GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לילך שם טוב: אז כולם אומרים שהמעמד הסוציו אקונומי הוא בינוני ומטה, ואני אומרת שלא.
לילך שם טוב: גרנו בבית של שתי קומות, עם שתי מכוניות, משאית ועובדים.
לילך שם טוב: זה בית שלא היה מבייש אף אחד.
לילך שם טוב: כולם חשבו שאני סוג של נסיכה, וגם אני חשבתי.
לילך שם טוב: אני לא סבלתי מאלימות פיזית.
לילך שם טוב: אני סבלתי מאלימות סמויה מאוד קשה.
לילך שם טוב: הגיע הזמן שגם נשים יידעו מה זה אלימות מילולית, פסיכולוגית, רגשית, כלכלית.
לילך שם טוב: זה עניין שאף אחד לא יודע כי אף אחד לא מעלה את זה על סדר היום.
לילך שם טוב: אישה שלא חוטפת את הבוקס או הסטירה, היא לאו דווקא אישה שהיא לא אישה מוכה.
לילך שם טוב: נשים לא יודעות את זה.
לילך שם טוב: עוד סיפור אחד קטן.
לילך שם טוב: אני חייבת להגיד אותו.
לילך שם טוב: זה אולי יזעזע, כי לא יצאתי עד עכשיו לתקשורת עם הסיפור הזה, אבל הוא חייב להישמע.
לילך שם טוב: במהלך המשפט שקיימתי נגד המדינה, התקשר אליי באותו יום שהעניין הזה סוקר בחדשות – באמצע ארוחת הערב קיבלתי טלפון, לא עניתי לשיחה.
לילך שם טוב: אחרי השיחה ראיתי שיש לי הודעה קולית.
לילך שם טוב: התקשר אליי חוסה מבית החולים הפסיכיאטרי שהרוצח ישב איתו, והוא אמר לו שהוא הולך לרצוח את שלושת הילדים שלי.
לילך שם טוב: אותו חוסה הלך למדריך שלו שהוא היה בשיקום וסיפר לו.
לילך שם טוב: המדריך הרים טלפון לעובדת הסוציאלית בבית החולים הפסיכיאטרי בפרדסיה.
לילך שם טוב: הוא אמר: "משהו מאוד רע עומד לקרות".
לילך שם טוב: הם לא עשו כלום.
לילך שם טוב: כמה שבועות אחרי זה הילדים שלי נרצחו.
לילך שם טוב: כן, אני כועסת על ההתנהלות של המדינה ואני כועסת על זה שאף אחד לא מעביר אינפורמציה.
לילך שם טוב: אני כועסת על זה שאני אם שכולה באופן מאוד מיותר.
לילך שם טוב: הילדים שלי היום היו אמורים להיות בחיים.
עאידה תומא סלימאן: אין מילים.
עאידה תומא סלימאן: פשוט אין מילים.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני לא יודעת אם כעס מבטא את ההרגשה שאנחנו יכולות להרגיש.
עאידה תומא סלימאן: אני שואלת את עצמי, הפסיכולוג הזה, הפסיכולוגית ההיא, המדריך וההוא שידעו ולא הודיעו, האם הם עדיין נמצאים בתוך המערכת?
לילך שם טוב: כן.
קריאה: עכשיו מנסים לשנות את החוק.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, יצא איזשהו תזכיר בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: בכל זאת, אני חושבת שלהציל חיים, אפילו החוק מאפשר תחת החיסיון, אם הם מרגישים את הסכנה והם מודעים.
עאידה תומא סלימאן: הם אמורים להיות מוכשרים לזהות את הסכנות האלה.
עאידה תומא סלימאן: שאף אחד לא יגיד לי על השוטר הרוצח מלפני שבוע, זה אי אפשר היה לראות את זה.
עאידה תומא סלימאן: תמיד יש סימנים ואורות אזהרה.
עאידה תומא סלימאן: צריך להכיר אותם.
עאידה תומא סלימאן: צריך לדעת עליהם.
עאידה תומא סלימאן: זה שלא מדברים על הנושא של אלימות נגד נשים וזה שרק אנחנו הנשים וכמה גברים שאכפת להם צריכות לשבת לבד ולדבר על זה, אני חושבת שזה מה שגורם לכך שבסופו של דבר לא מזהים את הסימנים כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: נשים מאבדות את החיים שלהן וילדים קטנים מאבדים את החיים שלהם.
עאידה תומא סלימאן: העולם של כמה משפחות נחרב.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמחכים מהמשרדים, אתם תצטרכו לחכות עוד קצת.
יעל גרמן: אני מצטרפת לכל מילה שאת אמרת.
יעל גרמן: באמת, אין מה לומר.
יעל גרמן: אובדן חיים של אם משפחה זה אובדן חיים לכל המשפחה.
יעל גרמן: זה אחד הדברים הטראגיים, במיוחד כשאנחנו מדברים על גבר שרוצח את בת זוגו.
יעל גרמן: אנחנו יודעים שקרוב לוודאי שאם זה היה גבר, הוא לא היה מעז להרים עליו יד או לדקור אותו.
יעל גרמן: הוא עושה את זה מפני שהוא יודע שהיא אישה, מפני שהוא יכול, מפני שהוא כבר דיכא אותה לפני כן.
יעל גרמן: אני רוצה להאיר את תשומת ליבנו ולצאת פה בבקשה ובקריאה ממשרד המשפטים להכיר ברצח נשים על ידי בני זוגן כרצח בנסיבות מחמירות.
יעל גרמן: את בוודאי יודעת שיש לנו היום - - -
עאידה תומא סלימאן: אני גם הופעתי בפני וועדת חוק ומשפט ודרשתי את זה.
יעל גרמן: אנחנו כבר חצי שנה דנים בחוק הזה.
יעל גרמן: במסגרת החוק הזה, שזה חוק שמדרג מחדש את כל עבירות ההמתה והרצח, יש במסגרת החוק הזה מסבר נסיבות שמצדיקות הגדרה של רצח בנסיבות מחמירות.
יעל גרמן: אז, דרך אגב, העונש הוא בכלל בלי שיקול דעת.
יעל גרמן: אפרופו שאנחנו אומרים שהעונשים מקלים.
יעל גרמן: במקרה כזה, העונש הוא מאסר עולם .
יעל גרמן: אי אפשר פחות.
יעל גרמן: זה מאסר עולם באופן אוטומטי.
יעל גרמן: הכירו ברצח על כבוד המשפחה, הכירו ברצח עדים ועוד רשימה של שמונה נסיבות, הכירו בכל הנסיבות האלה כרצח בנסיבות מחמירות.
יעל גרמן: את הנושא של רצח נשים על ידי בני זוגן, משרד המשפטים מסרב להכיר.
יעל גרמן: הסיבה שהוא אומר, ואני אשמח לאחר מכן לשמוע כמובן את ההתייחסות, שאין כאן ערך מוגן.
יעל גרמן: ברצח על כבוד המשפחה יש ערך מוגן, ברצח עדים יש ערך מוגן - - -
עאידה תומא סלימאן: אין רצח על רקע כבוד המשפחה, יש רצח נשים.
קריאה: אומרים את זה כדי להרחיק מהקונצנזוס הישראלי.
יעל גרמן: את הערת על כך בוועדה, אבל זה עדיין כתוב כך.
יעל גרמן: אני משערת לעצמי שזה ישתנה.
עאידה תומא סלימאן: אוי ואבוי אם זה עדיין כתוב כך.
יעל גרמן: לא, זה ישתנה.
יעל גרמן: ההערה שלך נלקחה לתשומת לב.
יעל גרמן: בוודאי ובוודאי שיש ערך מוגן ברצח נשים על ידי בני זוגן.
יעל גרמן: אי אפשר לבוא ולומר שזה לא.
יעל גרמן: שלא לדבר על כך שאנחנו נימצא במצב, כמו שאת אומרת, רצח זה רצח.
יעל גרמן: אז רצח בחברה הערבית יהיה רצח בנסיבות מחמירות שהעונש עליו מאסר עולם ורצח בחברה היהודית לא יהיה?
יעל גרמן: זה לא עולה על הדעת.
יעל גרמן: זאת הקריאה שלי מכאן.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חברת הכנסת יעל גרמן.
עליזה לביא: תודה גברתי על הדיון החשוב.
עליזה לביא: אני מודה לחברות המציעות, חברות הכנסת תמנו וסוויד.
עליזה לביא: תודה על הדחיפות של קיום הדיון הזה שמצטרף לעבודה הברוכה שנעשית כאן בוועדה.
עליזה לביא: היא לא מספיקה, כי אין לנו שותפים.
עליזה לביא: אני נדהמתי לראות איך ראש הממשלה פותח את הנאום המרכזי של פתיחת מושב החורף ומדבר על מדינת ישראל שאני לא כל כך מכירה אותה.
עליזה לביא: בעיר שלי ביום רביעי שעבר נרצחה אישה.
עליזה לביא: יומיים אחרי זה, ממש סמוך לביתי נרצחה עוד אישה.
עליזה לביא: אתמול בלילה עוד אישה, ניסיון לרצח.
עליזה לביא: מן אפקט דומינו שאף אחד לא עוצר אותו.
עליזה לביא: יש לנו תשובות.
עליזה לביא: 2013, כאן בוועדה, אנחנו יושבים כולנו ואומרים: "מה עוד לא עשינו?
עליזה לביא: " ו-"איך לא?".
עליזה לביא: בפעם הראשונה קמה וועדה שמתכללת בין המשרדים.
עליזה לביא: יושבים פה שותפים שלנו.
עליזה לביא: הדברים נבדקים ומוצגים לוועדה, ושוב חוזרים ומוצגים לוועדה.
עליזה לביא: יש פתרונות וגם יש כסף.
עליזה לביא: אמנם לא מלוא הכסף, אבל הכסף קיים.
עליזה לביא: אף אחד לא מתחיל לעבוד בזה.
עאידה תומא סלימאן: לא הוקצו המשאבים הנחוצים לתכנית.
עאידה תומא סלימאן: גם את זה צריך להגיד.
עליזה לביא: אין לנו אף אחד בממשלה שהנושא הזה באמת קרוב לליבו.
עליזה לביא: אני לא רואה אף שרה או שר שנזעקים לעניין הזה, גם לא מי שאמון ואמונה על הנושא הזה.
עליזה לביא: בטח ובטח מי שהיה צריך לתת את הדעת.
עליזה לביא: אני מודה מאוד לשר לביטחון פנים ולמשרד המשפטים, שאתמול בלילה פרסמו את תזכיר החוק שלנו שהיה צריך לצאת לדרך כבר מזמן.
עליזה לביא: האיזוק האלקטרוני.
עליזה לביא: שלוש שנים אנחנו עובדות על האיזוק האלקטרוני.
עליזה לביא: יש עוד פתרונות, יש עוד דרכים.
עליזה לביא: הטכנולוגיה מתקדמת.
עליזה לביא: אנחנו מדינה שיודעת לעשות את זה, להיכנס לחדרי הלב עם כל מיני דברים זעירים וכל מיני – אז יש היום פתרונות, והם מיושמים בהצלחה בספרד ובעוד מדינות.
עליזה לביא: יצאו ללמוד, יודעים שיש אפשרויות.
עליזה לביא: אז למה לא?
עליזה לביא: נכון, יש עוד שאלות, אבל אפשר לשבת ולהחליט שזה הנושא היום.
עליזה לביא: הרי בטרור סביבנו שהוא לא רצח על כבוד המשפחה או בתוך המשפחה, או שאין כזה דבר כבוד או כל ההגדרות המילוליות הפוליטיקלי קורקט.
עליזה לביא: רצח ואלימות של נשים לא זוכות לאותו מעמד של טרור מסביב, ואנחנו רואים את זה מסביבנו.
עליזה לביא: אנחנו רואים, חיים ונושמים את האווירה כאן במדינת ישראל.
עליזה לביא: עוד לא הצלחנו להרעיד את אמות הסיפים בהבנה הזאת שהרצח הבא נמצא על הקיר.
עליזה לביא: הוא פה אתנו.
עליזה לביא: ישבנו באין ספור וועדות.
עליזה לביא: אני לא אשכח את הדיון שהזמנו חברות שלנו מרמלה, ישבו 10 נשים מאותה משפחה ויושבת פה – את זוכרת את זה, את ישבת אתנו.
עליזה לביא: יושבת פה אישה ואומרת שהיא הבאה בתור, וכך היה.
עליזה לביא: היינו אמורות לצאת לסיור שם.
עאידה תומא סלימאן: יצאנו לסיור לרמלה.
עאידה תומא סלימאן: ברמלה ולוד.
עליזה לביא: הדו"ח, אנשי המקצוע, איגום של כל הדעות, הידע והפרקליטות.
עליזה לביא: עדיין אומרת לנו הבת של עליזה שפק: "הלכנו, התלוננו".
עליזה לביא: אמא שלי אמרה: "אני כבר שייכת לדור אחר".
עליזה לביא: אמא שלה בגיל שלי בדיוק.
עליזה לביא: מה זה שייך לדור אחר?
עליזה לביא: היא וויתרה.
עליזה לביא: הבת של עליזה שפק אומרת לנו: "אל תוותרו.
עליזה לביא: תעזרו לנו".
עליזה לביא: זו המשמרת שלנו, של כולנו, כל בעלי התפקידים, חברות וחברי הכנסת, ארגוני הנשים.
עליזה לביא: אני רוצה להודות לכל המשפחות והנשים היקרות שבאו לכאן היום ומשתפים אותנו.
עליזה לביא: מה שאת נתת לנו היום לילך, זה רמזור אדום.
עליזה לביא: אנחנו לא משתמשים בכל הכלים הקיימים.
עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת עליזה.
עאידה תומא סלימאן: זנאש, נרגעת קצת?
זנאש מקונן: קוראים לי זנאש, אני אחות של המנוחה.
זנאש מקונן: אחותי נרצחה לפני עשרה חודשים באכזריות.
זנאש מקונן: היא השאירה ילדים, הכי קטן בן 6.
זנאש מקונן: הכאב הוא מאוד עמוק, אי אפשר לתאר אותו כל המשפחה מרוסקת ממש, במיוחד אמא שלי שלא יכלה לעמוד בזה.
זנאש מקונן: מטריד אותנו המצב שלה.
זנאש מקונן: פשוט קשה מאוד להתמודד עם זה.
זנאש מקונן: צריך לשים לזה קץ.
זנאש מקונן: צריך להפסיק את זה, שלא יחוו את המצב שלנו.
קריאה: תספרי קצת על זה שהיא הגיעה למשטרה לפני.
זנאש מקונן: זה התחיל ככה: חצי שנה לפני הרצח, התחילה כל האלימות.
זנאש מקונן: השתנה הכל בבית והיה לה קשה, היה לה קשה לעבוד.
זנאש מקונן: הם היו עובדים באותה משמרת.
זנאש מקונן: אם הוא היה עובד בוקר והיא הייתה עובדת בוקר, אז הוא שינה את המשמרת כדי לעבוד איתה וללכת איתה יחד.
זנאש מקונן: היה לה קשה.
זנאש מקונן: היא לא יכלה לישון בלילה, הוא היה מציק לה.
זנאש מקונן: היא התלוננה למשטרה והמשטרה לא עשתה שום דבר.
זנאש מקונן: היא יכלה למנוע את זה.
זנאש מקונן: היא דיווחה גם לעובדת סוציאלית, ולא עשו שום דבר.
זנאש מקונן: ככה היא נרצחה.
זנאש מקונן: בבוקר ליוותה את הילדים שלה לבית הספר, וכשהיא חזרה הוא דקר אותה למוות.
זנאש מקונן: זה כואב.
זנאש מקונן: ממש כואב.
זנאש מקונן: למה צריך שיהיה לו חלק מהרכוש?
זנאש מקונן: הילדים נמצאים בשכירות, הם משלמים כמעט 4,000 שקלים.
זנאש מקונן: גם נפשית הם מרוסקים.
זנאש מקונן: אין להם כוח להמשיך.
זנאש מקונן: במיוחד הקטן, הוא רוצה להתאבד.
זנאש מקונן: בהתחלה היה לנו קשה שכל הזמן היינו שומרים עליו.
זנאש מקונן: הוא רוצה להתאבד, רוצה ללכת לאמא.
זנאש מקונן: אין לי מילים מה להגיד.
זנאש מקונן: הוא בן שש.
זנאש מקונן: הוא חווה את זה, הוא אומר: "אני רוצה לחזור לאמא, אני רוצה ללכת לאמא.
זנאש מקונן: קשה לי, נמאס לי".
זנאש מקונן: ככה הוא אומר, במילים האלה.
זנאש מקונן: זה קשה, אני לא יודעת מה להגיד.
זנאש מקונן: אני מקווה שתשנו את החוק כך שהילדים יקבלו את הדירה.
זנאש מקונן: שתהיה להם קורת גג.
זנאש מקונן: לפחות בזה.
זנאש מקונן: את אמא הם איבדו, אין חזרה.
זנאש מקונן: היא כבר מתה.
זנאש מקונן: לפחות תעשו משהו בזה.
זנאש מקונן: כבר קשה לי לדבר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו בקשה שאמורה להיות מובנת מאליה.
עאידה תומא סלימאן: לפחות שתהיה לילדים קורת גג והם יישארו בבית אליו הם רגילים, או לפחות לתת להם בית חלופי.
עאידה תומא סלימאן: לצאת למצב כזה שהוא גם רוצח וגם מקבל את - - -
עליזה לביא: הוא לא מאבד את הזכויות שלו.
עאידה תומא סלימאן: הוא לא מאבד, כן.
עאידה תומא סלימאן: תסלחו לי, אבל אני ממש אבקש עכשיו לדבר ישר ולעניין, שלוש דקות, כי אני רוצה לפנות גם כן למשרדים ולסיים ב-11:00.
דב חנין: תודה לך גברתי יושבת הראש על הדיון החשוב הזה.
דב חנין: באמת, הערכה לכל הנשים שנמצאות פה מסביב לשולחן.
דב חנין: אני ממש מצטער ואפילו מתנצל בפניכן שאני חבר הכנסת היחיד שאיננו אישה.
קריאה: לא, נחמן היה, מסעוד וסעיד.
דב חנין: אני שמח על כך.
דב חנין: אני אגיד לכם ממה אני מוטרד בדיון הזה.
דב חנין: אני מוטרד מכך שאנחנו נמצאים פה עדיין במעגל של המשוכנעות ושל אלה שמבינות את הבעיה.
דב חנין: אני מאוד חושש שאנחנו לא כל כך מצליחות ומצליחים לפרוץ את המעגל הזה.
דב חנין: למרות הכותרת החשובה של ידיעות אחרונות – אני מעריך את זה מאוד, אבל אנחנו לא באמת מצליחים לפרוץ החוצה, לא מצליחים להגיע לספסל הממשלה.
דב חנין: יש לי את התחושה הקשה שאנחנו לא מעניינות ולא מעניינים את מי שצריך.
דב חנין: משעממות ומשעממים את מי שצריך לקבל את ההחלטות.
דב חנין: תראו, המון יוזמות תקועות.
דב חנין: יש רעיונות, יש הצעות.
דב חנין: יש יוזמות חוק של יושבת ראש הוועדה ושל חברות כנסת אחרות.
עאידה תומא סלימאן: החוק למאבק באלימות, אני הגשתי אותו וכמובן - - -
דב חנין: יש תכניות שאפילו הממשלה כבר אימצה אותן, אבל הן לא מתוקצבות, אז מה עשינו?
דב חנין: אתם יודעים מה הדבר הכי מרתיח?
דב חנין: לא רק שלא מתקדמים בכיוון הנכון, מתקדמים בכיוון ההפוך, בכיוון הלא נכון.
דב חנין: בשעה שאנחנו יושבים כאן, השר לביטחון פנים מקדם רפורמת נשק שתגדיל בצורה נוראית את כמות הנשק הזמין בישראל.
דב חנין: ארגוני הנשים צועקים, ובצדק, שהדבר הזה יהיה האקדח על שולחן המטבח שיגביר את מקרי הרצח, ומצפצפים על כולנו.
דב חנין: חברות וחברים, אני פונה אליכם.
דב חנין: אני יודע שלא צריך לפנות, אבל צריך להשמיע את הצעקה הזו בכל מקום.
דב חנין: אסור לשתוק.
דב חנין: צריך להמשיך וללחוץ, צריך להמשיך להילחם.
דב חנין: שלא תהיה לנו התחושה שמה שקורה פה בחדר שכולנו מבינים, אנחנו רחוקים מאוד מאיפה שצריך להיות.
עאידה תומא סלימאן: מאוד טוב לי לראות את חברי וחברות הכנסת מגיעים, אבל אני מתחילה לפחד שלא יישאר זמן לבקש לדעת מה בדיוק עושים במשרדים ומה התקדם מאז.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת לתת לחברת הכנסת רחל עזריה, ואחריה אני ארצה לשמוע מנציג הבת"פ.
רחל עזריה: אני רוצה לומר ממש תודה לך, זנאש, שהגעת לדיון, וגם לכן, לילך ואיילה.
רחל עזריה: אני הגעתי מדיון אחר על נשים מסורבות גט, אז נכנסתי באמצע.
רחל עזריה: תודה רבה שהגעתן, כי הרבה פעמים ההרגשה בכנסת זה שאנחנו לא בקשר מספיק קרוב עם מה שקורה בשטח.
רחל עזריה: לכן גם הרבה פעמים קבלת ההחלטות היא לא מדויקת למה שקורה בשטח, אז אני רוצה לומר תודה.
רחל עזריה: נושא שאני רוצה להעלות, כבוד יו"ר הוועדה, ומאוד חשוב לי שזה ייכנס גם בסוף לסיכום של הדיון.
רחל עזריה: אני רוצה להעלות את הנושא של ההכשרות לשופטים, למטפלים, לשוטרים, לרופאים.
רחל עזריה: אין להם היום הכשרות כמו שצריך.
רחל עזריה: אין הכשרות, אין ריענון, אין השתלמויות.
רחל עזריה: הסיפור שלך, לילך, הוא מאוד – וגם שלך.
רחל עזריה: אתן בעצם אומרות שכולם באיזשהו רגע יכלו לעצור את זה.
רחל עזריה: לכולם היה רגע שהם שמעו, אבל לא היה מי שתכלל את זה ולא היה להם ברור מה צריך לעשות.
רחל עזריה: ברגע שיהיו הכשרות כאלה, ברגע שיהיה ברור מה צריך לעשות, אז אפשר להתחיל את השרשרת ולמנוע את זה.
לילך שם טוב: כמו שאני ציינתי, היה פה דו"ח.
לילך שם טוב: באמת אחד הדו"חות המעולים.
לילך שם טוב: דו"ח וינטר.
לילך שם טוב: פשוט גנזו אותו.
רחל עזריה: זו צריכה להיות הדרישה של הוועדה, שיהיו את ההכשרות כדי שבכל רגע, אם מגיע מידע, יודעים מה לעשות.
רחל עזריה: כרגע מגיע מידע, ואני רוצה לומר – אני מתארת לעצמי שאלה שהיו ברגע האמת, הם לא הבינו מה הדבר הנקודתי הקריטי שצריך לעשות.
רחל עזריה: אני לא חושבת שהם אנשים רעים שהיו בדרך.
רחל עזריה: אם היה מידע ואם היו הכשרות, בעיניי הדברים היו נראים אחרת.
רחל עזריה: אני מקווה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, את צודקת שצריך לעשות יותר הכשרות, אבל את הא'-ב' לפחות אני יודעת שהם מקבלים.
עאידה תומא סלימאן: נוכל לדבר על זה, אבל אני מתחילה להילחץ.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת למשנה למנכ"ל של המשרד לביטחון פנים, מר אליעזר רוזנבאום.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתם אחראיים על חלק ניכר מהתכנית הבין משרדית.
אליעזר רוזנבאום: חלק קטן.
עאידה תומא סלימאן: חלק קטן.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמשרד הרווחה – אני מעריכה שהגיעו אנשים רמי דרג.
עאידה תומא סלימאן: העליתי את השאלה – בשעה טובה יצא תזכיר החוק בעניין האזיקונים לאחר שחיכינו שלוש שנים.
עאידה תומא סלימאן: למה זה צריך להיות ככה, למרות שנודע לי שהיו שיקולים אחרים?
עאידה תומא סלימאן: השאלה היא למה זו הוראת שעה ולא תיקון חוק רגיל?
אליעזר רוזנבאום: בוקר טוב גברתי יושבת הראש וחברי הכנסת.
אליעזר רוזנבאום: בראשית דבריי, אני רוצה כן לציין שמהשר דרך המנכ"ל אנחנו עוסקים בנושא.
אליעזר רוזנבאום: זה עובר גם דרכי ודרך הגורמים המקצועיים גם במשרד וגם במשטרה בנושא הזה.
אליעזר רוזנבאום: אני תכף אפרט איפה אנחנו עומדים בחלקים שאנחנו אחראיים על יישום התכנית הלאומית.
אליעזר רוזנבאום: אני מבקש להזכיר ש- - -
עאידה תומא סלימאן: כדאי רק לדעת, אנחנו לא נוכל עכשיו לעבור על הכל.
עאידה תומא סלימאן: יתקיים דיון לקראת היום הבין לאומי למאבק באלימות.
עאידה תומא סלימאן: רק לאמוד מקרוב איפה אתם עומדים ביישום התכנית.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו חלק מהוועדה הבין משרדית שמנכ"ל משרד הרווחה מוביל.
אליעזר רוזנבאום: מעבר לישיבות של הוועדה הבין משרדית, אני באופן שוטף יושב עם איריס פלורנטין, שהיא מובילה את הנושא הזה.
אליעזר רוזנבאום: ישבתי איתה רק לפני שבועיים כדי לראות שאנחנו מתקדמים בחלקים שלנו מולם.
אליעזר רוזנבאום: זאת מדיניות השר.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו הצוות המקצועי מיישם אותו.
אליעזר רוזנבאום: אז כמה דברים: ראשית, אנחנו סיימנו את הפיילוט.
אליעזר רוזנבאום: היינו צריכים כבר לפני ראש השנה להיות בספרד ופורטוגל.
אליעזר רוזנבאום: לצערי, הספרדים לא יכלו לקבל אותנו, כי הם החליפו את חברת ההפעלה.
אליעזר רוזנבאום: הם ביקשו לדחות את זה, אז זה מתואם כרגע ל-26.11.18.
אליעזר רוזנבאום: בזה אנחנו נחבר גם את הפורטוגלים.
אליעזר רוזנבאום: יכול להיות שבאותה נסיעה ייסעו גם לארצות הברית - למרות שכולם משתמשים בטכנולוגיה של הגי'.
אליעזר רוזנבאום: פי.
אליעזר רוזנבאום: אס, שיש איתו לא מעט בעיות.
אליעזר רוזנבאום: זו הטכנולוגיה שקיימת.
אליעזר רוזנבאום: גם אני חשבתי שהקדמה מאפשרת טכנולוגיה טובה יותר, אבל יש בהחלט בעיות לגבי קבלת התראות בתוך מבנים, במרחקים.
אליעזר רוזנבאום: צריך להתמודד עם הדבר הזה.
אליעזר רוזנבאום: כנראה שזה לא יהיה מאה אחוז, אבל גם 70%-80% זה - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא יהיה 100%, אבל זה יהיה 80% מעל מה שיש לנשים היום.
אליעזר רוזנבאום: צריך להפעיל את המערכת הזאת עם המגבלות.
אליעזר רוזנבאום: אולי נצטרך להגדיל את הטווחים בין הבעל לאישה, כדי שיהיה מרווח ביטחון על אותם פערים בהתראות.
אליעזר רוזנבאום: בקנדה יש פרויקט, אני אראה אותו באופן אישי.
אליעזר רוזנבאום: נעשה את הכל כדי לקדם.
אליעזר רוזנבאום: תזכיר החוק שפורסם יעזור לנו.
אליעזר רוזנבאום: הוא הוראת שעה מאחר ואנחנו סיימנו – זה פיילוט כי אנחנו רוצים באמת ללכת ולבצע את הפרויקט הזה בצורה בטוחה ומבוקרת, ולכן – אבל זה לא מפריע אם זה מוגדר כהוראת שעה.
אליעזר רוזנבאום: הרבה מאוד תזכירי חוק הם הוראת שעה - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הוראת שעה צריך להביא אותה כל שנה לכנסת ולאשר.
אליעזר רוזנבאום: זו לא תהיה המגבלה.
עאידה תומא סלימאן: אתה יודע יותר טוב מכולם כמה רציתי לצאת לדרך הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני מעריכה מאוד ואני יודעת על הוויכוח שהתקיים בין משרד המשפטים למשרד הבט"פ.
עאידה תומא סלימאן: בישיבה האחרונה אנחנו דרשנו שלא לעכב את החקיקה עד לסיום כל הבדיקה, כי ממילא החקיקה לוקחת זמן.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות שניתנה ההוראה ויצאנו לדרך.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שזה לא ייתקע באמצע חקיקה מתוך כל מיני סיבות כאלה ואחרות.
עאידה תומא סלימאן: בין הטרומית לבין התזכיר עברו שלוש שנים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שבין התזכיר עד החקיקה לא נעבור דרך כל כך ארוכה.
נאילה עואד: חברת הכנסת עאידה, מכעיס אותי לדבר על האזיקונים כשיותר מ-60% מרוצחי הנשים היום מסתובבים בינינו.
נאילה עואד: מה המשטרה עושה עם מקרי הרצח של הנשים?
נאילה עואד: יותר מ-60% ממקרי הרצח של הנשים הערביות מסתובבים בינינו.
נאילה עואד: זה האיום, זה הטרור.
עאידה תומא סלימאן: נאילה מנשים נגד אלימות.
עאידה תומא סלימאן: אני אוסיף לזה ש-70% ממקרי ניסיונות הרצח, גם כן לא מפוענחים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, 70% מאלה שניסו כבר לרצוח את נשותיהן, עדיין מסתובבים.
נאילה עואד: 85% מהנשים שמתלוננות על אלימות בתוך המשפחה, התיקים שלהן נסגרים.
אליעזר רוזנבאום: רק עוד כמה דברים - - -
עאידה תומא סלימאן: רק לתקן.
פנינה תמנו: שיתייחס גם לדברים שלה, זה דברים מאוד חמורים.
פנינה תמנו: 85% מהתיקים שנסגרים זה קטסטרופה.
אליעזר רוזנבאום: אז לגבי התזכיר חוק של העברת המידע, גם פה פורסם תזכיר החוק לפני שבוע וזה יעזור מאוד כדי להעביר את המידע לרווחה, בריאות, למשטרה, על שולחנות עגולים שמקיימים.
אליעזר רוזנבאום: המידע הזה והעברת המידע הוא חיוני.
אליעזר רוזנבאום: בלי זה אנחנו בפער.
אליעזר רוזנבאום: אני מקווה שזה גם יקודם בזריזות, כדי שגם הנושא הזה שהוועדה שלי ולאחר מכן בוועדת היישום, ציינו את זה שזה בהחלט פער מאוד משמעותי.
אליעזר רוזנבאום: לגבי מה שגברתי ציינה, אנחנו גייסנו עד עכשיו 7 מתוך 10 תקנים שהקצנו לעובדות סוציאליות במגזר.
אליעזר רוזנבאום: 3 בתהליך.
אליעזר רוזנבאום: יש לנו פער בטייבה, בעירון.
אליעזר רוזנבאום: אני מקווה שאנחנו נצליח למצוא.
אליעזר רוזנבאום: הקצנו 5 תקנים נוספים בתחילת 2019, אנחנו נעמוד על 15 במגזר הלא יהודי.
אליעזר רוזנבאום: גברתי, את מכירה את הפרויקט הזה.
אליעזר רוזנבאום: זה פרויקט חשוב מאוד, מצליח מאוד, מסייע רבות באותן תחנות המשטרה במגזר.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו בתהליך עם הרווחה, הם אמורים להגדיל עוד 40 תקנים במהלך שלוש שנים, עד 2021, 15 תקנים בכל אחת מהשנים.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו נגדיל באופן משמעותי את הטיפול הפרטני של כל אותן נשים מאוימות.
אליעזר רוזנבאום: אני מקווה שזה ישפר.
יעל גולד: קו החירום שלנו קרס אתמול מרוב נשים שנמצאות במצוקה ולחץ.
יעל גולד: אנחנו יושבים פה כל פעם ואמרים שנעשה, ואנחנו כל פעם באותו מקום.
יעל גולד: אני רואה את הפרצוף הבא.
יעל גולד: כמנהלת מקלט, כל פעם שאני פותחת את העיתון הבטן מתהפכת לי שזו לא מישהי שיצאה מהמקלט שלנו ושיכלתי להציל אותה.
יעל גולד: אנחנו יושבים ומדברים, ואני יכולה להראות לכם, אתמול הקווים קרסו מרוב נשים מאוימות ובלחץ.
יעל גולד: אז איזו בשורה אנחנו מעבירים?
יעל גולד: מה אנחנו אומרים להן?
יעל גולד: אנחנו באים לפה וחוזרים ואני לא מעזה להסתכל להן בעיניים.
יעל גולד: חוץ מהסיפורים ו- - שהצטרפה אליי, לא יצאתי עם כלום.
יעל גולד: לדברייך, אין לנו את הפריבילגיה להתייאש.
יעל גולד: אנחנו נצא לרחובות ואנחנו נצעק ונעשה הכל, אבל מי ישמע אותנו?
יעל גולד: אנחנו 50% מהאוכלוסייה ולא מתייחסים אלינו.
פנינה תמנו: כמה אתם יורדים לשטח?
פנינה תמנו: כמה אתם פוגשים את הנשים?
פנינה תמנו: לא, זה חשוב.
פנינה תמנו: כמה אתה פוגש.
פנינה תמנו: עאידה, תרשי לי, יזמתי את הדיון.
פנינה תמנו: יש לי שאלה ואני מצפה לשמוע אותו.
פנינה תמנו: מתי פעם האחרונה אתה היית במקלט לנשים?
אליעזר רוזנבאום: קודם כל, אנחנו מקיימים גם במשרד אצלנו - - -
פנינה תמנו: לא ישיבות במשרד.
פנינה תמנו: לא בסטריליות.
פנינה תמנו: מתי אתה הלכת למקלט של נשים?
פנינה תמנו: מתי פגשת את הנשים האלה?
עאידה תומא סלימאן: פנינה, אני מתנצלת.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להפסיק את זה.
עאידה תומא סלימאן: אתן יודעות, ואני אמרתי את זה מההתחלה.
עאידה תומא סלימאן: אני אצטרך לסכם את הדיון הזה ב-11:00 כי הצוות של הוועדה יקום ויעזוב אותי, ולא יהיה לא סיכום ולא כלום כי אלו הוראות יושב ראש הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: מאוד כואב לי שבדיון עמוק כזה וכואב כזה, אני צריכה לתת את ההערה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני האחרונה שחושבת, ואני אומרת לכם את זה בגלוי.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמהישיבה הזו, ואמרתי את זה בפתיחה, ובגלל זה גם לא יזמתי את הדיון בעצמי.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאלה דברים שאם הם לא מזדעקים בממשלה כולה ומבינים שאנחנו במצב חירום, לא יקרה כלום.
עאידה תומא סלימאן: התכנית היא לטווח ארוך.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלא היינו צריכים לחכות עד שיהיו עוד רציחות ונכנס ישיבת חירום כדי שהתזכיר ייצא ב-21:00 אתמול.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ישבנו פה לפני כמה חודשים וביקשנו שיזדרזו עם זה.
עאידה תומא סלימאן: הדיון המשיך.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש צורך בתכנית חירום.
עאידה תומא סלימאן: תכנית לטווח ארוך, בסדר, למרות שהיא לא מיושמת.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלא הוקצה לה התקציב, כי אנחנו לא מעניינות אף אחד.
עאידה תומא סלימאן: אזרחיות המדינה הזו כנראה לא מעניינות את הממשלה.
עאידה תומא סלימאן: כאשר הן נרצחות על ידי בני זוגן, זה עניין משפחתי, לא עניין לאומי.
עאידה תומא סלימאן: לא עניין של כל המדינה.
עאידה תומא סלימאן: זה כנראה לא מעניין את ראש הממשלה.
עאידה תומא סלימאן: אני פניתי אליו, ואני מצפה – אני פונה עכשיו מול השידור הישיר, מול הוועדה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני שוב פונה לראש הממשלה ואומרת לו: תיקח אחריות.
עאידה תומא סלימאן: אם אתה כבר מעביר סמכויות שלך מכל מיני סיבות, תגידו.
עאידה תומא סלימאן: אתם רוצים את הסמכות להגן על אזרחיות מדינת ישראל או לא?
פנינה תמנו: אנחנו לא מעניינות, אנחנו משעממות.
עאידה תומא סלימאן: לצערי, אני יודעת שאתם כנציגי משרדים מנסים לעשות את העבודה שלכם.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת עכשיו על ההחלטה המדינית, הפוליטית, על הרצון הפוליטי בלשנות את המצב.
עאידה תומא סלימאן: תכנית לטווח ארוך.
עאידה תומא סלימאן: שייצא עכשיו שר האוצר ויגיד: "כל מה שנדרש לתכנית הבין משרדית למאבק באלימות, אני מקצה את המשאבים לשנה הבא".
עאידה תומא סלימאן: קשה לעשות את זה?
עאידה תומא סלימאן: כל יום אני שומעת על הקצאות כאלה ואחרות.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אכנס לטיבן ולאילו מטרות.
עאידה תומא סלימאן: הוא יכול לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: שתצא השרה לשוויון חברתי והרשות לקידום מעמד האישה ותגיד: "יש לנו תכנית, ואנחנו נעקוב על זה".
עאידה תומא סלימאן: אני לא שמעתי אפילו ציוץ מהצד הזה.
עאידה תומא סלימאן: שייצא שר הבט"פ ויגיד: "אני מסיר את כל העכבות, ואני עובד עם שרת המשפטים".
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהוא ישב פה ואמר שהוא עובד על זה.
עאידה תומא סלימאן: הנה, רק אתמול יצא.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לחכות שתירצח עוד אישה כדי שנרגיש את הרגשת החירום.
עאידה תומא סלימאן: הנשים האלה שכל יום בבוקר נפגשות עם הנשים המוכות והנשים שבסיכון, כאשר הן קוטעות את הדברים וצועקות זה יוצא מדם ליבן.
עאידה תומא סלימאן: הן אלה שנפגשות איתן.
עאידה תומא סלימאן: המשפחות שנמצאות אתנו ושילמו מחיר, ימשיכו לשלם מחיר.
עאידה תומא סלימאן: לפחות אולי זה ינחם אותן שהן הקורבן האחרון.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהצטרפת רק עכשיו, תציג את השם.
יצחק: שמי יצחק, אני בן דודה של אנגווץ אשר נרצחה לפני יומיים באכזריות רבה לעיני ילדיה.
יצחק: רצחו משפחה שלמה.
יצחק: אני חושב שהדרך הכי טובה להילחם בדבר הזה, ברצח כל כך נורא, זה החמרת ענישה.
יצחק: שרוצחים כאלה יידעו שהם לא יוצאים מהכלא.
יצחק: שיישארו בכלא עד סוף ימי חייהם, לא יראו אור יום.
יצחק: כמו שהם הרגו את הקורבן והיא לא תעלה מן הקבר ולא תראה את משפחתה, הם צריכים לדעת שהם לא ייצאו, לא יראו אור יום, לא יגדלו משפחה.
יצחק: לא יקיימו את חייהם כרגיל.
יצחק: הרתעה זה הכלי הכי טוב, ולא להעלות טענות של אי שפיות וכל התעלולים המשפטיים שאני מודע אליהם גם מתוקף עיסוקי.
יצחק: אני רק אומר שצריך לשים לזה סוף על ידי הרתעה משמעותית ביותר.
יצחק: המשפחה קמה מאבל רק לאחרונה, לאחר שאמא של הנרצחת נפטרה לפני שנה וחצי.
יצחק: האחים והאחיות שלה לא יכלו להגיע.
יצחק: באתי בתור נציג המשפחה כדי לזעוק את הזעקה שלהם.
קריאה: היא סבלה מאלימות?