GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמיר אוחנה: פתאום השר נוקט מדיניות אחרת – והשר, להזכיר, הוא נבחר ציבור – אז אומרים שזה יהיה המחוקק.
אמיר אוחנה: הצביעות הזאת פשוט זועקת.
עאידה תומא סלימאן: זו לא צביעות.
עאידה תומא סלימאן: כאשר רואים שיש אפשרות להתנהגות בלתי אחראית מבינים את הכוח של חקיקה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.
יעל כהן-פארן: תודה רבה חברתי, חברת הכנסת תומא סלימאן.
יעל כהן-פארן: קודם כול, גם אני מברכת על הדיון החשוב הזה.
יעל כהן-פארן: למרות שאיני מסכימה עם מרבית דבריה של חברתי, חברת הכנסת השכל, אני חושבת שעצם הדיון צריך להתקיים בכנסת ישראל.
יעל כהן-פארן: מה שאמרת, אמיר, לא נכון מהבחינה הזאת שזו צביעות.
יעל כהן-פארן: יש הנחיות מתי לשר מותר להרחיב או לצמצם ומתי הכנסת נדרשת.
יעל כהן-פארן: ברור שהחוקים מגדירים את זה, אבל מבחינה עקרונית, כשיש משהו שהוא מאוד משמעותי ומרחיב על פני ציבור שלם, דווקא אז הכנסת נדרשת להתערבות ולאישור.
אמיר אוחנה: ולקחת כלי נשק מאזרחים ולשלול את זכות ההגנה שלהם זה לא משמעותי?
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אוחנה - - -
אמיר אוחנה: היא פנתה אליי.
עאידה תומא סלימאן: ראיתי אותך כשאתה מנהל את הוועדות שלך.
עאידה תומא סלימאן: תאמין לי, אתה לא ליברלי כמוני היום, אז תשמור קצת ולא להתפרע.
יעל כהן-פארן: אני בזכות הדיבור, בבקשה.
אמיר אוחנה: כשתמר זנדברג באה אליי לשדולת הנשק נתתי לה לדבר לא כמו כולם, יותר מכולם, ויש פה נוכחים שיעידו על זה.
עאידה תומא סלימאן: תאמין לי, כבר נתתי לך יותר מכולם.
אמיר אוחנה: מאה אחוז, אני לא מתלונן.
עאידה תומא סלימאן: אז תן עכשיו לחברת הכנסת.
יעל כהן-פארן: ברור לי שגם הדיון עצמו וההחלטה עצמה צריכים להתקבל בכנסת ישראל.
יעל כהן-פארן: אתם רוב, אתם קואליציה ואתם תעבירו את זה, כנראה, גם אם זה יהיה בכנסת.
יעל כהן-פארן: אבל הדיון צריך להתקיים, ולא רק בדיעבד, אחרי שהשר קיבל את ההחלטה, כי זאת רפורמה מאוד משמעותית.
יעל כהן-פארן: אישרנו בוועדת הפנים שינוי בתקנות של הכשרה לכלי ירייה.
יעל כהן-פארן: זה היה ביולי, וכשאישרנו אותן ידענו שיש איזו כוונה להרחבה, לא היה בפנינו כל המידע מה בדיוק יורחב ובאיזה קנה מידה, ושכל מורה דרך, כל חקלאי וכל מי שהיה פעם סגן יוכל להוציא כלי נשק.
אמיר אוחנה: לא, זה היה לפני.
אמיר אוחנה: מורה דרך, חקלאי וסגן היו לפני, זה לא קשור לתיקון הנוכחי.
אמיר אוחנה: זה היה לפני שלוש שנים בערך.
יעל כהן-פארן: סגן יכול היה לקבל גם אחרי שהוא לא בצבא כבר 20 שנה?
אמיר אוחנה: כן, זה היה כבר.
אמיר אוחנה: התבחין הנוכחי זה רק רובאי 07.
יעל כהן-פארן: ההרחבה הנוספת לא היתה לפנינו והיא מרחיבה בצורה משמעותית, כמו שאנחנו יודעים.
יעל כהן-פארן: השאלה שלי היא מדוע כשישבנו והורדנו מפעם בשלוש שנים הכשרה, למשל - - -
אמיר אוחנה: להיפך, החמרנו.
יעל כהן-פארן: לא, זו הקלה.
אמיר אוחנה: החמרנו.
אמיר אוחנה: הכפלנו את ההכשרות, הכפלנו את הצורך בריענון.
אמיר אוחנה: להיפך.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה שאתה לוקח על עצמך לענות במקום המשרד.
אמיר אוחנה: אבל זה עובדות.
יעל כהן-פארן: זה המידע שאני זוכרת, יכול להיות שאני טועה.
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, יש כאן הרחבה ואני סבורה שהנתונים לגבי כמה חיי אדם ניצלו, וכמובן שאנחנו בעולמנו חיים, אנחנו יודעים שהיה את טרור היחידים והיו מקרים שאכן ניצלו חיי אדם – אני לא מזלזלת בכך – בזכות זה שלאזרחים היה נשק.
יעל כהן-פארן: אבל המידע כמה זה באמת השפיע וכמה ההרחבה הזאת צפויה, לפי ההערכות של המשטרה, להשפיע על העתיד לעומת החשש של הקניית כלי נשק להרבה יותר אזרחים וההשפעות האזרחיות שיש לזה – חיי אדם הם חיי אדם, ואנחנו צריכים לשים את זה על השולחן אחד מול השני.
יעל כהן-פארן: המידע הזה לא בידינו גם היום.
יעל כהן-פארן: שמענו את שדולת הנשים, הן לא קיבלו את המידע.
יעל כהן-פארן: הוא לא הוצג כי אף פעם לא נערך הדיון, כי לא נדרשנו לאשר או לא לאשר.
יעל כהן-פארן: הדברים האלה צריכים להיות לא כלאחר יד אלא לאחר שיקול דעת מאוד משמעותי.
יעל כהן-פארן: אנחנו רואים מה קורה בארצות הברית – אנחנו לא מתקרבים לשם גם בהרחבה הנוכחית, זה ברור לי – זה זועק לשמיים שככל שיש יותר נשקים בחברה יש יותר רציחות, נקודה.
יעל כהן-פארן: מספר הרציחות שם הוא דרמטי והיסטרי.
אמיר אוחנה: אז גם בפינלנד, איסלנד, אוסטריה, אוסטרליה יש - - -
יעל כהן-פארן: אין לך את אותן כמויות.
יעל כהן-פארן: אתה לא רוצה לראות בארץ ילדים בני 16 נכנסים לבית ספר ויורים, תסכים אתי.
יעל כהן-פארן: אני חוששת שההרחבה הזאת תביא ליותר מקרים, שאתה מאוד מאוד לא רוצה לראות אותם.
יעל כהן-פארן: הוועדה הזאת עוסקת במעמד האישה, אנחנו יודעים כמה השפעה יש לזה על נושא של אלימות במשפחה, כשהנפגעות העיקריות הן נשים.
יעל כהן-פארן: אמרתם שמי שרוצה לרצוח את אישתו ימצא את הדרך לעשות זאת, אבל כשיש לו אקדח בבית זה הופך להיות הרבה יותר קל, ולזה אנחנו צריכים לשים לב.
יעל כהן-פארן: הדיון צריך להיות מעמיק, עם כל הנתונים, עם כל המידע וקבלת ההחלטות צריכה להיות שקולה ולא רק על-ידי השר, כי יש פה רפורמה מאוד נרחבת.
עאידה תומא סלימאן: התכוונתי לסיים את הדיון הזה ב-11:30 כי יש לי עוד ישיבה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני נותנת לאלה שרשומים כבר, אי אפשר להירשם עכשיו, אני מאוד מצטערת.
עאידה תומא סלימאן: מי שרצה לדבר היה צריך להירשם בתחילת הדיון הזה כדי שאדע איך אני מחלקת את הזמן.
מאיר רוט: גברתי, אם תרשי לי.
מאיר רוט: הייתי רוצה לתקן פה כמה מספרים.
מאיר רוט: יש לי נתונים לגבי - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת מי כבודו, תרשום פתק ותשלח ואם אראה שבלתי אפשרי לסיים את הדיון הזה בלי המידע שתמסור – אתן לך.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין ענת טהון אשכנזי, בבקשה.
ענת טהון אשכנזי: תודה לך, היושבת-ראש, על הדיון ותודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.
ענת טהון אשכנזי: - - - ב"אקדח על השולחן במטבח" התפיסות ביחס לכלי הנשק שונות במהותן; בעוד שהוצגה פה מדיניות שכלי הנשק הוא כלי שמבטיח את המרחב הציבורי, אני רואות זאת ככלי מאיים על המרחב על הציבורי, ובעיקר על נשים מקבוצות מוחלשות.
ענת טהון אשכנזי: אני רוצה להתמקד בהיבט הפרוצדורלי.
ענת טהון אשכנזי: אין ספק שהתבחינים הללו, ביחד עם הוראת השעה שחודשה שוב במאי האחרון, משנים סדרי עולם.
ענת טהון אשכנזי: ככל שאנחנו מכירות את הנתונים של המשרד לביטחון הפנים, מדובר על פוטנציאל של בין 500,000 ל-600,000 אנשים בעלי נשק – אגב, נשמח לראות מה הביסוס העובדתי לכך.
ענת טהון אשכנזי: לכן זה שינוי דרמטי מאוד, שהתבחינים והמסגרת הנורמטיבית של דיון ציבורי שהם מחייבים היא לא ראויה, והדיון הזה מדגים את זה.
ענת טהון אשכנזי: אנחנו רוצות לחזור על הדרישה לשנות את המסגרת הנורמטיבית וגם לפנות למשרד לביטחון הפנים ולעומד בראשו ולהבין מה היה הליך ההיוועצות שבסופו עוצבו התהליכים הללו: האם היה הליך היוועצות בין-משרדי?
ענת טהון אשכנזי: מה היה הבסיס העובדתי להליך ההיוועצות הזה?
ענת טהון אשכנזי: הדיון הציבורי, שמתקיים עכשיו ובגינו גם הוקמה ועדה ציבורית, היה צריך להתקיים לפני יצירת התבחינים ולא עכשיו.
ענת טהון אשכנזי: ובהקשר הזה: מדוע לא להשעות את התבחינים שלה, כשהוקמה כבר ועדה ציבורית - שאגב, גם ביחס לייצוג שלה, היינו מצפות שיהיה בה ייצוג למגוון קבוצות האוכלוסייה, ובוודאי לחברה הערבית שבה ההשפעה של כלי ירייה היא אקוטית במיוחד.
ענת טהון אשכנזי: אבל אם יש ועדה ציבורית כזאת, מדוע לא להשעות את התבחינים, לראות את המסקנות שלה, שהוועדה הציבורית הזאת תשמע את הציבור הרחב, ואחר כך נוכל לראות האם יש צורך בתבחינים, יחד עם הגיבוש הנוסף של הוראת השעה.
ענת טהון אשכנזי: נשמח לנתונים, אם בכלל התקיים איזשהו דיון בין-משרדי סביב הנושא הזה, האם נשמעו הקולות של משרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרדים נוספים שהם רלוונטיים, ולהבין מה המשמעות של ועדה ציבורית שממונה לאחר שכבר השתנו סדרי עולם.
עאידה תומא סלימאן: אלכס זוהר, יו"ר העמותה לקידום תרבות הנשק בישראל.
עאידה תומא סלימאן: לא ידעתי שיש תרבות לנשק.
אלכסנדר זוהר: יש תרבות לנשק - - -
עאידה תומא סלימאן: יש לך שלוש דקות לדבר, בבקשה.
אלכסנדר זוהר: נתחיל מזה שהטענה שריבוי כלי נשק חוקיים בידיים של אנשים נורמטיביים מגביר פשיעה היא טענה מופרכת, בדיוק כמו הנתונים של 105,000 שנזרקו פה.
אלכסנדר זוהר: בואו נשווה: מדינת ישראל – 8.2 מיליון אנשים; שוויץ – 8.4 מיליון אנשים.
אלכסנדר זוהר: במדינת ישראל יש 6.7 כלי נשק פר 100 איש; בשוויץ 46 כלי נשק פר 100 איש.
אלכסנדר זוהר: איפה יותר שקט ופחות אלימות?
אלכסנדר זוהר: בשוויץ.
קריאה: חוץ מהנשק, אנחנו שווים בכול.
אלכסנדר זוהר: לגבי ההרחבה האחרונה – ההרחבה האחרונה חלה אך ורק על כלי נשק ברישוי פרטי.
אלכסנדר זוהר: זאת אומרת, אין מה להכניס לכאן נשקים של ארגונים כי זה לא קשור.
אלכסנדר זוהר: אף מאבטח לא קיבל כלי אחד יותר כתוצאה מההרחבה הזאת.
אלכסנדר זוהר: נזרקים פה מספרים של 600,000 איש; נכון, יש אולי 600,000 איש שהם בוגרי רובאי 07, אבל אולי 20,000 יקבלו את הרישיונות.
אלכסנדר זוהר: לא צריך לשכוח שלא מספיק לעמוד בקריטריונים, צריך לעמוד גם בכל התבחינים האחרים ולא כל מי שיבקש יקבל.
אלכסנדר זוהר: אם אנחנו מדברים על מספר רציחות הנשים, והכותרת של הדיון הזה היא ההשפעה של ההרחבות על רצח נשים - - -
עאידה תומא סלימאן: לא כתוב רצח נשים, כתוב ביטחון נשים.
עאידה תומא סלימאן: יש ביטחון גם לפני הרצח.
אלכסנדר זוהר: דובר פה הרבה מאוד על רצח אז נזכרתי.
אלכסנדר זוהר: לגבי הביטחון ורצח נשים: משנת 2000 עד 2016 כולל, בנשק ברישוי פרטי נרצחו בישראל בדיוק עשר נשים מתוך 384 נשים שנרצחו בסך הכול.
אלכסנדר זוהר: כשאנחנו מדברים על אקדח על שולחן המטבח – הוא לא מונח על שולחן המטבח; על שולחן המטבח מונח סכין, שזה 149 מקרי רצח באמצעות סכינים.
אלכסנדר זוהר: לכן לתפוצת נשק חוקי אין שום השפעה – יש לי פה נתונים, לצערי זה לא עולה - על רצח נשים ועל פגיעה בנשים.
אלכסנדר זוהר: אין, חד-משמעית, חד-ערכית.
אלכסנדר זוהר: לגבי הטענות של שדולת הנשים שלא קיבלו נתונים - מרים, קיבלת ממני נתונים.
אלכסנדר זוהר: קרן – מרים?
אלכסנדר זוהר: ואתה הסמכות?
מרים זלקינד: אתה המשטרה?
עאידה תומא סלימאן: היא דיברה על המשרד.
עאידה תומא סלימאן: אם אתה הצד השני של המטבע, של המשרד, אז בוא נדע את זה.
אלכסנדר זוהר: לא.
אלכסנדר זוהר: הנתונים שנתתי להם פשוט נלקחו מהמשרד.
עאידה תומא סלימאן: אתה נתת.
עאידה תומא סלימאן: אתה לא הסמכות במדינה, אדוני.
עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה תרבות הנשק תהיה הסמכות מעכשיו והלאה.
אמיר אוחנה: אם יש למישהו נתונים סותרים אז אפשר לראות אותם.
עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי שאני יודעת בדיוק לעשות את מה שצריך.
קריאה: למי שייך הארגון?
קריאה: למשרד לביטחון פנים?
אלכסנדר זוהר: ארגון וולונטרי.
עאידה תומא סלימאן: ארגון וולונטרי שלקח לעצמו את הסמכות לתת תשובות על שאלות שמופנות למשרד ממשלתי.
עאידה תומא סלימאן: אני אציע למשרד הממשלתי להגיד את עמדתו בנושא הזה: האם הוא מוסמך לתת נתונים בשם המשרד?
אליעזר רוזנבאום: רק המשרד מוסמך.
עאידה תומא סלימאן: רק המשרד, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שהמסר נקלט.
אליעזר רוזנבאום: נעביר את הנתונים, כמו שאמרנו.
עאידה תומא סלימאן: יש לך חצי דקה לסכם את הדברים שלך.
אלכסנדר זוהר: כמו שאמרתי לפני שחתכו אותי, ב-16 שנים נרצחו עשר נשים בנשק פרטי ברישוי חוקי, כאשר באותה תקופה בדיוק היו לפחות 40 פיגועי פח"ע שנמנעו או צומצמו נזקים שלהם על-ידי נשק פרטי, ועוד 16 מקרים של הגנה עצמית לגיטימית בנשק פרטי, שגם היא מנעה פגיעות בנפש.
עאידה תומא סלימאן: מיכל גומל בלט, איגוד העובדים הסוציאליים, בבקשה.
מיכל גומל בלט: כעובדות סוציאליות, אנחנו עומדים בחוד החנית החברתית וההוראות החדשות נוגעות ישירות לעבודה שלנו בכמה אופנים.
מיכל גומל בלט: אנחנו מטפלות בנפגעי אלימות של משפחה, אנחנו מטפלות במשפחות שכולות על רקע התאבדות ורצח ואנחנו מטפלות בנפגעי פשיעה אלימה ובשיקום עבריינים.
מיכל גומל בלט: ברור לנו, כמו שנאמר פה הרבה פעמים, שיותר כלי נשק במרחב הציבורי יגדילו את מספר ההתאבדויות, יגדילו את מספר נפגעי הפשיעה האלימה ויגדילו את האיום בבתים.
מיכל גומל בלט: היה פה דגש על רציחות; הרציחות הן הקצה של הרצף, אנחנו עדות לאיום המתמשך בבתים ואנחנו מטפלות במקרים האלה יום-יום, שעה-שעה.
מיכל גומל בלט: אני רוצה לשים את הדגש על העניין של התבחינים, שהם בלתי סבירים בעליל, לקבלת נשק.
מיכל גומל בלט: רובאי 07 לא מעיד על רמת המסוכנות של מחזיק הנשק.
מיכל גומל בלט: יש צורך לעשות תבחינים הרבה ברורים בהתייעצות של גורמי הממשלה הרלוונטיים, כמו שנאמר פה, משרד הבריאות ומשרד הרווחה.
מיכל גומל בלט: לא ייתכן שהתבחינים כרגע נותנים אפשרות לכל אחד כמעט להחזיק נשק, ורובאי 07 לא מעיד על רמת המסוכנות של מי שמחזיק את הנשק.
מיכל גומל בלט: אנחנו מצטרפות לדרישה שעלתה פה להשעות את התבחינים הנוכחיים, לתת לוועדה הציבורית לעשות את העבודה שלה ושיתקיים דיון מקצועי רציני בין כל משרד הממשלה הרלוונטיים ודיון ציבורי משמעותי בכנסת וחקיקה מתאימה.
עאידה תומא סלימאן: אביב ארוך, איגוד חברות השמירה, בקצרה בבקשה.
אביב ארוך: אנחנו ארגון שמייצג 90% מחברות השמירה ואני מוסמך לדבר בשם הארגון.
אביב ארוך: לא זומנו במקור אבל אני רואה שהנושאים שלנו זולגים לתוך הדיון, אז אני רוצה להגיד שלוש או ארבע נקודות.
אביב ארוך: קודם כול, רוב הנשקים שלנו מאוחסנות עדיין בכספות במתקנים ולא ניצלנו לרעה את ההיתר הזה.
אביב ארוך: לא הצפנו את השוק בנשק בבית של אנשים.
אביב ארוך: אני אישית אחראי על 400 כלי ירייה, 50 מתוכם בבית לצרכים מבצעיים וכל השאר בכספות.
אביב ארוך: גם אני ישן יותר בשקט בלילה כשהמאבטחים שלי לא לוקחים את הנשק הביתה.
עאידה תומא סלימאן: מעניין - אני אומרת את זה באופן חיובי.
עאידה תומא סלימאן: אתם מבינים שהזליגה הזו למרחב הציבורי עלולה לטמון בחובה סכנות.
אביב ארוך: אם היא לא נחוצה, היא לא נחוצה.
אביב ארוך: מאבטח לא שוכח את הנשק בבית בדרך לעבודה - - -
אביב ארוך: לגבי פלילים שהוזכרו פה: מאבטח שמסתבך, אפילו בתלונה מול אשתו, לא מקבל את הנשק בחזרה.
אביב ארוך: בחור כזה, אני יכול למצוא לו עבודה אחרת בלי נשק.
אביב ארוך: זה לא יקרה, חד וחלק.
עאידה תומא סלימאן: יש נהלים ברורים בחברות או שאתה מדבר על החברה שאתה מנהל?
אביב ארוך: אני מייצג את הארגון, לא רק את החברה שלי.
אביב ארוך: כמה שלא נוח לנו לאבד עובדים, אנחנו יודעים שכשבן אדם חשוד בפלילים בישראל, עד שלא ימצו את הדין הוא לא יעבוד עם נשק, וזה בסדר.
קריאה: אבל מה לגבי הידרדרות נפשית - - - ?
אביב ארוך: המקרה הספציפי הזה היה כנראה התאבדות כפולה ובואו לא נדבר עליו עד שהמשטרה לא תסיים.
אביב ארוך: עד שלא יתפרסמו העובדות אני לא רוצה לדבר עליו.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה לתחם את הדיון.
אביב ארוך: אנחנו בעד צמצום כלי נשק במרחב, אנחנו גם בדיונים עם האגף, עם המשטרה.
אביב ארוך: איפה שלא צריך נשק לא צריך נשק.
אביב ארוך: מאבטח בבית ספר אולי לא צריך להיות חמוש אלא שיהיה מישהו אחר שיגבה אותו – כנ"ל, אין שום סיבה להציף את השוק.
אביב ארוך: אבל תבינו שהמספרים שאתם מדברים עליהם של נשק ארגוני, זה כלי העבודה שלנו, המספרים האלה נכפים עלינו מטעם גופים מנחים.
אביב ארוך: אנחנו לא סתם מחזיקים 100,000 אקדחים או 150,000 או איזה מספר שלא תגידו, אלא זה כלי עבודה.
אביב ארוך: נדרש ממני לשים מאבטח חמוש – אני שם מאבטח חמוש; אם לא נדרש חמוש – אני שם בודק שהוא לא חמוש.
אביב ארוך: נקודה אחרונה: סטטיסטיקות.
אביב ארוך: אני מכיר סטטיסטיקה של כ-40,000 חמושים בכל רגע נתון.
אביב ארוך: חשוב שנבין, זה לא כמו 40,000 אזרחים, שזה אותם אזרחים לאורך השנים.
אביב ארוך: זה 40,000 איש במקצוע שאורך החיים שלו הוא שנה וחצי–שנתיים בממוצע.
אביב ארוך: זאת אומרת, 40,000 החמושים של היום הם לא 40,000 החמושים של עוד שנה ולא של עוד שנתיים.
אביב ארוך: זה הרבה יותר אנשים בשוק שמתגלגלים.
אביב ארוך: אם נצליב את זה עם כמות הירי הלא מוצדק שנגרם על-ידי מאבטחים האחוזים הם פתאום מאוד קטנים.
אביב ארוך: זה לא 100,000 או 120,000 אזרחים שזה אותם אזרחים.
אביב ארוך: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מעניין מאוד מאדם שבא מתחום שאמור לעסוק ביום-יום שלו בעניין של נשק, והוא בא עם גישה שאומרת לצמצם כמה שאפשר.
עאידה תומא סלימאן: מעניין אם האמירה הזאת נשמעה בדיונים שהתקיימו במשרד כאשר החליטו.
אמיר אוחנה: כמה העיסוק של היום-יום - - -
אלכסנדר זוהר: - - -
עאידה תומא סלימאן: לא נתתי לך זכות דיבור, אדוני.
עאידה תומא סלימאן: נתתי לך, סיימת, עכשיו אתה לא מתפרץ לדברים שלי.
עאידה תומא סלימאן: מיכל פנט-פלג, נשים עושות שלום, דוברת אחרונה.
אמיר אוחנה: גברתי, אני מאוד מבקש לתת רשות דיבור למאיר רוט מלשכות המסחר.
אמיר אוחנה: אני מבקש ממך, גברתי.
עאידה תומא סלימאן: יש לי עוד דיון ואני רוצה לסכם בזמן שלי, לא בלחץ של אף אחד.
מאיר רוט: לא התפרצתי, ביקשתי זכות דיבור.
מיכל פנט פלג: אנחנו מברכות על הדיון הזה, אני וחברותיי פה.
מיכל פנט פלג: כל הנושא הזה מאתגר את התפיסה המובנת לגמרי שהמדינה היא זו שאמורה להגן על האזרחים שלה.
מיכל פנט פלג: המדינה זה כל הרשויות שלה - המשטרה, הצבא ורשויות הביטחון האחרות – שאמורות להגן על האזרחים ואוי ואבוי לנו, אחרי שהפרטנו את הבריאות, ואולי גם את החינוך ואולי את הרווחה, אם נפריט גם את הביטחון.
מיכל פנט פלג: כך שהתפיסה שכל אדם רשאי לשאת נשק כדי להגן על ביטחונו היא תפיסה מאוד מוטעית, ואנחנו רואים מה קורה בארצות הברית ובמקסיקו כשיש הרבה כלי נשק.
מיכל פנט פלג: נכון שיש יוצאים מן הכלל, כמו אזורי פשיעה חקלאית המרוחקים מן המרכז ועוד אחרים, ולהם גם התבחינים הקודמים נתנו מענה, ואם הם לא נתנו מענה – צריך לתקן אותם לגבי אנשים שבאמת זקוקים לכלי נשק.
מיכל פנט פלג: עד 2015 מאבטחים היו צריכים להשאיר את הנשק שלהם במקום העבודה לפני שהם חוזרים הביתה.
מיכל פנט פלג: משום מה העניין הזה בוטל והיום מאבטחים לוקחים את הנשק הביתה, ולכן קרה מה שקרה.
מיכל פנט פלג: לגבי פיגועי טרור - רוב גדול של פיגועי הטרור קורים מעבר לקו הירוק.
מיכל פנט פלג: מעבר לקו הירוק ישראלים מקבלים רישיון לכלי נשק בקלות רבה.
מיכל פנט פלג: להערכתי, כל המתנחלים שמבקשים כלי נשק מקבלים אותו, כך ששם אין בעיה של מחסור בכלי נשק כדי להגן על הנפגעים.
מיכל פנט פלג: לגבי המשטרה והמשרד לביטחון הפנים - - -
אמיר אוחנה: מה לגבי אלה שבתוך תחומי הקו הירוק?
מיכל פנט פלג: היינו מצפות מהמשטרה להגיע הנה עמוסה בנתונים על מספר הרישיונות שניתנים כל שנה לפי סוג, על מספר מקרי הירי, על מספר הרציחות.
מיכל פנט פלג: לא קיבלנו מכם שום נתונים, ולכן מסתובבים פה כל מיני נתונים.
מיכל פנט פלג: זה נראה לנו הצגה מאוד לא רצינית.
מיכל פנט פלג: לגבי פיגועי טרור באופן כללי – אנחנו חושבות שאת הטרור צריך לפתור על-ידי סיום הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים בהסכם מדיני, זאת אומרת בשלום.
מאיר רוט: בוויתור על מדינת ישראל, אולי אז נגיע.
קריאה: זו לא זכות הדיבור שלך.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שהבעת את דעתך.
עאידה תומא סלימאן: קודם כול, אני רוצה להדגיש שוב את הדברים שהייתי רוצה לקבל לידיים שלנו, בוועדה, מהמשרד לביטחון פנים ואחר כך אסכם את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה מידע על כל הנושא של האכיפה על מסירת נשקים שלא חודש רישיונם.
עאידה תומא סלימאן: כפי שהסברתי בהתחלה, זה לא רק עניין של סטטיסטיקה אלא מה המדיניות, האם יש אכיפה יזומה ואיך מתבצעת האכיפה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל גם את כתבי המינוי של הוועדה, כולל הסמכויות של ועדת הפיקוח ואיך תנהל את העבודה שלה.
אליעזר רוזנבאום: ועדת הבדיקה.
עאידה תומא סלימאן: פיקוח, לא בדיקה – ככה זה נקרא על-ידי השר.
עאידה תומא סלימאן: בגלל זה הבנתי שזה יותר פיקוח.
אליעזר רוזנבאום: זו ועדת בדיקה לבדיקת התהליך של מתן הרישיון ופיקוח עליו.
הרצל קבלו: המנדט של הוועדה הוא פיקוח על יישום הרפורמה.
עאידה תומא סלימאן: "הקים ועדת פיקוח ומעקב אחר יישום רפורמת רישוי כלי נשק שהושקה לאחרונה".
עאידה תומא סלימאן: ארצה לקבל את כתב המינוי, כולל הסמכויות ולו"ז מתי צפויה הוועדה לסיים כי ארצה אחר כך לזמן את הוועדה להציג את ההמלצות שלה אצלנו בדיון.
עאידה תומא סלימאן: ארצה לדעת כמה בקשות אושרו מאז תחילת הפעילות בתבחינים וכמה בקשות נידחו; תשובה על הנושא של עניין הכספות – איך בודקים אם יש כספת או אין כספת; איך בודקים שהנשק נמצא כל הזמן בתוך הכספת; האם יש לכם דרך לבדוק את זה ואיך אתם עושים את זה; איך מבטיחים שתהיה כספת; האם נבדקים מקרי אלימות דרך לשכות רווחה או דרך משרד הרווחה, כי אני יודעת שלא כל מקרי האלימות נגד נשים מגיעים למשטרה.
עאידה תומא סלימאן: להסתמך על המידע שנמצא בידי המשטרה – אני חושבת שלא נכון.
עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים בעניין הזה ואיך תבדקו את זה?
עאידה תומא סלימאן: זה דבר שמחייב לשקול שיתוף פעולה בין כל הגורמים הרלוונטיים לדיון הזה, גם בבדיקת התבחינים, פיקוח על התבחינים ואיך מבצעים אותם ואיך קובעים אותם.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה גם לקבל סטטיסטיקה על זליגת נשק חוקי לגורמים והפיכתו לנשק בלתי חוקי שמסתובב בידיים של אנשים.
עאידה תומא סלימאן: כמה פשעים בוצעו בשלוש השנים האחרונות בנשק שמקורו נשק אישי?
עאידה תומא סלימאן: האם יש סטטיסטיקה ברורה שמבדילה בין פשעים שבוצעו בנשק חוקי, כאשר הוא עדיין בידיים של מי שקיבל את הרישיון, וכאלה שבוצעו על-ידי מישהו שאיכשהו הנשק הזה זלג אליו – גורמי פשע שהנשק החוקי זלג לידיים שלהם?
עאידה תומא סלימאן: ארצה לקבל את הסטטיסטיקה הזו, ואם הסטטיסטיקה לא קיימת - זה אומר איך בודקים את העניינים, ואז אף אחד לא יבוא אליי בטענות בכל פעם שאני אומרת שנשק חוקי רחב יגרום יותר זליגה לנשק בלתי חוקי.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו בקשר לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: כמובן, הדיון הזה הוא בשתי רמות עקרוניות: יש את הרמה העקרונית של תפיסת עולם ואיך היינו רוצות לראות את החברה שאנחנו נמצאות בה ותפיסה של מה זה ביטחון וביטחון אישי.
עאידה תומא סלימאן: זה דיון חשוב ביותר, ואני חושבת שאי-אפשר לפסוח עליו ברגע שהמציאות שלנו משתנה בצורה כל כך דרמטית כמו בשינוי הזה.
עאידה תומא סלימאן: ויש את הצד השני, שהוא יותר פרוצדורלי: של נהלים, תבחינים, איך מבצעים, איך בודקים ואיך מוודאים שהבדיקה נעשית.
עאידה תומא סלימאן: ברמה הראשונה, אני חושבת שיש פער בין תפיסת העולם שאומרת שביטחון אישי זה לא בהכרח חימוש יתר של האזרחים.
עאידה תומא סלימאן: כאלה שמדברים על זכות האזרח להגן על עצמו, אז שידברו על האזרח באופן כללי, על האזרח שקיים במדינת ישראל ולא על קבוצות כאלה או אחרות של אזרחים, לבדוק את ביטחונם של כלל האזרחים וזכותם להגן על עצמם - דבר שלא נעשה לפי התבחינים האלה והוקדשה מחשבה רק לקבוצות מסוימות בתוך האוכלוסייה.
עאידה תומא סלימאן: לא ישלה אותי כל הנושא של הפיכת הנושא לנגיש מבחינת המחירים.
עאידה תומא סלימאן: זה לחמש את עצמנו לדעת, זה מה שקורה, ולקבוצות מסוימות ולא לכולם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד לבדוק את זה.
עאידה תומא סלימאן: זה אבסורד שאנשים שהנשק הארגוני נמצא בידיים שלהם, הוא מפוקח על ידיהם והם שומרים עליו באים ומביעים עמדה, שאני ידעתי אותה מקודם, שדווקא צריך להבין את הסיכון הקיים - - -
מאיר רוט: בגלל אסונות שהנשקים האלה גורמים - - -
עאידה תומא סלימאן: אדוני, אל תגרום לי לזרוק אותך מהחדר, אני מבקשת.
מאיר רוט: אוקיי.
מאיר רוט: ביקשתי רשות דיבור.
עאידה תומא סלימאן: לא קוטעים יושבת-ראש כאשר היא מסכמת.
מאיר רוט: סליחה.
עאידה תומא סלימאן: לא קוטעים אותי.
מאיר רוט: סליחה, אני מלכתחילה הצבעתי.
עאידה תומא סלימאן: מלכתחילה ביקשתי לסכם בשקט, ואם לא תיתן לי – אני מבקשת ממך לעזוב את החדר.
עאידה תומא סלימאן: אנשים מבינים את החשיבות ואת הסיכון שקיים בנשק שמסתובב במרחב הציבורי האזרחי, ואני חושבת שהגיע הזמן שיבינו את זה כל האנשים האחראים על הנושא.
עאידה תומא סלימאן: אני פונה עכשיו לשר ומבקשת לעצור את הפעילות לפי התבחינים האלה ולהתלות את זה עד שהוועדה שהוא בעצמו מינה – עצם העובדה שהוא מינה ועדה, הוא מבין את החשיבות של הפיקוח על התהליך הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת ממנו, קודם כול, להרחיב את החברות בוועדה הזו, שתכלול גם נציגים של משרדים שכבר קבעו בוועדות בין-משרדיות וכבר קבעו בוועדות מקצועיות אצלם את הצורך בצמצום.
עאידה תומא סלימאן: לא להדיר אותם מהדיונים האלה בגלל עמדות מקצועיות.
עאידה תומא סלימאן: אפנה לשר ואבקש שירחיב את החברות, שתכלול גם גורמים מהחברה האזרחית וגם גורמים מהממשלה שרלוונטיים לדיון הזה בוועדה, ולעצור את הפעילות לפי התבחינים האלה עד קבלת ההמלצות של הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן גם לחשוב באופן יזום על חקיקה שמסדירה את העניין הזה ולא להשאיר את זה להחלטות של שר.
עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין אישי, זה לא עניין שמכוון, אחרת כל החוקים של מדינת ישראל יהיו מכוונים לגופם של אנשים או שרים במקום שישקפו את האינטרס הכללי של כלל האזרחים.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לקבל פילוח של ניסיונות הרצח ואת התקיפות החמורות - פילוח לפי השימוש בנשק.
עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו דיברו רק על רצח ולא על ניסיונות רצח ולא דובר על אלימות מאוד קשה שהשתמשו בה בנשק.
עאידה תומא סלימאן: זה ייתן תמונה יותר רחבה.
יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, שניה לפני שאת נועלת, אני רוצה להבהיר קודם.
יעל כהן-פארן: לדבריי קודם התפרץ חבר הכנסת אוחנה, שבדיוק עוזב את החדר, הצליח לבלבל אותי ולתת לי תחושה שאני לא יודעת מה אני מדברת.
יעל כהן-פארן: אז זה לא היה לעניין וגם בדקתי את הדברים, והדברים שאמרת הם לא נכונים.
יעל כהן-פארן: התבחינים החדשים, שכל מי שהוא סגן, גם לא בשירות פעיל - - -
אמיר אוחנה: שלוש שנים לפחות.
יעל כהן-פארן: זה לא מה שמופיע במידע - - -
אמיר אוחנה: ראש אגף רישוי כלי ירייה הוא הסמכות, לא אני.
עאידה תומא סלימאן: תמשיכו את הדיון אחר כך, כי כבר נעלתי.
עאידה תומא סלימאן: הנקודה הובהרה, תודה.
מוסי רז: בוקר טוב, אני פותח את הדיון המהיר לבקשתן של שלוש חברות כנסת, חברת הכנסת רחל עזריה, חברת הכנסת מיכל בירן וחברת הכנסת עליזה לביא.
מוסי רז: אני מזכיר שקיימנו דיון לפני חצי שנה ולא היו נציגי משרד הבריאות.
מוסי רז: היו לנו שאלות אליהם, אז עכשיו יש נציגים ממשרד הבריאות, אבל ראשית, חברת הכנסת בירן.
מיכל בירן: אני חושבת שהסיבה שהתכנסנו מלכתחילה הייתה באמת המחשבה המטרידה שישנן ביציות שאנשים מקבלים בתרומה וכל כך מחכים ומחיילים ליום הזה ולרגע הזה ובעצם לא נעשות בדיקות מספיק מספקות, כאלה שיכולות להיעשות.
מיכל בירן: לא היו לנו מספיק נתונים, אבל החשש שלנו שזה יכול להיגמר גם בטרגדיה שניתן למנוע מראש, ואני חושבת שזו הסיבה שגם כינסנו את זה מלכתחילה וגם רצינו לשמוע באמת מה המציאות בשטח, איך התהליך עובד, כמה 'פאקים' בתהליך כבר התגלו בעבר, שנדע איפה אנחנו עומדים ומה אולי צריך לעשות בעניין.
מוסי רז: טוב, אז אולי אני אתחיל עם ד"ר יורם לוטן ממשרד הבריאות.
מוסי רז: מה שעלה כאן בפעם הקודמת זה מה בדיקת הרקע הרפואי של תורמות הביציות, האם יש בעיות בתחום הזה, וגם אני רוצה להזכיר שאנחנו לא ידענו מספרים, על מה אנחנו בכלל מדברים, על תרומה אחת בשנה, 200, 1,000, 200,000?
מוסי רז: מה סדר הגודל של התופעה שאנחנו מדברים עליה בכלל, של התרומות?
ד"ר יורם לוטן: לצערנו היינו רוצים שיותר.
ד"ר יורם לוטן: מדובר רק על עשרות בשנה.
ד"ר יורם לוטן: אין מספיק היענות ומספיק פניות.
ד"ר יורם לוטן: יש דרישה הרבה יותר ממה שיש אפשרות לקבל תורמים.
ד"ר יורם לוטן: משרד הבריאות בזמנו הוציא חוזר אחרי שיצא החוק, שמיועד לוועדות שבהן אמור להתבצע התהליך.
ד"ר יורם לוטן: אני רק אזכיר כאן במאמר מוסגר שלמרות שהייתה דרישה, בקשה מכל יחידות ההפריה החוץ גופית, יש היום 25 יחידות כאלה בארץ, הרימו את הכפפה כמו שאומרים, רק מספר מועט של יחידות.
ד"ר יורם לוטן: אסף הרופא וחדרה הן שתי היחידות הראשונות שנכנסו לתהליך בצורה רצינית והקימו מנגנון מסודר לתהליכים שדורשים הרבה בירורים מסביב.
ד"ר יורם לוטן: אם אתם מכירים את החוק, החוק הוא די מסובך וכבד, אבל אנחנו רוצים להתרכז כרגע על העניין של הבדיקות ושל בחירת המועמדות שמתאימות לתהליך.
ד"ר יורם לוטן: ביקשנו שתבוא גם מנהלת היחידה בחדרה שיש לה הרבה ניסיון.
ד"ר יורם לוטן: היא הייתה גם בוועדות אחרות, שהיא כמובן לא מסכימה לכל מה שנאמר בכתבה.
ד"ר יורם לוטן: היא אפילו ענתה לעיתון כשהוציאו את הכתבות, שהיא לא חושבת שנבדק באופן רציני, לא ביקשו את התגובות של היחידה שלה ויחידות אחרות.
ד"ר יורם לוטן: אחד הנושאים שעלו ואני יודע את זה מקרוב בגלל שאני חבר באחת מתתי הוועדות של ועדות החריגים שקשורות לחוק, הסקירה הפסיכולוגית שכל מועמדת חייבת לעבור, מאוד יסודית ומאוד מפורטת.