחלילה אחד הילדים צריך להיות בבית חולים האמא צריכה להיות איתו ואז שלושה הילדים שבבית, אין מי שיטפל בהם.
עאידה תומא סלימאן: אני מכירה מקרים שבהם האישה בחורף, בגלל שאין לה חשמל מהלוחות הסולריים, היא עוברת לסורוקה ומתאשפזת בעל כורחה, היא והילד, כדי להתחבר לחשמל ולהצליח להמשיך את הטיפול לילד.
מרואן אבו בריח': נכון מאוד.
עאידה תומא סלימאן: זה אחד המקרים שאני במעקב.
מרואן אבו בריח': באמת זה אחד המקרים במשפחה הזאת, אלה מספר בתים, ארבע משפחות, קרובי משפחה, שגרים אחד ליד השני ואם משפחה אחת צריכה לצאת עם הילד צריך לדאוג שמישהו יישאר באמת עם שאר הילדים בבית.
מרואן אבו בריח': זו נקודה שצריך לשים דגש עליה, צריך לשים לב יותר, לראות באמת איך אנחנו יכולים, אוכלוסייה עם אלפי אנשים, איך אנחנו יכולים למצוא פתרון לילדים עם הצרכים המיוחדים.
מרואן אבו בריח': זה אל"ף.
מרואן אבו בריח': בי"ת, יש מספר מרפאות בנגב, מספר מרפאות של טיפות חלב והן מספקות שירותי בריאות, לא רק טיפות חלב, הבעיה זה כמו לסמן וי.
מרואן אבו בריח': יש מרפאה, יש מרפאה בוואדי נעם, המרפאה הזאת עובדת כמה שעות, היא עובדת שעתיים ויום אחד בשבוע.
צביה ירדן: סליחה, המרפאה הזאת עובדת יומיים בשבוע על מספר מאוד נמוך של תינוקות.
מרואן אבו בריח': היא עובדת פעמיים בשבוע.
צביה ירדן: אני מבקשת לדייק.
מרואן אבו בריח': אם עכשיו תפתחי את האתר שלכם בכללית - - -
צביה ירדן: אני לא מכללית, אני משרד הבריאות.
מרואן אבו בריח': אז משרד הבריאות, אני יכול לענות לך.
מרואן אבו בריח': אם תפתחי את אתר כללית הוא יציג שזה עובד יום אחד בשעתיים - - -
צביה ירדן: ממש לא.
צביה ירדן: אני ביקרתי שם, אני יודעת בדיוק - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, תהיה לך הזדמנות לענות.
צביה ירדן: לא, צריך לדייק בפרטים.