GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מזל כהן: אני צריכה לבדוק את המצב ההומניטרי, אם יש פה טעמים הומניטריים וכמובן בתוך הטעמים ההומניטריים זה האלימות שהיא חוותה, אנחנו חייבים להתחשב בזה, אנחנו כן מתחשבים בזה, ובאשר לזיקות, הרבה פעמים הזיקות מאוד חשובות לנו כדי לדעת מה טוב יותר לאישה הזאת.
מזל כהן: יושבת בוועדה הבין משרדית, יש לנו נציגה של הרווחה.
מזל כהן: אנחנו מאוד מתחשבים בדעתה של נציגת הרווחה באשר לטובת אותה אישה, האם טוב לה יותר להישאר במדינת ישראל או יש לה זיקות יותר חזקות למדינה שלה, שם יש לה בני משפחה ואנשים שיכולים לתמוך בה.
עאידה תומא סלימאן: משהו בתשובה ששלחתם לי מאוד עניין אותי, אני ביקשתי פילוח על הפסקת התהליך לנשים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר הנשים האלה שהחלטתם שלא צריך להמשיך את התהליך שלהם מבחינת קבלת המעמד שלהן והחלטתן שהן צריכות להפסיק.
עאידה תומא סלימאן: אני ביקשתי פילוח מה הסיבה, למה הפסקתם לנשים האלה, והתשובה הייתה שאתם לא עושים פילוח של הסיבות להפסקת התהליך.
מזל כהן: אין לנו אפשרות מחשובית לעשות את הפילוח הזה.
מזל כהן: זה נאמר גם בבית משפט.
מזל כהן: הנושא הזה נדון אכן בבית משפט.
מזל כהן: אין לנו אפשרות מחשובית לעשת את זה.
יעל כהן-פארן: זה נשמע ממש תירוץ עלוב, אני מצטערת לומר ומתפרצת שהתפרצתי, גבירתי יו"ר הוועדה.
יעל כהן-פארן: פשוט נשמע פתטי.
עאידה תומא סלימאן: היו לי תשובות גם ממשרדים אחרים כולל משרד הבט"פ על כל מיני - - -
יעל כהן-פארן: מדינת ההייטק, סטארט אפ ניישן ואין אפשרות מחשובית.
עאידה תומא סלימאן: כן, הסטארט אפ הוא כנראה לא למשרדי ממשלה ולא לתחום הזה.
עאידה תומא סלימאן: יש לך מה להוסיף גבירתי?
מזל כהן: הדבר היחיד שאני רוצה להוסיף זה שבאמת ובתמים אנחנו כן מתחשבים בנשים האלה.
עאידה תומא סלימאן: יש לך סטטיסטיקה כמה למשל בשנה האחרונה נשים כאלה קיבלו מעמד וכמה תיקים נסגרו?
מזל כהן: האמת היא שאין לי, אני אומר את האמת, אין לי.
מזל כהן: אני יודעת שנדונו בוועדה בשנה האחרונה - - -
עאידה תומא סלימאן: הגעתם לדיון בוועדה.
עאידה תומא סלימאן: מה ציפיתם, שאני אשאל על הנוהל?
מזל כהן: אנחנו גם העברנו את הדברים האלה בכתב, הדברים האלה נדונים עכשיו בבית משפט.
מזל כהן: אין לנו אפשרות מחשובית - - -
עאידה תומא סלימאן: איזה בית משפט?
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי יש פסיקה של בית המשפט.
מזל כהן: .
מזל כהן: לא, בנוגע לנתונים לא.
עאידה תומא סלימאן: אה, בגלל הבקשה למידע.
מזל כהן: אין לי מה להוסיף.
עאידה תומא סלימאן: זה דבר מעניין.
עאידה תומא סלימאן: אתם יכולים כן לשלוח את הסטטיסטיקה שלכם לבית המשפט אבל לבית המחוקקים לא?
מזל כהן: - - - אין לנו אפשרות - - -
עאידה תומא סלימאן: מה הסיפור?
עאידה תומא סלימאן: הכנסת לא צריכה לדעת?
מזל כהן: גבירתי, גם בבית משפט עלתה טענה שאין לנו את האפשרות לבדוק - - - נתונים.
עאידה תומא סלימאן: לא, שניה, קודם כל בואו, עלתה טענה שאי אפשר לדעת.
עאידה תומא סלימאן: את רוצה להגיד לי שאתם לא יכולים לדעת תוך שנה אחת כמה פסלתם והפסקתם להן וכמה קיבלו מעמד?
עאידה תומא סלימאן: אם את המידע הבסיסי הזה אין לכם, אז אוי ואבוי.
מזל כהן: אנחנו יכולים לדעת כמה מקרים של אלימות עלו לוועדה הבין משרדית.
מזל כהן: זה בערך בין 19-20 בשלושת האחרונות.
קריאה: 20 בשלוש השנים האחרונות?
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אתן מרגישות שאני לא מצליחה לנהל את הישיבה?
עאידה תומא סלימאן: בואו, רק כשתראו שאני ממש לא מצליחה, תעזרו לי.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים תנו לי לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: 19 עד 20 מקרים בשלוש שנים?
מזל כהן: בשנה אחת.
מזל כהן: בכל שנה.
עאידה תומא סלימאן: כל שנה רק 19 עד 20?
מזל כהן: שעלו.
מזל כהן: לכן אמרתי שאין לנו את הנתונים המדויקים.
מזל כהן: יש בקשות שהוגשו בלשכות שלנו, שלא עלו בכלל לוועדה כי הן לא ענו על תנאי הסף ואת זה אין לנו אפשרות לספור.
עאידה תומא סלימאן: אני יכולה לשאול, נשים ערביות שנמצאות והתהליך לפי חוק האזרחות לא הופסק, מבחינת חוק האזרחות והשינוי במעמד אין להן אפילו את התהליך הזה, אתן מכניסים אותן לקטגוריה הזאת של נשים שסובלות מאלימות ולפי הנוהל הזה יכולים להתקדם?
מזל כהן: אנחנו לא עובדים לפי חוק האזרחות.
מזל כהן: חוק האזרחות זה משהו אחר, אני עובדת לפי חוק הכניסה.
מזל כהן: זה לא אותו דבר.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, עכשיו אני יודעת לפי איזה חוק את עובדת, אבל לא ענית לי.
עאידה תומא סלימאן: הנשים האלה, אתן משתמשים בנוהל הזה למענן כדי שיוכלו להמשיך?
מזל כהן: גבירתי יכולה להגדיר לי לאיזה נשים את מתכוונת?
עאידה תומא סלימאן: נשים נשואות לאזרחים פלשתיניות מהשטחים למשל שאין להן מעמד והן נמצאות והן באות ומתלוננות, או שיש להן מעמד של - - -
מזל כהן: הבנתי גבירתי.
מזל כהן: יש לנו ועדה שונה למי ש- - - נשים פלשתינאיות, לא רק נשים, פלשתינאים שעולים לוועדה הומניטרית למקרים המיוחדים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אז הנוהל הזה, לא מיישמים אותו על הנשים האלה?
מזל כהן: זה בנפרד.
מזל כהן: יש ועדה הומניטרית שונה לנשים פלשתינאיות.
קריאה: גבירתי, התשובה היא לא מיישמים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אם אני צריכה לדון במצב שלהן אני צריכה להזמין נציגה אחרת מהמשרד אצלכם.
עאידה תומא סלימאן: ואתם לא ידעתם את זה לפני?
מזל כהן: ממש לא ידענו שלזו הכוונה.
מזל כהן: ואילו ידענו היינו אנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: אני צריכה להסביר שחסרות מעמד יש כמה וכמה סוגים?
עאידה תומא סלימאן: אתם צריכים ללמד אותי את הקטע הזה.
עאידה תומא סלימאן: אתם צריכים להגיד לי, המשרד עצמו.
מזל כהן: אתם דיברתם איתנו על ועדה בין משרדית, זו לא ועדה בין משרדית, זו ועדה הומניטרית - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל אני לא מבינה, למה לא חל עליהן הנוהל הזה בדיוק ובאותה ועדה.
מזל כהן: יש הוראת שעה, זה לא אותו דבר.
מזל כהן: הן אוכלוסייה שונה.
עאידה תומא סלימאן: אוכלוסייה שונה.
עאידה תומא סלימאן: תיכף נשמע מהאוכלוסיות השונות.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת יעל כהן פארן.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד כמה מילים על הדיון הכל כך חשוב הזה שהוא החוליה הכי חלשה בחברה שלנו, אנחנו גם מדברות על נשים ואלימות נגד נשים, ומה לעשות, עוד נשים שאין להן שום מעמד ונמצאות במצב הכי הכי קשה ואם זה פלשתינאיות ואם זה מבקשות מקלט ואם זה אזרחיות זרות שהגיעו לכאן לא חשוב איך - - -
קריאה: חשוב מאוד איך.
יעל כהן-פארן: ונמצאות גם באלימות מצד הגבר שלפעמים הביא אותן לכאן ולא יכולות פשוט לצאת מכאן והן איזה שהוא עבד שלו ובנושא שדיברת עליו מזל, אני רוצה לשאול אותך שאלות כי את לא נתת נתונים, את אמרת מי שפונה, ואת מתכוונת ביחידות המחוזיות, אין לכן שום מידע על הפניות האלה?
יעל כהן-פארן: אתן לא אוספים אותן?
יעל כהן-פארן: זה נראה לי הזוי.
יעל כהן-פארן: אני מתעסקת הרבה מאוד באיכות סביבה ויש שם מידע על פניות מכל הארץ בכל הערכאות, באמת זה לא נשמע לי הגיוני שאין לכם מידע על הפניות האלה, שהן לא נאספות בצורה מסודרת ואפילו אם היא ידנית, אפילו אם היא לא ממוחשבת - - -
עאידה תומא סלימאן: יעל באמת, את חושבת שאין להם את המידע הזה?
יעל כהן-פארן: זה מה שאני אומרת.
יעל כהן-פארן: שלא יכול להיות ש- - -
עאידה תומא סלימאן: נו, אנחנו לא עד כדי כך נאיביות.
יעל כהן-פארן: דבר שני, אני רוצה לשאול אותך.
יעל כהן-פארן: כמה שכן קיבלו, אישה שממתינה לוועדה בנוהל שאנחנו מדברים עליו, איזה מעמד יש לה?
יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שהופעל כאן כמעט נוהל גירוש לפני שנה.
יעל כהן-פארן: וזה בסוף נעצר, אני מודה על כך לכל מי שהיה מעורב בזה שזה נעצר.
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר אותה אישה שהיא מטופלת בוועדה בנוהל אלימות, יכלו לגרש אותה או לא יכלו לגרש אותה?
מזל כהן: לא מגרשים אותה.
מזל כהן: מאריכים לה את המעמד הקיים עד לדיון בוועדה.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן לכן להתייחס.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת צריכה לסיים את הדברים שלה.
יעל כהן-פארן: את ציינת שהיו 20 מקרים שעלו לוועדה.
יעל כהן-פארן: אני מנסה להבין אם התבלבלתי בין הפלשתינאיות - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא הפלשתינאיות עד כמה שהבנתי.
יעל כהן-פארן: אני מצטערת מזל, הדרך של לבלבל אותנו זה לפזר את כל המידע תחת חוק כזה ותחת חוק כזה ואין לי את המידע על החוק הזה, יש לי רק את המידע על החוק הזה.
יעל כהן-פארן: אני יצאתי מבולבלת מזל, מאלה שכן עלו לוועדה של נוהל אלימות, כמה קיבלו מעמד וכמה עדיין ממתינות?
יעל כהן-פארן: זה שאלה נראה לי די פשוטה לענות עליה.
עאידה תומא סלימאן: נציגות הרשות, אני מבקשת שתנסו להתקשר למשרד שלכן ולבקש את המידע שאני שאלתי עליו עכשיו.
תהילה הראל: אפשר לנסות לענות לך.
תהילה הראל: כפי שאמרה מזל, ישנה עתירה מנהלית על חופש מידע בנוגע לדבר הזה, אין לנו עניין להעלים מכם מידע.
תהילה הראל: מה שאני יכולה לומר - - -
יעל כהן-פארן: - - - והכנסת שואלת אתכם שוב ושוב ואתם לא עונים אז גם בבית משפט - - -
תהילה הראל: תני לי להשיב לך, אני מנסה להבהיר את הדברים.
תהילה הראל: אחת מהשאלות ששאלה חברת הכנסת הנכבדה בשאלה מס' 4 אנחנו הגבנו ואמרנו שמרכזת הוועדה בין משרדית, למרות שאין לנו תשובות מהמערכת הממוחשבת, עברה בצורה ידנית על רשימת 270 התיקים שנדונו בוועדה הבין משרדית בשנת 2017 והיא ספרה את הבקשות שכותרתן הצביעה על כך שמדובר בהפסקת הליך מדורג כתוצאה מאלימות מצד בן הזוג הישראלי.
תהילה הראל: אך סדר יומה של הוועדה אינו מפרט בהכרח את מהותה של כל בקשה.
תהילה הראל: המספר שהגיעה המרכזת אליו בסופו של יום הינו 19 בקשות בפילוח על פי חודשים לשנת 2017.
תהילה הראל: הדגשנו גם, כפי שעולה מהפירוט, שלא מדובר בנתון מדויק בהכרח וזה גם לא כולל את כל הבקשות שהוגשו, כדי שניתן לכם את כלל הבקשות.
תהילה הראל: יש לנו את הפילוח של הבקשות שהוגשו במסגרת הוועדה הבין משרדית.
תהילה הראל: בנוסף, עוד בדיקה נוספת שערכה מרכזת הוועדה במענה לשאלות של גבירתי, אותרו 140 תיקים שעל פני הדברים נדונו בוועדה הבין משרדית משנת 2010 ועד לימים אלה.
תהילה הראל: יש לנו נתון נוסף של מ-2007 עד 2017 נדונו בסך הכל בוועדה הבין משרדית ההומניטרית למעלה מ-2,700 בקשות על כל הנושאים, לא נושא של אלימות, על כלל הנושאים.
תהילה הראל: יש לנו נתון, כפי שאמרתי קודם שמ-2010 ועד לימים אלה אותרו 140 תיקים שעל פני הדברים נדונו ושהכותרת שלהם הוא אלימות.
עאידה תומא סלימאן: 140 מתוך ה-2,700?
יעל כהן-פארן: כמה קיבלו מהן מעמד?
תהילה הראל: את הנתון הזה אין לנו.
עאידה תומא סלימאן: אם כבר עברתם וספרתם אתם לא יכולתם לדעת מי כן קיבל ומי לא?
עאידה תומא סלימאן: תרשמי לפנייך, אני מבקשת קודם כל, אני אקרא את זה בעיון שוב, אבל אני רוצה לקבל את המידע שאיך הסתיימו התיקים האלה.
עאידה תומא סלימאן: כמה מהן קיבלו סטטוס, מעמד, וכמה נסגרו התיקים, במיוחד בנוהל הזה.
תהילה הראל: גבירתי, אני רוצה להשלים את הדברים ולומר שהוועדה וכל מקרה שנדון, הוא נדון באופן ספציפי למקרה.
תהילה הראל: בכל מקרה יש תיק מערכת ממוחשבת ותיק פיזי ובו מעודכנים ומוזנים כל הנתונים שקשורים לאותו אדם.
תהילה הראל: הרשות פועלת ובודקת את המקרה לגופו של כל מקרה ומקרה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת איך זה תשובה על מה שביקשתי.
תהילה הראל: רק רגע.
תהילה הראל: הנתון שאת מבקשת שהוא נתון כללי, דורש משאבים וכוח אדם - - - זה משהו שאין כרגע.
עאידה תומא סלימאן: שניה, את עוצרת פה.
עאידה תומא סלימאן: אם ירדו השמיים על האדמה אני לא אאמין שהרשות לא יודעת כמה קיבלו מעמד וכמה לא קיבלו מעמד.
עאידה תומא סלימאן: את פותחת תיק, אומרת לי ידני וממוחשב, ומזינה את כל המידע, רק פרט אחד אתם שוכחים להזין, מי קיבל ומי לא קיבל?
עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות.
תהילה הראל: מה שאני אומרת שהנתון הזה קיים אבל הוא לא מוזן בתוך מערכת ממוחשבת שיכולה להפיק אותו בצורה קלה.
תהילה הראל: מה שזה אומר ש- - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מכולם להירגע.
עאידה תומא סלימאן: לא אכפת לי כמה עבודה צריכה להיות בקטע הזה, אני רוצה תשובה.
עאידה תומא סלימאן: כמו שעברתם על 2,700 תיקים - - -
קריאה: לא עברנו על 2,700.
קריאה: על 140.
עאידה תומא סלימאן: אמרו 2,700 וספרו ומתוכם 140 על נושא האלימות.
עאידה תומא סלימאן: אז כפי שעברתם תעברו ותעדכנו ואני מבקשת תוך עשרה ימים אני רוצה לדעת מהתיקים על נוהל אלימות, כמה קיבלו מעמד, כמה נידחו ולא המשכתם את התהליך עבורן.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאסמהן ג'באלי ממרכז מוסאוא.
אסמהאן ג'באלי: ערב טוב.
אסמהאן ג'באלי: קודם כל אני אומרת לך ממש תודות רבות על הישיבה ואני התחלתי לחשוב אם אני מבינה נכון מה הן אומרות, כי - - - הן לא מרגישות את הכאב, את הסערה בתוכנו איך, לא יודעת אם הן מדברות אמת או מבינות מה שהן כן אומרות.
עאידה תומא סלימאן: אסמהאן, בואי תתייחסי לעניין.
אסמהאן ג'באלי: אני קודם כל אומרת תודה על הישיבה ואומרת - - -
מזל כהן: אנחנו לא צריכות לקבל - - -
אסמהאן ג'באלי: הקשבתי לך עד הסוף.
אסמהאן ג'באלי: אז אני מתחילה ככה, תודות רבות למרכז מוסאוא שליווה אותנו יותר מארבע שנים בתיקים שלנו.
אסמהאן ג'באלי: אני בת 40, אני אמא לשלושה, נולדתי פה לאמא ואבא שניהם ללא מעמד במדינה, והיה להם אישור שהם מתושבי טייבה.
אסמהאן ג'באלי: גדלתי בטייבה ולמדתי ונשואה כבר 23 שנים ויש לי שלושה ילדים בני 21, 19, 14.
אסמהאן ג'באלי: פעם ראשונה שהייתי בכנס והיית לידי, ביקשו ממני "תדברי מה הסיבות" אז התחלתי ככה שאף אחד מכל הנציגים שנמצאים או מחברי הכנסת לא היה במקומי כשהייתי בת 16.5 עם צירים, לידה ראשונה.
אסמהאן ג'באלי: אבל מה, ישבתי על ספסל מברזל, בעלי חייב להביא - - -בבית חולים לא קיבלו אותי כי אני ללא מעמד במדינה.
אסמהאן ג'באלי: אחר כך יש כל פעם כאב אבל הכאב בצבע אחר.
אסמהאן ג'באלי: כל שנה יש משהו חדש.
אסמהאן ג'באלי: עכשיו יש לי א5, אני מחדשת כל שנה, שזה 23 שנים אותו דבר, שאני חייבת להביא כל מיני מסמכים, מסמכים שכבר אין להם טעם להוכיח שאני כן נמצאת בטייבה, שכל הזמן - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רצתה להבין מה המעמד שלך.
מירב בן ארי: מה המעמד שלך?
אסמהאן ג'באלי: עכשיו יש לי א5.
עאידה תומא סלימאן: אבל היא נולדה בארץ.
קריאה: תושבות ארעית.
קריאה: מגיע לה קופת חולים.
עאידה תומא סלימאן: הן לומדות מושגים שאנחנו לא מכירות.
אסמהאן ג'באלי: מבחינת החוק - - - עכשיו אני רוצה להגיד ככה, קודם כל שאני לא אחראית על הילדים שלי, איך לפרש את זה, לפני שנה הבינוני שלי שקיבל מכה בעבודה אישפזו אותו אז באמצע הלילה אבא הלך הביתה שהוא היה עייף, נשארתי עם הילד שלי, היה מדובר בכריתת רגל, הכניסו אותו לחדר ניתוח, אני חייבת לחתום.
אסמהאן ג'באלי: ביקשו תעודה, הראיתי תעודה, חזרו אלי עם הביטחון, "את ללא מעמד במדינה, את לא חייבת להיות פה" מאיפה להביא את בעלי שהוא כבר בבית וישן.
אסמהאן ג'באלי: גם כן במשרד הפנים, רצו לחדש, זה הילד שלי הקטן, רצו לחדש דרכונים.
אסמהאן ג'באלי: כשהמתנו אחרי ארבע שעות כל המסמכים שחתמו לחתום, אמר לי "תעודה" נתתי לו את התעודה שלי שהיא א5 מתחדשת כל שנה, הוא אמר לי "את לא יכולה לחתום".
אסמהאן ג'באלי: "מה זאת אומרת?
אסמהאן ג'באלי: " "כן, את לא יכולה לחתום" - - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר לא מתייחסים אליך שיש לך את האפוטרופסות על הילדים?
אסמהאן ג'באלי: נכון.
אסמהאן ג'באלי: עד גיל 18 הם לא באחריותי.
אסמהאן ג'באלי: שאסור לי לחתום אפילו אם בבית חולים.
עאידה תומא סלימאן: תבינו, יכול להיות שאסמהאן במקרה שלה ובגלל שאני עוקבת איתה כפעילה בנושא הזה, היא לא מקרה של אלימות חס וחלילה, אבל המעמד הזה גורם להרבה סבל שהוא מעבר להיותה אישה, אישה שיודעת שהיא לא יכולה לחתום עבור אשפוז של הילד שלה, אישה שיודעת שהיא לא יכולה להתלוות לבן שלה או לבת שלה.
עאידה תומא סלימאן: היא נמצאת כל הזמן תחת לחץ יכול להיות, אם הגבר רוצה לשלוט בחיים שלה, זו אחת הדרכים לשלוט בחיים שלה.
עאידה תומא סלימאן: "את לא תהיי אחראית, את לא תתלווי".
אסמהאן ג'באלי: אני למדתי באוניברסיטה הפתוחה בכפר סבא, בבית ברל, למדתי והכל, אבל כשסיימתי את הלימודים שלי אסור לי להיות עובדת מדינה.
אסמהאן ג'באלי: אז למה נתתם לי כן ללמוד?
עאידה תומא סלימאן: כי שילמת.
מירב בן ארי: על מה היא שילמה?
מירב בן ארי: על הלימודים?
מירב בן ארי: יש גם סטודנטים שבאים מחו"ל משלמים ולומדים פה.
מירב בן ארי: מה זה, משהו - - -
אסמהאן ג'באלי: סיימתי את הלימודים שלי, עכשיו אסור לי להיות עובדת מדינה, אסור לי להיות מורה בבית ספר.
קריאה: כי את לא אזרחית.
אסמהאן ג'באלי: אני לא אזרחית, אבל אני נולדתי - - -
מירב בן ארי: הרי ללמוד כאן זה לא בעיה, יש גם סטודנטים זרים שלומדים.
מירב בן ארי: אבל לעבוד כאן
מירב בן ארי: צריך כנראה - - -
קריאה: צריך מעמד.
עאידה תומא סלימאן: נא לסיים.
אסמהאן ג'באלי: בקיצור, כאילו יש כל מיני, כל מיני נקודות שזה ממש כאב אבל כל פעם הכאב הזה בצבע אחר.
אסמהאן ג'באלי: אני רכזת לנושא הזה אצלנו במרכז מוסאוא שאנחנו עוקבים אחרי המשפחות האלה שיש כל משפחה שסובלת ממשהו, יש הרבה משפחות שסובלות, שמבקשים מהם בדיקת דנ"א שיוכיחו את הילדים - - -
עאידה תומא סלימאן: זה משהו אחר, אני הבנתי שיש עדות אחרת בנושא הזה בנושא הדנ"א.
עאידה תומא סלימאן: תיכף נגיע לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לתת לחברי הכנסת.
אסמהאן ג'באלי: אז תודה לכן ותודה לך שאת מלווה אותנו גם כן בתיקים האלה.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה ניבין.
ניבין אבו רחמון: אני אגיד כמה משפטים.
ניבין אבו רחמון: קודם כל תודה לאסמהאן.
ניבין אבו רחמון: קודם כל לגבי העבודה של הרשות, אני מאמינה שאתם עובדים לפי שלושה חוקים שזה חוק השבות האזרחות והכניסה ואני מופתעת שלא הצלחתם להגיד לנו לאיזו קטגוריה אתם מכניסים את הסוגיה של הנשים הפלשתיניות.
מזל כהן: דיברו איתנו על אלימות נשים, לא הגדירו לנו לאיזה אוכלוסיות מתכוונים.
מזל כהן: אילו היו מגדירים לנו, היינו באים עם כל הנתונים גם - - - לא הייתה לי בעיה להביא מידעים גם לגבי זה.
ניבין אבו רחמון: כן אבל זה מאוד חשוב שזה חלק ממש - - -
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני מבקשת מכולם לא לדבר ליד המיקרופונים כי זה עושה רעש בחדר ואני לא מצליחה לעקוב אחרי הדיון.
עאידה תומא סלימאן: תרחיקו את המיקרופונים ולא לעשות רעש.
ניבין אבו רחמון: עוד שני משפטים.
ניבין אבו רחמון: בעקבות חוק האזרחות הזה נוצר מצב בו חיים אלפי נשים וגברים - - - ועזה בישראל עם בני זוגם ללא שום אפשרות.
ניבין אבו רחמון: מדיניות זו בעצמה מהווה אלימות ממסדית נגד נשים ומהווה הפרה בוטה לאמנה בכל מה שקשור לביטול אפליה נגד נשים שעליה חתומה מדינת ישראל.
ניבין אבו רחמון: אנחנו חייבים עד שהחוק יבוטל, אנחנו צריכים למצוא טיפול מיידי למשפחות שבעקבות אישור החוק הזה שהם עכשיו סובלים ממצב סוציו אקונומי כל כך קשה וברמה של מתחת לקו העוני גם.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר משהו מקדים כי יש לי הרגשה שהדיון פה הוא דיון מקדים, דיון הכנה לבין שלושה עד חמישה דיונים שונים.
מיכל רוזין: יש פה קודם כל שלושה חוקים שונים שמתייחסים לקבוצות אוכלוסייה שונות, יש את חוק האזרחות שמתייחס למה שקראנו פעם איחוד משפחות לערביי ישראל עם פלשתינים, יש פה את חוק ההסתננות שמדובר על מבקשות מקלט ויש פה את הכניסה לישראל שמדובר על בנות זוג שנישאו לישראלים.
מיכל רוזין: בנוסף לכל אחת מהקבוצות האלה, בתוך כל קבוצה יש דיון אחד שהוא על המעמד, שאפשר להתווכח על המעמד ויש על העניין ההומניטרי, עניין של רווחה, עניין של בריאות.
מיכל רוזין: זה גם דיונים שונים.
מיכל רוזין: אתמול בוועדת ביקורת גם היה איזה טשטוש, יש דיונים שונים.
מיכל רוזין: בנוסף לכל זה אני רואה פה את הילד שלך ואני אומרת שגם נושא הילדים חייב לקבל דיון בפני עצמו כי למרות שיש מעמד כזה או אחר לאמהות מכל אחת מהקבוצות, הילדים צריכים להיות במדינת ישראל מוגנים ולא משנה מה האמא שלהם ומה המעמד שלהם ולכן יש פה אפילו חמישה דיונים שונים.
מיכל רוזין: אני רוצה להפריד עוד דבר ובזה אני מנסה לעזור לכם אבל אולי גם להקשות עליכם.
מיכל רוזין: צריך להפריד בין מדיניות של ממשלה, ממשלות ישראל, לא רק הנוכחית, גם קודמות, מדיניות מאוד ברורה שקבעה מה מעמד מבקשות מקלט, קבעה מה מעמד פלשתיניות שנישאות לערבים אפרופו חוק האזרחות וקבעה מהו ההליך של בנות זוג שנישאות לישראלים.
מיכל רוזין: זה נושא של מדיניות, זה בכלל לא התפקיד שלהם, זה אנחנו פה בבית הזה נלחמות ונמשיך להילחם לשנות כך או אחרת לשנות את המעמד של כל אחת מהקבוצות האלה או את החוקים שנותנים להם מעמד כזה או אחר.
מיכל רוזין: השאלה שנשאלת מופנית אליכם, היא בעצם בתוך החוקים האלה שאתן לא קובעות מדיניות וזה חוקים של הממשלה והממשלה קובעת את המדיניות ובתוך הנהלים שנקבעו, הבקשה שלנו לפחות לגבי העניין של הנוהל אלימות במשפחה הייתה שלא ייתכן שגברים ישראלים ודובר פה על גברים ישראלים אזרחים ישראלים, ובמקרה הזה אני חושבת דרך אגב, למרות שהחוק שונה, זו אותה תופעה שקורית לפעמים עם נשים פלשתיניות כמו עם נשים זרות אחרות.
מיכל רוזין: גברים ישראלים שנישאים לנשים זרות, מביאים אותן לחיות כאן במדינת ישראל, נוהגים בהתעללות ואלימות, בין אם כלכלית שהיא לא פחות אלימות, ונפשית ופיזית כלפי הנשים שלהם, בצורה כזאת או אחרת משחקים עם משרד הפנים, מוסרים או לא מוסרים מידע ובעצם הופכים את המדינה להיות כלי בידי גברים מתעללים אכזריים, שפוגעים בנשים שלהם.
מיכל רוזין: כאן בדיוק נכנסה הכנסת ואמרה, אתן חייבות לשים לב באיזה תהליכים הנשים הופכות להיות לא רק מופלות ונחותות מכיוון שהן לא אזרחיות ישראל - - -
עאידה תומא סלימאן: בנות ערובה.
מיכל רוזין: הבנות ערובה זה אפילו, אני חושבת שזו מילה עדינה, הן חיות במסוכנות עצומה שבעצם המדינה מגבירה את המסוכנות הזאת.
מיכל רוזין: איך היא מגבירה את המסוכנות?
מיכל רוזין: בזה שהיא נותנת לגבר את הזכות להחליט האם היא תישאר פה או לא.
מיכל רוזין: וכשאמרתי ילדים, אז העניין של ילדים הוא קריטי, מכיוון שאחת התופעות שראינו של נשים זרות שנישאו לישראלים הייתה שבעצם אמרו לה, הגבר התגרש ממנה, נפרד ממנה, שגם לא מובן למה עניין הנישואין פה מתחייב, מדינת ישראל מכירה בידועים בציבור, היא מכירה בנישואי חו"ל וכדומה - - -
מזל כהן: אני אשיב לך על זה.
מיכל רוזין: תשיבי לי על העניין של ידועות בציבור - - -
עאידה תומא סלימאן: תסיימי מיכל.
מיכל רוזין: אני מסיימת אבל אני באמת מנסה לעשות סדר בנושא מאוד כבד.
מיכל רוזין: השאלה שלי, אחת הבעיות הקשות שנוצרו ועל זה אני רוצה לשמוע אתכם גם רווחה וגם משרד הפנים, שכשנשים זרות נישאו לישראלים והיה ילד משותף, פעמים רבות האבא אמר "לא מעניין אותי הילד, שתלך גם עם הילד" ומשרד הפנים ומשרד הרווחה אמרו לה "תעזבי את הארץ עם הילד".
מיכל רוזין: משרד הפנים ומשרד הרווחה נכנסים לבעיה כשהאבא אומר אני רוצה את הילד, אז אי אפשר לסלק את אמא שלו.
מיכל רוזין: ואז היא נשארת פה, אין לה מעמד, היא לא יכולה לעבוד, אין לה מעמד מול בית חולים, מול בית ספר וכדומה, אבל עוד יותר גרוע כאשר האבא אומר לא מעניין אותי הילד, שתיקח אותו ותלך.
מיכל רוזין: ואז אתם פשוט, אני יודעת שעובדות סוציאליות אומרות לנשים זרות "קחי את הילד ותלכי מפה" למרות שהילד ישראלי, עם תעודת זהות ישראלית ומדינת ישראל מפקירה אותו ואומרת לו "לך מפה".
שפי פז: יש פה איזה מיליון ילדים ש- - -
מיכל רוזין: שפי פז, הנושא הזה לא נוגע בכלל לדברים שאת מטפלת בהם.
שפי פז: את לא תחליטי בשבילי - - -
מיכל רוזין: זה רק מראה על בורות - - - וחוסר הבנה.
שפי פז: לא תחליטי בשבילי מה מעניין אותי ומה לא.
מיכל רוזין: אי אפשר ככה, באמת.
מיכל רוזין: יש פה בורות וחוסר הבנה מצידך לחלוטין, במה מדובר.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת עכשיו לסיים את הוויכוח הזה.
קריאה: מיכל מה זה קשור, היא יכולה לשבת פה - - -
מיכל רוזין: היא יכולה לשבת, אני - - -
מירב בן ארי: אני הקשבתי לך קשב רב, הייתי - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו נעצור את זה.
שפי פז: אני רוצה לשאול כמה שאלות.
עאידה תומא סלימאן: את תבקשי ואני אתן לך זכות דיבור.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, חברת הכנסת מירב, רצית - - -
מירב בן ארי: אני מדברת בקצרה, פשוט לא הבנתי מה היה במשפט האחרון של מיכל שגרם לרחש אצל כולם.
מירב בן ארי: לא קשור לשפי.
מירב בן ארי: היה כאן רחש, משהו שנאמר כאן - - -
שפי פז: גירוש ילדים ישראלים.
מירב בן ארי: אוקיי, אני אשמח שאולי גורמי המקצוע יתייחסו כי היה פה רחש - - -
מיכל רוזין: ילד ישראלי, שיש לו אבא ישראלי?
מיכל רוזין: לא הבנתי על מה הרחש.
מירב בן ארי: משהו כאן קרה, בסוף דברייך.
מירב בן ארי: אני אומרת לך שהקשבתי לכל מה שקורה כאן.
מירב בן ארי: עניין אותי.
מירב בן ארי: אני אגיד בקצרה, אני ניהלתי את הדיון אם את זוכרת לפני שנה, וגם לא כל כך קיבלתי תשובות.
מירב בן ארי: לא יודעת אם קיבלת תשובות בהתחלה ופספסתי.
עאידה תומא סלימאן: קיבלתי אתמול בערב.
מירב בן ארי: כי בסוף, זה גם עלה בדיון הקודם, אני לא יודעת אם בכלל משהו נפתר, תעדכנו אותי.
מירב בן ארי: אבל בסוף האישה הזאת שמגיעה בדרך כלל ממזרח אירופה, את לא תאמיני, ביום ראשון הייתי במספרה ונכנסה אשה כזאת, אאוט אוף דה בלו, והיא לא מדברת עברית, - - -שהיא גם הגיעה מרוסיה לפני הרבה זמן והיא סיפרה לי עליה שהיא הגיעה, ראתה באינטרנט מישהו, הגיעה, הוא לקח אותה, לא נגיד מה העבודה שלו כי אולי נחשוף אותו, בנתניה, עבודה ספציפית, והוא לא יודעת מה עשה, התעלל בה, והיא באה ופשוט נהייתה חסרת כל.
מירב בן ארי: לא יודעת למה נכנסה לספרית שלי, ביקשה ממנה, אני זוכרת שהיא ברוחב לב נתנה לה 2,000 שקל, מה שאתן שומעות, ממש משרד הפנים נהייתה או משרד הרווחה, וכשאני הייתי היא באה להחזיר לה את הכסף, כי היא מצאה עבודה.
מירב בן ארי: אמרתי לה "מה פתאום נתת לה", היא אומרת לי תקשיבי, הבחורה אומרת לי אני גרה ברחוב, ההוא זרק אותה מהבית, היא ברחוב, היינו במקלט וראינו כמה כאלה.
מירב בן ארי: אני בדילמה פה, כי מצד אחד המדינה לא צריכה לקחת אחריות על אותם גברים שהזמינו מהאינטרנט, הגיעה האישה, עברה את מה שעברה ועכשיו המדינה צריכה לבוא ולהתמודד עם מישהי שאין לה תעודות, אין לה מעמד, היא אפילו לא יודעת עברית והיא מוצאת את עצמה ברחוב.
מירב בן ארי: אני שואלת האם אנחנו כמדינה באמת צריכים לקחת אחריות גם על האישה, עזבי את הילד, הילדים אני מסכימה איתך, אבל האשה הזו שעכשיו באמת לא מוצאת את עצמה ובסוף מי שעשה את כל האירוע הזה הוא אותו גבר מתעלל - - -
מיכל רוזין: אזרח ישראלי.
מירב בן ארי: אזרח ישראלי.
מירב בן ארי: אני אומרת לך שאני בדילמה והייתי גם בדילמה פה בפעם שעברה, בגלל זה אמרתי שלא נראה לי שהדילמות שלי נפתרות.
מיכל רוזין: אני מסכימה איתך שהיא לא צריכה לקבל אזרחות אולי, אבל היא צריכה לקבל טיפולים, היא צריכה לקבל סעד אם היא אישה מוכה למשל - - -
עאידה תומא סלימאן: - - - מדינה על מה שעושים האזרחים שלה.
שפי פז: לא מהמדינה, מהגבר שהכה אותה.
מירב בן ארי: רגע, מצד אחד את מוצאת אישה, בדרך כלל הן מגיעות מאותן מדינות, חסרת כל, שבסוף גם התעללו בה נפשית, מינית, חשוב לומר, ובסוף המדינה אומרת לה "בעיה שלך, תצאי מפה, את לא מעניינת".
מירב בן ארי: מצד שני אני גם אומרת, מה המדינה אשמה שאותו גבר בא והביא אותה לכאן, אגב, אני חייבת לומר שראיתי לא מזמן - - -
עאידה תומא סלימאן: מה המדינה אשמה בהרבה דברים שהאזרחים שלה עושים - - -
מירב בן ארי: אז אני שואלת את השאלה, למה אנחנו אחראים - - -
מיכל רוזין: כי יש למדינה אחריות על האזרחים - - -
מירב בן ארי: אבל היא לא אזרחית.
עאידה תומא סלימאן: אבל בן הזוג הוא אזרח.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו, עאידה, אני לא הכרעתי פה, אני שואלת.
מירב בן ארי: כי בסוף היא לא אזרחית, עם כל הכבוד, המדינה הזו גם ככה קורסת על נטל הרווחה.
ליאת שטיינברג: מה ההבדל בינה לבין קורבן סחר?
ליאת שטיינברג: למה בקורבן סחר משרד הפנים השכיל ליישם - - -
מיכל רוזין: אבל זה לשנה בלבד.
ליאת שטיינברג: שניה, יש נוהל - - - אצל קורבנות סחר משרד הפנים השכיל לקבוע נוהל ולאישה שעברה סחר על ידי אזרחי מדינת ישראל נותנים לה תקופה מסוימת, משקמים אותה.
ליאת שטיינברג: יש לה תקופה שנה לשבת בצורה מכובדת.
ליאת שטיינברג: אז אותו דבר גם פה, מה ההבדל בין סחר ל- - -
עאידה תומא סלימאן: אתן יודעות מה, אני מבקשת עכשיו שניה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מוכנה לקיים דיון בצורה כזו.
עאידה תומא סלימאן: הראש שלי משתגע עכשיו מכל השיחות הצדדיות.
עאידה תומא סלימאן: או שאנחנו מקיימות דיון או שכל שתיים יתפסו להם מקום בחוץ וידברו.
מירב בן ארי: אני בדילמה.
עאידה תומא סלימאן: עו"ד ליאת התחלת, אני מבקשת שתסיימי את הדברים שלך.
עאידה תומא סלימאן: זה זמן הדיבור שלך.
ליאת שטיינברג: כבוד היושבת ראש תודה רבה על כינוס הוועדה ותודה לכל מי שמשתתף פה.
ליאת שטיינברג: אנחנו התכנסנו לראשונה לפני שנה, חברת הכנסת בן ארי החליפה אותך והעלתה בסוף הישיבה שאלות נכונות שהיו ראויות לתשובה מהרשות.