GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: וטוב שנעשה ללידה טבעית, צריך לעשות את זה גם בכל נושא ההפלות לנשים בכלל.
מיכל רוזין: אין לי ספק שאנחנו ניקח את סיכום הישיבה, נראה מה אפשר לקדם הלאה – שני צעדים קדימה, צעד אחורה, מקדמות את הנושאים.
מוסי רז: אני רוצה לסכם שאנחנו קודם כל רואים בדאגה ובחומרה את העובדה שיש תורים מהסוג ששמענו, לפעמים שבועות, להפלות.
מוסי רז: גם לאחר החלטת הוועדה אבל גם אנחנו שומעים שלוקח זמן עד להחלטת הוועדה והדבר הזה חייב להיות מטופל.
מוסי רז: אני חושב שלכולם כאן
מוסי רז: יש הסכמה על הדבר הזה.
מוסי רז: אם חסרים חדרי ניתוח או כל דבר שחסר, צודקת חברת הכנסת רוזין, נפנה לשר הבריאות על מנת לטפל בדברים האלה.
מוסי רז: תקציב הבריאות עלה לאחרונה אז אולי אפשר לבנות עוד איזה חדר ניתוח.
מוסי רז: כמובן, אני לא מזלזל בזה, ברור שזה לא דבר - -
מיכל רוזין: או להסמיך את המקומות הפרטיים, לתת יותר - - - יש דרכים.
מוסי רז: אפשר למצוא תקציבים, הרי לא מדובר פה על דבר שהוא ענק מבחינה תקציבית.
מוסי רז: אנחנו רושמים לפנינו את ההודעה של משרד הבריאות שהוא עובד על הוצאת חוזר מנכ"ל בנושא הזה וגם את הקשיים של אולי ביצוע של חוזר מנכ"ל מהסוג הזה.
מוסי רז: אנחנו מבקשים מהמשרד לקבל ראשית את כל הנתונים שיש לו על כל מה שדיברנו – מיפוי התורים להפלות, היכן הן נעשות וכו'.
מוסי רז: ולקבל את חוזר המנכ"ל ברגע שהוא ייצא על מנת שנוכל לערוך בוועדה דיון נוסף לראות האם החוזר הזה גם ניתן לביצוע, כי אין לנו שום עניין בחוזר שלא ניתן לביצוע, וגם מצד שני עונה על הדרישות כפי שהן עלו כאן.
מוסי רז: אנחנו באותה ישיבה נבקש ממשרד הבריאות דיווח על כל פעולות הפיקוח והאכיפה שערך על מנת שנקבל את הנתונים המדויקים.
מוסי רז: כי אחד הדברים שחסרו לי כאן זה שאין לנו לגמרי נתונים.
מוסי רז: קיבלנו אמנם משני בתי חולים, זה חשוב, אבל זה לאו דווקא משקף את כל התמונה כולה.
מוסי רז: ותודה על ההשתתפות.
עאידה תומא סלימאן: היום 18.12.2018.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו במסגרת היוזמה של יום מיוחד לנגב, לנַקַבּ, בכנסת שיזם חבר הכנסת טלב אבו עראר ואני חושבת שתהיה לו הזדמנות תוך כדי גם להצטרף אלינו, אבל נמצא איתנו גם הבן של הנגב, חבר הכנסת סעיד אלחרומי, והוא יפתח את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני רק חייבת להגיד שהיוזמה הזו זו לא יוזמה ראשונה, גם בשנה שעברה וגם בשנה שקדמה לה, היו ימים מיוחדים של הנגב, של נַקַבּ.
עאידה תומא סלימאן: אני מתעקשת להגיד נַקַבּ כי הרבה פעמים כאשר מדברים על הנגב בכנסת מדברים על צד אחד בנגב ולא כוללים את כל התושבים ואת כל הבעיות הקיימות בנגב.
עאידה תומא סלימאן: כשאומרים נַקַבּ ישר נזכרים ומזכירים שיש אוכלוסייה גדולה שסובלת בעיקר מבעיות שהן מסוג אחר.
עאידה תומא סלימאן: הוועדה לקידום מעמד האישה שמה דגש על הנושא של הנשים בנגב ועל מכלול השירותים של המדינה, המונגשים והלא מונגשים, ולפעמים הלא קיימים, לנשים ערביות בדואיות ואנחנו נתמקד בזה היום, אבל קודם אני רוצה לתת לחבר הכנסת סעיד אלחרומי לפתוח באופן כללי.
סעיד אלחרומי: סבח אל ח'יר, אלג'מיע.
סעיד אלחרומי: תודה על קיום הדיון ותודה מיוחדת גם על הטיפול בסוגיה הבדואית במהלך השנים האחרונות.
סעיד אלחרומי: אני חושב שזאת הוועדה שבה הכי הרבה נידון הנושא של האישה הבדואית, של המצוקות של החברה הבדואית בכלל וכשאנחנו מדברים על האישה הבדואית זה בעצם על מכלול הסוגיה של החברה הבדואית.
סעיד אלחרומי: גם תודתנו לחברנו טלב אבו עראר שיזם את היום הזה.
סעיד אלחרומי: אני רציתי להגיע לכאן ולפתוח את היום הזה בוועדה למעמד האישה מכיוון שאני חושב שהאישה הבדואית היא החוליה הכי חלשה בחברה הישראלית כיום.
סעיד אלחרומי: האישה, שהבית שלה נהרס מצד אחד, בכפרים הלא מוכרים, זאת האישה שאיננה מועסקת, זאת האישה שאיננה מונגשת לבריאות וגם לנושא הרווחה, למרות שיש עבודה מצוינת שעושים החברים כאן במועצות האזוריות, אבל זה לא מספיק.
סעיד אלחרומי: כשאנחנו מדברים על בריאות, גברתי היושבת ראש, אנחנו מדברים על כפרים שלמים שאין בהם סניף של קופת חולים ואין בהם טיפת חלב.
סעיד אלחרומי: אני לפחות שנה מטפל בסוגיה הזאת, אבל אנחנו נתקלים בבירוקרטיה מאוד מאוד נוקשה ובכדי להוציא נושא אחד, לפתוח סניף של קופת חולים ביישוב לא מוכר, זה עולם ומלואו, זה סיפור ארוך, מכמה משרדי הממשלה, בכדי להגיע למצב שייפתח סניף של קופת חולים.
סעיד אלחרומי: אחד המקומות שהכי מזעזעים זה יישוב שלם שנקרא אל פורעה, בנגב המזרחי, ליד ערד, שאין בו סניף של קופת חולים ואין טיפת חלב והנשים של אל פורעה נאלצות להתנייד לערד או לכסייפה בנגב.
סעיד אלחרומי: בשאר המקומות המצב הוא לא יותר טוב, אנחנו מדברים על ביר משאש, מדברים על רחמה, מדברים על חלקים גדולים מוואדי נעם.
סעיד אלחרומי: ואדי נעם, דרך אגב, זה היישוב הלא מוכר הגדול במדינה, יש בו מעל ל-15,000 תושבים וכאן אנחנו נתקלים במצוקות של החברה הישראלית.
סעיד אלחרומי: אני חושב שכל חברה, החוסן שלה נמדד באיך שהיא מתייחסת לאוכלוסיות החלשות בחברה הזאת.
סעיד אלחרומי: מדינה וחברה שאיננה יודעת לטפל ברגישות ולטפל ביסודיות במצוקות של האוכלוסיות החלשות שלה זאת מדינה חלשה.
סעיד אלחרומי: החוסן של המדינות לא נמדד בכוח צבאי ולא נמדד בעושר, אלא נמדד באיך שהעושר הזה מתחלק לכל רובדי האוכלוסייה.
סעיד אלחרומי: אנחנו היום מתחילים בוועדה הזאת, אבל יש לנו תשע ועדות במקביל, חלק במקביל, חלק יבואו אחר כך ובשעה שתיים יש לנו סיכום באודיטוריום של כל היום הזה.
סעיד אלחרומי: גם מליאת הכנסת תדון בשעה ארבע בנושא הזה ואני מאחל לכולנו יום מוצלח, יום פורה, שנצא במסקנות שאכן ידחפו קדימה את הנושאים שאנחנו מקדמים, ובמיוחד בוועדה הזאת, הרווחה והבריאות של האישה הבדואית.
עאידה תומא סלימאן: האמת שניסיתי לעשות קצת עבודת בית לפני שהגענו לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: לא כדי ללמוד מה הנושאים, כי אני כבר יודעת מה הנושאים ועשיתי סיורים, ביום חמישי שעבר הייתי צריכה להיות בעוד סיור בנגב, אבל חזרתי על הדיונים שהתקיימו בוועדה בנושאים שקשורים להנגשת שירותי רווחה ובריאות וגם חינוך ותעסוקה לנשים ערביות בדואיות.
עאידה תומא סלימאן: ראיתי שהדיון הראשון התקיים ב-15 ביולי 2015, כלומר חודש וחצי אחרי שאני התחלתי לכהן כיושבת ראש הוועדה ומאז אני בטוחה שהיו מעל ל-12 ישיבות כאלה, ביניהן גם ישיבות עם משרדים שונים, התכתבויות עם משרדים.
עאידה תומא סלימאן: הוצאתי אותן והסתכלתי עליהן, וראיתי שכאילו מבקשים מאיתנו לעבוד עבודת נמלים, כל פעם אפשר להתקדם רק אולי מילימטר אחד לכיוון שאנחנו רוצות להתקדם.
עאידה תומא סלימאן: ראיתי שעלו כמה וכמה נושאים, הייתי רוצה שהדיון היום יתמקד בהם, כדי שנוכל להתקדם עוד קצת בנושאים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את הסיפור של המשאיות והג'יפים שמנגישים את שירותי הרווחה לכפרים, הם עדיין קיימים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שחיכיתי שנה עד שארגנו את הסיור כדי לראות במו עינינו את המשאית שמגיעה לכפר כדי להנגיש את שירותי הרווחה ואני חייבת להגיד שלמרות שקיימת המשאית, אשמח לדעת אם היה שיפור במצב של השירותים, כי אז זה לא כלל עובדות סוציאליות ערביות במשאית וזה אומר שבעצם רוב הנשים שהמשאית אמורה להנגיש להן את השירות לא יכולות באמת להשתמש בשירות עד הסוף, בגלל מחסומי שפה.
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח גם לשמוע, מי נמצא ממשרד הרווחה היום?
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח גם לדעת איך הולכת התכנית שמחליפה את מרכז אלואחה.
עאידה תומא סלימאן: בזמנו נסגר מרכז אלואחה והייתה תכנית של הכשרות והטמעת שירותים בתוך לשכות הרווחה, אז מה קורה איתם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נצטרך לשמוע על הבעיות של בריאות, מצב הבריאות ובריאות הנפש באופן ספציפי, כאשר אני יודעת שבאופן כללי קופות החולים לא היו מוכנות לרפורמה בבריאות הנפש ועוד יותר אפילו בנגב.
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לדעת מה התעדכן בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לרשא אלעטאונה.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה קודם לתת לנציגי הציבור לדבר ואז אשמח לשמוע תגובות כי יכול להיות שיעלו עוד נקודות על ידי הנציגות או הנציגים שרוצים להעלות שאלות לנציגי הרשויות והמשרדים.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, רשא.
עאידה תומא סלימאן: את מאית"ך?
רשא אלעטאונה: כן, אני מעמותת אית"ך-מעכי, משפטנית.
רשא אלעטאונה: אני כבר ארבעה חודשים בתפקיד, יחסית חדשה.
רשא אלעטאונה: בתקופה הזאת נתקלתי בכמה בעיות רק בנושא של הרווחה.
רשא אלעטאונה: אני מדברת על הרווחה בעיריית באר שבע, היה לי סיפור של מישהי שהייתה נכה בבית, בית מוזנח.
רשא אלעטאונה: ניסיתי כמעט שבועיים, שבועיים וחצי, להשיג את הרווחה.
רשא אלעטאונה: אין מענה, אין היענות, אין מענה הולם, זה פשוט - - -
עאידה תומא סלימאן: אין מענה או אין מענה הולם?
עאידה תומא סלימאן: כי יש הבדל בין שני הדברים.
רשא אלעטאונה: אז זהו.
רשא אלעטאונה: בהתחלה לא היה מענה בכלל ואחר כך המענה לא היה הולם.
רשא אלעטאונה: זה די הפריע לי ואני מצפה באמת שיהיה שינוי בזה.
עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק הייתה הדרישה?
עאידה תומא סלימאן: להביא לה עזרה לבית?
עאידה תומא סלימאן: למה הם לא נענו?
רשא אלעטאונה: יש לה ילדים בבית.
רשא אלעטאונה: כשאני הלכתי לביקור שם והם היו יחפים בבית.
רשא אלעטאונה: היא לא יכולה להתנייד, היא צריכה עזרה בכל דבר, אז מן הסתם רווחה ברגע שהיא שומעת על סיפור כזה היא צריכה ישר לענות.
רשא אלעטאונה: דיברנו ודיברנו ודיברנו, דיברנו גם עם ראש המחוז שם ואין, לא היה מענה, זה היה לקראת הבחירות, אני חושבת, והם היו עסוקים בזה, אבל זה - - -
עאידה תומא סלימאן: הרווחה לא אמורה להיות עסוקה בבחירות.
רשא אלעטאונה: זה היה לקראת הוועדה ו – אני חושבת שזה כן די השפיע.
רשא אלעטאונה: מה שכן אני רוצה להגיד שאני מצפה שיהיה משהו, שישתנה משהו.
עאידה תומא סלימאן: מר עטייה אל אעסם, יושב ראש הכפרים הבלתי מוכרים.
עטייה אל אעסם: שלום לכולם.
עטייה אל אעסם: אני חי בכפר לא מוכר ואני יודע את המצב בכפרים הלא מוכרים.
עטייה אל אעסם: אני חושב שזו צביעות מצד המדינה לדבר על שיפור מעמד האישה הבדואית בזמן שהיא מקשה על האישה הבדואית ועל האוכלוסייה הבדואית בכל מיני דרכים.
עטייה אל אעסם: הדבר הראשון, בכפרים הלא מוכרים אין תחבורה וזה מחסום בקשר לעבודה לנשים.
עטייה אל אעסם: אין גנים וטרום חובה ל-5,000 ילדים, הם לא במסגרת והאימהות שלהם מרותקות לבית ולא עושות שום דבר.
עטייה אל אעסם: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.
עטייה אל אעסם: כשמדברים על שירות הרווחה, ואני לא מאשים את העובדים בשירות הרווחה, הם מנסים ככל האפשר לשפר את המצב, אבל המדיניות שהם חייבים לעמוד בכללים שלה היא קשה מאוד.
עטייה אל אעסם: הרבה מקרים, אם אני לא טועה מאות מקרים, שירות הרווחה מפנה נשים שאין לילדים שלהם אוכל, זה לא עבודה או משהו כזה, אוכל, שהמדינה הרסה להם את הבתים שלהם, מפנים אותם אלינו לעזור להם בשביל להביא להם אוכל.
עטייה אל אעסם: כשהמדינה מדברת על נשים בדואיות והולכת והורסת את הבתים של הנשים הבדואיות אז היא בעצם נתנה מכה קשה לנשים הבדואיות.
עטייה אל אעסם: המדינה צריכה להתחיל לחשוב, קודם כל לאישה צריך להיות בית, כל השירותים שכל אזרח מקבל במדינת ישראל, גם אישה בדואית צריכה לקבל אותו דבר.
עטייה אל אעסם: זה מה שחסר לנו.
עטייה אל אעסם: אני רוצה לסיים במשפט, לצערי הרב מי שאחראי עלינו, על הכפרים הלא מוכרים, על הבדואים בנגב, זה משרד החקלאות, זה לא משרד השיכון.
עטייה אל אעסם: בעניין התכנון, הבנייה, הפיתוח והכול זה משרד החקלאות והוא כנראה שם אותנו בקטגוריה של צמח או חיות.
עטייה אל אעסם: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהמשפט האחרון הוא משפט מאוד קשה.
עאידה תומא סלימאן: מאוד קשה.
עאידה תומא סלימאן: רק לאלה שהגיעו פעם ראשונה לדיונים אני רוצה להזכיר, כדי שיהיה לכם זכות דיבור ואני אדע שאתם רוצים להגיד משהו, נא להירשם אצל מנהלת הוועדה כדי שאוכל לתת לכם זכות דיבור.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת ניבין אבו רחמון, אני שמחה שהצטרפת אלינו וכשתרצי לדבר תגידי לי.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לד"ר יהודית ברקת מקופת חולים לאומית.
יהודית ברקת: זו אכן ההופעה הראשונה שלי בוועדה הזאת, אבל אני רציתי בכמה מילים לתאר את הניסיונות שלנו להתמודד עם המצב הקיים ולתת במקסימום שאנחנו יכולים את השירותים הנדרשים לנשים שהן חברות אצלנו בקופת החולים.
יהודית ברקת: אז אנחנו עובדים בשני צירים.
יהודית ברקת: אל"ף, ההגעה של הנשים לסניפים קיימים בערים כמו בכסייפה, חורה, לקייה, ערוער, רהט, אבל הפואנטה היא, כי זה גם מה שהאחרים עושים, כמו שאת תיארת את המציאות הקודמת, אנחנו מאוד משתדלים להבין את המציאות הקשה ולהנגיש את השירותים.
יהודית ברקת: את דיברת קודם על הנושא של העבודה הסוציאלית, יש לנו עובד ייעודי שדובר את השפה, שייך למגזר, הוא מגיע לשטח, או שמגיעים אליו - - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר יש לכם עובד ערבי בדואי.
יהודית ברקת: כן.
עאידה תומא סלימאן: במקום דובר את השפה ושייך, אפשר להגיד ערבי בדואי.
יהודית ברקת: טוב, את מכתיבה את הכללים.
עאידה תומא סלימאן: לא, במקום - - -
יהודית ברקת: לא ככה, פשוט אני לא רוצה גם לפגוע אז - - -
עאידה תומא סלימאן: מה לפגוע?
עאידה תומא סלימאן: בלהגיד שהוא ערבי?
עאידה תומא סלימאן: זה לא קללה, זאת זהות, נושאים אותה בגאווה.
יהודית ברקת: אוקיי.
יהודית ברקת: הפתרון ועולמות התוכן שהוא עוסק בהם, את ציינת את הנושא של בריאות הנפש, שהוא פותר בעיות ומנגיש את הנושא בצורה שגם הולמת תרבותית את הנושא, ודבר נוסף, דוגמאות נוספות, אני יכולה לתת דוגמה של איש קשיש, ללא מקרר, שהיה צריך תרופות בקירור, הוא הצליח להסדיר לוחות סלולריים מארגונים וולונטריים.
יהודית ברקת: זאת אומרת זה לא אידיאל, אבל לפחות מנסים באמצעים שקיימים לעשות.
עאידה תומא סלימאן: יש לכם חברים וחברות בקופה שהם מכפרים בלתי מוכרים?
עאידה תומא סלימאן: ומכפרים שהם מחוץ לערים הגדולות, נכון?
עאידה תומא סלימאן: יש לכם תחנות של קופת חולים במקומות האלה?
יהודית ברקת: בלא מוכרים אין, במוכרים יש.
יהודית ברקת: קיים את החסם של ה - - -
עאידה תומא סלימאן: בסדר, המוכרים זה מובן מאליו.
עאידה תומא סלימאן: איך מנגישים את שירותי הבריאות לחברים שלכם שנמצאים בכפרים הלא מוכרים?
יהודית ברקת: שוב, את אמרת ככה, אנחנו מגיעים, לדוגמה, לבתי ספר ולגנים בנושא של קידום בריאות, אנחנו מחסנים, אנחנו יוצאים לשטח, גם לבדיקות מעבדה, גם לחיסונים, כמו שפעת, פנאומווקס, באותה דרך נותנים את - - - דם סמוי, בדיקות מעבדה נערכות פעמיים בשבוע בשטח.
יהודית ברקת: ביקורים תכופים של רופא ואחות נעשים בשטח.
עאידה תומא סלימאן: כלומר אם אני חיה בכפר בלתי מוכר ואני בדיוק כמו שאני היום, חולה, אני יכולה להזמין רופא שיגיע אליי הביתה?
יהודית ברקת: אני לא אומר במאה אחוז, זה גם תלוי בחריפות המקרה.
יהודית ברקת: יחידות טיפולי בית.
יהודית ברקת: דיברתי על העובד הסוציאלי, דיברתי על מניעה, דיברתי על קידום בריאות, אנחנו מקיימים גם סדנאות חד פעמיות, זה כבר בתוך הסניפים, לאוכל בריא, לעולים לכיתה א', ל'חכם בשמש', צחצוח נכון.
יהודית ברקת: עשינו פעילות של הרצאה של אחת מתשע ויום למחרת הבאנו את ניידת הממוגרפיה כדי להגביר.
יהודית ברקת: זה בגדול.
יהודית ברקת: היינו שמחים מאוד אם המכשלה המנהלית הייתה מאפשרת לנו להקים סניפים בתוך היישובים.
סעיד אלחרומי: מה החסם העיקרי לפתוח סניפים?
יהודית ברקת: האישורים של המינהל.
סעיד אלחרומי: אוקיי, זה הרשות.
סעיד אלחרומי: זה בעצם המחסום והחסם העיקרי.
סעיד אלחרומי: אני חושב שאנחנו צריכים גם, לא יודע, דרכים שהן לא קונבנציונליות.
סעיד אלחרומי: יש בתי ספר בכל הכפרים הלא מוכרים היום, כמעט בכל הכפרים, באל פורעה יש שלושה בתי ספר, יש גני ילדים בכל המקומות, חוץ אולי מרחמה, עדיין אין בית ספר שם.
סעיד אלחרומי: לכן אני חושב שקופות החולים, אפשר להגיע לבתי הספר האלה, אפשר לעשות שיתוף פעולה עם משרד החינוך ועם הוועדים המקומיים ולתת את השירות שמה והמאבק מול המינהל בעצם נמשך.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חברת הכנסת ניבין אבו רחמון.
ניבין אבו רחמון: תודה לך, חברת הכנסת עאידה.
ניבין אבו רחמון: קודם כל אנחנו מדברים כאן על סוגיה פוליטית, על כפרים לא מוכרים.
ניבין אבו רחמון: המדינה משתמשת לרעה באי מתן שירותים ותשתיות בסיסיות כמובן כמנוף לסילוק הערבים הבדואים מאדמתם, לכן זה מונע מהם גם את השירותים החיוניים הנדרשים לקהילה הזו.
ניבין אבו רחמון: אפילו אם אנחנו מדברים כאן על שירותים של בריאות, שנמצאים במקום, ממשיכים גם עוד יותר מחסומים לבלום או לעכב את גישת הנשים למתקנים וזה נובע מבעיות שפה למשל, זמינות נמוכה של שירות ואי שביעות רצון מהשירות הזה.
ניבין אבו רחמון: זאת אומרת שהשירות הזה לא מותאם ולא מתאים לקהילה הזו.
ניבין אבו רחמון: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים להתחיל לחשוב מאפס, להתחיל לבנות מחדש סוג של מערכת בריאות מיועדת לקהילה הזו שתהיה מיועדים לכפרים אלה, למעמד הפוליטי שלה, גם בשפה שלהם וגם משהו קרוב לעולם של הנשים האלה, גם מערכת שמתפקדת בזמנים הכי טובים לקהילה הזו.
ניבין אבו רחמון: אי אפשר להתקדם בנושא הזה בלי מעורבות מהקהילה עצמה.
ניבין אבו רחמון: אני חושבת שהתערבות של אנשי מקצוע, עובדים סוציאליים למשל, מהקהילה, זה כן עוזר לעשות את הצעד הזה, אחרת אנחנו כל פעם עושים את יום הנגב הזה ומדברים על אותה סוגיה ועל אותן בעיות ועל אותם קשיים ומחסומים שמן הסתם הם מתחילים עם המחסום הפוליטי, כי אנחנו מדברים על כפרים לא מוכרים, אבל בסופו של דבר אנחנו גם רוצים לעזור ולמצוא פתרון לאנשים האלה שלפחות יקבלו את הטיפול הבסיסי במובן החיוני והבריאותי כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד, אני מבקשת שתירשמו אצל המנהלת כדי שאני אדע.
עבד אלחמיד אבו רביעה: הערה בהתאם למה שהוזכר.
עאידה תומא סלימאן: מי כבודו?
עבד אלחמיד אבו רביעה: עבד אלחמיד אבו רביעה, מנהל שירותי רווחה אל קסום.
עאידה תומא סלימאן: מיד אני אפנה אליך, אבל אני רוצה להגיד הערה ואגיד אותה בערבית.
עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי לנשים שלא יודעות להתבטא בעברית שהדיון הזה הוא בשבילן והן צריכות לבטא את הבעיות שלהן בשפה שלהן ואני מוכנה לתרגם אותן, שלא יחשבו שהשפה תהיה המחסום בדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: עבד אלחמיד אבו רביעה, בבקשה, אדוני.
עבד אלחמיד אבו רביעה: רק רציתי לתת הערה אחת, בשנת 2001 אמא שלי נפטרה לי בידיים בעיכוב של חצי שעה של הגעת מד"א ומשנת 2001, אני תושב היישוב מכחול, עד היום אין אפשרות כזאת.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני כרגע התחברתי למה שדיברו פה וזה מאוד מאוד כאב לי והחזיר אותי לטראומה שאני עברתי, שאני רץ עם אמא שלי לפגוש את האמבולנס בכניסת ערד, במרחק של 17-16 קילומטר, תוך כדי זמן כזה באמת הייתי יכול להציל אותה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: זה משנת 2001 ואנחנו היום 2018 כמעט והיישוב מכחול אותו יישוב מכחול, לא התקדם.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אם הייתי אומר שאני רוצה להיכנס לכסייפה, היישוב הכי קרוב, גם המכשולים שנמצאים בכביש ראשי כזה מעכבים אותי בנסיעה פשוטה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אז לא היה בכסייפה מגן דוד או אמבולנס שהיה יכול לתת שירות כזה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני אגע אחר כך ואני אדבר על שירותי הרווחה, שאני אחראי על זה ואני יודע מה הבעיה בנגישות.
עבד אלחמיד אבו רביעה: כשאנחנו מנסים להנגיש המצב הוא לא פשוט, הוא הזוי, אבל אני מדבר כרגע מנקודת מבט שהיא כואבת לי אישית, שעדיין מלווה אותי ואני מנסה היום, גם בכובע של עובד סוציאלי, גם בכובע של מנהל שירותי הרווחה באלקסום, שהיא אחראית על 70,000, תבוא לבדוק את זה בנתונים, אף אחד לא מכיר בזה, גם משרד הפנים לא מכיר בזה, גם הרישום במועצה לא מכיר בזה, כי מתייחסים לפי הרישום.
עבד אלחמיד אבו רביעה: זה שבעה יישובים, בשביל שאני אגיע למקומות שאני צריך להגיע אליהם, זה הזוי, אני אומר לכם, זה הזוי, עם שני רכבים אני יכול לספק את כל השירותים?
עבד אלחמיד אבו רביעה: עם תקנים של 20.25 עובדים סוציאליים?
עבד אלחמיד אבו רביעה: כשמדברים על מעמד האישה ואכפת לי מזה ומעניין אותי, יש לי תכנית של 'עוצמה' ויש לי תכנית של 'נושמים', ושתי התכניות האלה פועלות.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אין לי מוקדים באותם יישובים.
עבד אלחמיד אבו רביעה: כשמדברים על יישובים, והוא דיבר על יישובים נפלאים, ואני מגיע ואני רואה, לפעמים, אני אומר לכם בכנות יורדות לי הדמעות על המצב שנמצא ואני שותק, למה?
עבד אלחמיד אבו רביעה: כשבאה אליי אישה והיא בוכה והיא אומרת לי: הילדים שלי אתמול ישנו בבוץ, למה?
עבד אלחמיד אבו רביעה: כי הגג מטפטף בלילה ובגשם.
עבד אלחמיד אבו רביעה: האם אני צריך ברכב שלי הפרטי האישי, בשנה שעברה, להציל משפחה שהאוהל שלה נהרס?
עבד אלחמיד אבו רביעה: 11 ילדים, אבא ואמא.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני ועוד מישהו מעובדי המועצה הלכנו, רכב של המועצה ורכב אישי שלי, הפרטי, והלכנו והצלנו את המשפחה בלילה, החלקנו בבוץ בכדי להוציא ילדים קטינים משם, רעבים, למקום בטוח.
עבד אלחמיד אבו רביעה: האם זה תפקיד של מנהל שירותי הרווחה להתעסק בזה?
עבד אלחמיד אבו רביעה: כן, חברים, אני מתעסק בזה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: במקום שנתעסק לפי המקצוע שלי כעובד סוציאלי ובהתאם לנהלים ובהתחשב בתרבות ומסורת, אני מתעסק בדברים אחרים.
עבד אלחמיד אבו רביעה: קטונתי, כשהוא מגיע אליי והוא מצפה ממני כעובד סוציאלי וכמנהל מחלקה לספק לו שירותים שהם לא בטווח העבודה שלי אני נענה ואני מנסה לעזור לו.
עבד אלחמיד אבו רביעה: שבע מיטות, אני פונה לספק בשעות הערב: תעשה לי טובה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: הרי נוהלי הסיוע של הרווחה זה תהליך בירוקרטי, לפעמים זה לוקח חודש וחצי ואני פעלתי בצורה בוא נגיד טיפה לא טובה ולא נעימה, כי הספק מכיר והלך ולקח שבע מיטות בלילה והלך, רק בגלל שהגג מטפטף.
עבד אלחמיד אבו רביעה: זה חלק קטן מהמצב של היישובים והכפרים אצלנו.
עבד אלחמיד אבו רביעה: זה כואב.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני יכול לדבר שעה, אבל אני רוצה לצמצם.
עבד אלחמיד אבו רביעה: חברים, זה כואב.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני רוצה לשים את הבעיה על השולחן ולהגיד לכם, תנו לי אפשרויות.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני הגדלתי את המחלקה בתוך שנה, שנה ומשהו, אפילו באנרגיה סולרית, שזה לא התחום שלי, התעסקתי בזה ועסקתי בזה לאנשים שזקוקים לחשמל 24 שעות כי זה החיים והמוות שלהם.
עבד אלחמיד אבו רביעה: או שהוא הולך להשכיר בבאר שבע, ישלם 3,000 שקלים רק לשמור על נכה כזה, או מישהו שזקוק למוצרי חשמל.
עבד אלחמיד אבו רביעה: חברים, המצב לא טוב ולא פשוט ואני מדבר מתוך כאב ומהלב, ואני מצפה שתצאו היום, אולי, מהוועדה הזאת, עם משהו גם בכלל.
עבד אלחמיד אבו רביעה: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה את הכאב שלך, באמת.
עאידה תומא סלימאן: אני התחלתי ופתחתי בזה שאנחנו עוסקות בנושא הזה כבר שלוש שנים, מאז כניסתי לוועדה קיימנו כמה דיונים ואני יודעת כמה המצב קשה.
עאידה תומא סלימאן: אם אני לא טועה אחת התיאוריות שלומדים זה סולם מאסלו וכשאין לאנשים את החיים הבסיסיים ואין להם את הבית ואת האוכל אנחנו לא נעשה כמו מארי אנטואנט, שאמרו לה שאין להם לחם והיא אמרה להם: תנו להם ביסקוויטים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שאמרת, עם כל הכאב, מעיד על האתגרים האחרים שעומדים בפני עובדים סוציאליים ואנשים שצריכים לשרת ולספק באמת את הצרכים של האוכלוסייה, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שמבלי שינוי יותר מהותי של הכרה, של מתן מקום לתושבים לחיות בחיים סדורים, העבודה שלכם תישאר כיבוי שריפות, לצערי.
סעיד אלחרומי: עבד אלחמיד, רציתי לשאול, האם יש לך מוקדי שירות בכפרים של אלקסום?
סעיד אלחרומי: למשל תראבין א-צנאע, הם אמורים להגיע לבאר שבע לקבל שירות?
סעיד אלחרומי: ודריג'את ומכחול?
סעיד אלחרומי: שעובדת סוציאלית תקבל את האנשים שם, מה מונע את זה?
סעיד אלחרומי: האם יש ומה מונע?
עבד אלחמיד אבו רביעה: תיכף אני אענה על זה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני בעד הגישה שאני צריך לגשת לפונה ולא הפונה יגיע אליי, זה מה שאנחנו הולכים.
עבד אלחמיד אבו רביעה: יש מבנים רב תכליתיים שנמצאים היום באום בטין, שהם מופעלים דרך התכניות שלנו.
עבד אלחמיד אבו רביעה: יש מרכז מופת לקשישים, יש מועדוניות שם, יש פעילויות שנעשות וגם בתכניות שהעובד הסוציאלי יתחיל להתיישב שם.
עבד אלחמיד אבו רביעה: יש לנו קצת בעיות שאנחנו צריכים להתגבר עליהן, מבחינת אינטרנט, כי היום המערכת של העובד הסוציאלי ממוחשבת, כמו במרפאות, הוא צריך להיכנס ולעשות את כל העבודה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני פונה היום להנגיש את השירות, גם לאום בטין ואל-סייד ודריג'את וגם לתראבין, יש לנו שם מבנה של המועצה שהוא רב תכליתי, אבל אני לוקח את החדר שלי, הקטן הזה, בשביל להנגיש את הטיפול.
עבד אלחמיד אבו רביעה: אני נגד הגישה שהמטופל יגיע אליי לקבל את השירות, אני צריך להנגיש לו את השירות.
סעיד אלחרומי: אוקיי, ולכן אני שואל, כשאישה מדריג'את רוצה ללכת לסניף רווחה, פעם בשבוע, אולי שעתיים בשבוע תשב שם עובדת סוציאלית ותקבל את האנשים, שכולם יידעו שליד בית הספר או בחדרון קטן, מישהי מקבלת אותם ביום ראשון בשעות הבוקר.
סעיד אלחרומי: ככה, לדוגמה.
עבד אלחמיד אבו רביעה: כן.
עאידה תומא סלימאן: אמל אלנססרה, מנהלת עמותת סידרה.
אמל אלנססרה: שלום לכולם.
אמל אלנססרה: בוקר טוב לכולם, אהלן וסהלן, חברת הכנסת עאידה תומא, חבר הכנסת סעיד אלחרומי.
אמל אלנססרה: אני כל כך מיואשת שכל פעם רצה, יותר משלוש שנים וחצי, וכל פעם אני מדברת על אותם נושאים ואני מרגישה שהגעתי לשלב שאני לא מחדשת כלום ואתם כבר מכירים את השטח יותר טוב אפילו ממני, איך באמת אני כל פעם מדברת על הנגשת השירותים, אני מדברת על ציר אלקסום, נווה מדבר, העובדים הסוציאליים, לא מנגישים את השירותים, אף אחד לא מגיע לביקורי בית.
אמל אלנססרה: הנשים בכלל לא מודעות לכך שיש שירותי רווחה, חלק מהן, חלק גדול, שרוצות באמת להגיע, אבל בגלל התחבורה הציבורית, בגלל המחסור בשירותים, אין שום גישה אחרת.
אמל אלנססרה: אני אהבתי את הגישה, כן, הוא דיבר על סבל, הוא דיבר על חלק מהדברים שהם באחריותו וחלק שהם לא באחריותו המלאה, איך ניתן להנגיש בצורה מאפשרת, תואמת, למצבן של הנשים בחיי המדבר, במיוחד הכפרים הבלתי מוכרים.
אמל אלנססרה: לדעתי כל עוד אין הכרה אנחנו עדיין חופרים באדמה שאין בה מים, שהיא כן תואמת, שאפשר יהיה לחיות בה חיים.
אמל אלנססרה: החלום שלנו חיים בריאותיים.
אמל אלנססרה: לגבי מסגרות הבריאות, אני רואה שיש מחסור.
אמל אלנססרה: העניין זה לא מחסור, אין קיימות למסגרות בריאות.
אמל אלנססרה: חלק מהנשים בהסעה בבוקר, אנחנו הגענו באיחור, מספרת לי שהיא איבדה את הנכד שלה בגלל שהמרפאה אצלם עובדת משעה 8:00 עד 12:00, וזה מצחיק וכואב.
אמל אלנססרה: למה עובדים עד 12:00, אחרת אין שום מסגרת אחרת.
אמל אלנססרה: מגיע רופא המשפחה פעם בשבוע, שלוש פעמים הוא נעדר, פעם הוא לא נמצא בארץ, פעם אני לא יודעת איפה הוא נמצא, אין שירות בריאותי בסיסי, אני לא מדברת על שירות שהוא רופא או רופאת נשים ואני רוצה שיהיו רופאות נשים, אני רוצה שיהיו אחיות במקום אח, אני רוצה שיהיו נשים מהחברה שהן יטפלו בבעיות של הנשים.
אמל אלנססרה: אין בכלל קיימות לדבר הזה וזה מתיש.
אמל אלנססרה: זה מתיש ומתסכל.
אמל אלנססרה: לכן אני מציעה באמת להקים מוקדי שירות לנשים במקומות שלהן, להנגיש להן את הדברים הכי הכי בסיסיים.
אמל אלנססרה: איך באמת לחשוב ביחד ולעשות את הדברים האלה.
אמל אלנססרה: איך שטיפלתם פעם בתחבורה הציבורית, באמת להמציא איזה שהוא אלמנט או מנגנון שיאפשר לנשים באיזה שהיא גישה להגיע לתחבורה הציבורית ואז לממש את הרצונות שלהן ואת חיי היום יום שלהן.
אמל אלנססרה: אבל עדיין הדברים נתקעים בדברים שהם מאוד בסיסיים.
אמל אלנססרה: אם איש מקצוע שהוא מתאר את הדילמה שלו, איך אני יכולה להביא אמצעים אחרים?
אמל אלנססרה: אם איש המקצוע נתקע עם זה מה אני יכולה לעשות?
אמל אלנססרה: אמל אלנססרה, שהיא מנהלת עמותת סידרה, מאפשרת ביכולות שלה, עאידה, סעיד, אבל מעבר לזה אני אוטוטו לא יכולה, לא יכולה לנשום.
אמל אלנססרה: הנשים, גם הן לא יכולות.
אמל אלנססרה: כמה שאני מאפשרת להן להגיע, ייצוג, שהן ידברו, והן מדברות, הן לא מפחדות, וכמה פעמים הן הגיעו והסבירו והביעו, אבל עדיין אני מרגישה שהדברים זזים לאט לאט.
אמל אלנססרה: כל הכבוד שאתם שמים את הדברים על השולחן, אתם דנים בזה, וזו זכות שאנחנו דנים בזה, אבל עד מתי זה נמשך ככה?
עאידה תומא סלימאן: אמל, אני מבינה את התסכול שלך, גם אני לפעמים עומדת מול תסכול כזה וכל פעם שאני מסיירת בנגב ואני מגיעה למקומות הכי מרוחקים תמיד השאלה הראשונה שעולה לי בראש, אם למישהו בכפר הזה חס וחלילה יש התקף לב ואם מישהי כורעת ללדת, מה הם עושים?
עאידה תומא סלימאן: באמת, זה הדבר הראשון שעולה לי בראש כל פעם שאני מבקרת ואני אומרת מה הם עושים במקרים כאלה, במיוחד אם זה ביום והגברים כבר לקחו את המכוניות ויצאו לעבודה שלהם והנשים נמצאות לבד שם ומישהי צריכה ללדת.