GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: לצערי הזה זה דיון שהשרה דחתה אותו 3 פעמים, אני מקווה מאד ואני אומרת את זה לפרוטוקול, שהדיון לא ידחה וזה נמצא ב-14.3 תרשמו לכם, דיון פה עם שרת המשפטים, עם המנכ"לית, דיווח על עבודת הוועדה לקדם את החוק של ההפללה, אני אשמח מאד שכולם יהיו כאן.
עליזה לביא: אני חייבת להעביר את רשות הדיבור לאילנה פיפלקס, מפקחת אזור מרכז לטיפול בהתמכרויות של משרד הבריאות, בבקשה גברתי.
<אלינה פיפלקס: רציתי להגיד כמה דברים, א' מאד עצוב לשמוע את כל הנתונים שעכשיו שמעתי.
<אלינה פיפלקס: ב' רציתי להגיד שלצערי הרב למשרד הרווחה כן יש תקציב מיוחד לזה, משרד הבריאות לא קיבל גרוש אפילו, להפעלת השירותים שהיה יכול להקים, אפילו יש לנו עכשיו – אמנם הוא מרכז פרטי לנשים, מכורות כמובן, לאחר טראומה מניית או עוסקות בזנות לגמילה, אפילו רצינו להפוך את זה למרכז גמילה ממשלתי אז גם לזה אין כסף למשרד הבריאות, אין תקציב.
עליזה לביא: יש תקציב, רק לא מחליקים שזה מספיק חשוב.
<קריאה: ביקשתם תקציב?
<אלינה פיפלקס: בוודאי.
<אלינה פיפלקס: מנהלת המחלקה שלנו, ד"ר פאולה רושקה, אפילו פנתה למנכ"ל משרד הבריאות לא מזמן בקשר למרכז הפרטי הזה, שיש בו 8 מיטות לנשים ולא קיבלה מענה.
<אלינה פיפלקס: הוא אמר שהוא לא כל כך- - - <עליזה לביא> אני רוצה להיפגש להיפגש עם מנכ"ל משרד הבריאות, אי אפשר שהוא לא יהיה שותף לנושא הזה, אי אפשר שכשמבקשים כסף אומרים שאין, יש כסף לכל כך הרבה דברים אז סדר העדיפויות חייב להשתנות, גם במשרד הבריאות.
<אלינה פיפלקס: זה בהחלט את צודקת.
<אלינה פיפלקס: דבר שני שרציתי להגיד, לא תמיד לדעתי אישה שמתעסקת בזנות ומכורה לחומרים פסיכוטיים, לא תמיד היא מעוניינת ישירות לעשות גמילה, לצערי, אז לצורך זה הקמנו במרפאת צור אביב שהיא נמצאת בלב העניינים, ברחוב הרכבת, שזה פחות מ-2 דקות מהתחנה המרכזית, יש שם רופאה שיושבת במיוחד לנשים וגברים חסרי בית, לחלק להם טיפול אחזקתי, סובוקסון.
<אלינה פיפלקס: לדעתי זה פתרון נפלא והתנאים של הטיפול הם תנאים שונים לחלוטין מתנאים לאנשים אחרים.
<יעל גור: רק צריך לומר שגם שם יש רשימת המתנה, אנחנו מפנים לשם- - -
<אלינה פיפלקס: לא, לא לא, רגע רגע- - -
<יעל גור: אנחנו יכולות לנהל ויכוח, אבל יש שם רשימת המתנה, אנחנו מנסים להפנות אל הרופא הזה- - -
<אלינה פיפלקס: רופאה.
<יעל גור: אני מכירה שם רופא, גבר.
<אלינה פיפלקס: אז זאת הנקודה- - -
<יעל גור: אז יש רשימת המתנה ואדם ברחוב, במיוחד נשים בזנות שחייבות את תחליף הסם לא יכולות לחכות שבוע-שבועיים.
<אלינה פיפלקס: לא, לא, רופא הוא במרפאה רגילה, לאנשים עם בית והכל, יש רופאה, ד"ר מרינה חיניץ' שיש לה עובד סוציאלי מיוחד בשם אריאל שהם מתעסקים אך ורק בחסרי בית.
<יעל גור: אנחנו נשמח לפרטים.
<אלינה פיפלקס: אני אשמח לחלק את זה לכולם, אין שום רשימת המתנה, חודש או חודשיים טיפול הוא חינם ורק תבואו.
<אלינה פיפלקס: הגישה שלנו היא גם מאד סלחנית, אפשר להגיד, לאנשים.
<אלינה פיפלקס: לעומת אלו שבמסגרת רגילה, אנחנו מאד מעודדים כל יום של טיפול, לא משנה, אם אישה אפילו – אישה או גבר, לצורך העניין אישה, אם אפילו היא החליטה שאחרי יומיים-שלושה היא פורשת מהטיפול, היא יכולה להתקבל שוב, לא משנה, לא משלמת חודש-חודשיים על הטיפול, רק שהיא תהיה אתנו וזה בעצם למזעור נזקים ויכול להיות שאחרי כמה חודשים שהיא כבר תתרגל לא לקחת לפחות אופיאתיים, אולי היא תתקרב גם למחשבה על גמילה.
<אלינה פיפלקס: זאת אומרת גם זה קיים אצלנו, מאד צר לי לשמוע שאתם לא בעניינים.
<יעל גור: אנחנו עובדים עם מרפאת אביב בקשר ישיר, שכחתי את שם הרופא אבל לאחות, שהיא אשת הקשר שלנו, קוראם רות קנר והיא גם יוצאת אתנו לסיורים בשטח- - -
<אלינה פיפלקס: לא, או, עכשיו אני הבנתי מה הבעיה.
<אלינה פיפלקס: את מדברת על מרכז אחר לחלוטין, זה מרכז - - -, אני מתכוונת למרכז צור אביב, רחוב הרכבת 36, יחידה מיוחדת לדיירי רחוב.
<יעל גור: בסדר גמור.
<אלינה פיפלקס: קבלה מיידית, היום.
<יעל גור: זה פתרון חשוב, עדיין הוא לא מחליף את העובדה שעדין אין אשפוזיות לנשים, בסדר.
עליזה לביא: הוא לא מחליף אבל זאת אלטרנטיבה, אני מבקשת אולי- - -
<נעמה ריבלין: אני רק מבקשת להגיד שכמעט כל הנשים אצלנו בדירה הן מטופלות גם במרכז אביב, אנחנו יודעים ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה מאד יפה, זה לא פותר, זה משאיר אותן בתחנה המרכזית.
<נעמה ריבלין: 8 שנים יש לנו נשים שתקועות ואין לי לאן להפנות אותן.
עליזה לביא: אני מסכימה ולא בכדי אמרנו, שמענו את הקריאה המשוועת של נציגת משרד הבריאות ואנחנו נכנס גם לפה לעובי הקורה.
<אלינה פיפלקס: רציתי שוב להדגיש את העניין של הקהילה הטיפולית ריטורנו, שלא מזמן נפתחה שמה יחידת גמילה, אשפוזית, לנשים בלבד, אמנם לנשים צעירות עד גיל 30, אבל עדיין מקבלים.
<אלינה פיפלקס: לא שמעתי על תור המתנה, כל אחת מתקבלת.
<נעמה ריבלין: תחלואה כפולה, אנחנו מדברים על נשים- - -
<אלינה פיפלקס: יחד עם זאת אנחנו מאד מאד רוצים יותר תקציב, להקים אשפוזית לתחלואה כפולה לנשים, אני באמת באמת חושבת שיש לנו עוד הרבה – ויש לנו במחלקה המון פרויקטים – אנחנו מאד נשמח להרחיב את כל העניין הזה, מאד נשמח, רק תקציב.
עליזה לביא: פרקליטות המדינה, שלום, מה שלומך רחלי?
<רחלי זוארץ-לוי: תודה.
עליזה לביא: עורכת הדין רחלי זוארץ-לוי, פרקליטות המדינה.
<רחלי זוארץ-לוי: יושבת כאן לצידי עורכת הדין לילך שלום, היא פרקליטה בפרקליטות מחוז תל אביב פלילי ורפרנטית של תחום הסחר בבני אדם ועבירות הזנות.
עליזה לביא: תודה שאתן אתנו, איך נותנים קול לנשים שאין להן קול בפרקליטות ולא מזכים את מי שלא צריך לזכות?
<רחלי זוארץ-לוי: אני אפתח ואומר שבהקשר של הדוגמה של התיק שנעמה הציגה אותו, זה תיק שאכן נשמע קולה של האישה כי פרקליטות המדינה הגישה כתב אישום ואף הובילה להרשאה בבית המשפט המחוזי, בהרכב של שלושה שופטים ובהרכב של שלושה שופטים בבית המשפט העליון – היתה דעת רוב משכה, כך שוודאי קולה- - -
יהודה גליק: צריך לקיים דיון נוסף לזה, ברגע שדעת מיעוט - - - אפשר להגיש בקשה ל- - -
<רחלי זוארץ-לוי: אז הכללים המשפטיים הם מעט יותר מורכבים וכאשר לא עולה סוגיה משפטית רוחבית אלה- - -
יהודה גליק: חדשה, בסדר יש פה - - -
<רחלי זוארץ-לוי: מחלוקת ביחס לראיות אז הכלים המשפטיים שלנו הם מצומצמים, אבל בוודאי שקולה נשמע ונערכה כאן ביקורת שיפוטית שקבעה את התוצאה הזו, אבל בוודאי שקולה נשמע.
<רחלי זוארץ-לוי: אני חושבת שגם לילך יכולה לספר על תיק שהיא כעת סיימה לנהל שגם- - -
<לילך שלום: אני אומר שאנחנו מתייחסים לנשים בזנות כמו אל כל מתלוננת אחרת ואף יותר מכך.
<לילך שלום: כלומר, בימים אלה אני מסיימת לנהל תיק אונס של אישה בזנות שהוכתה על ידי לקוח, אנחנו כן נותנים את הקול לנשים האלה, אנחנו גם עושים פעילות שאני חושבת שהכנסת מכירה של סגירת בתי בושת בניסיון יחד עם הארגונים ואני חושבת שיש לנו עוד עבודה, בהקשר הזה של לאן ילכו הנשים, אבל אנחנו כן מנסים להתייחס לתופעת הניצול של נשים ולתת להן את המקום שלהן ואני חושבת שכשהן מגיעות להתלונן במשטרה ובהקשר הזה אני רוצה דווקא לחזק את קומי ולומר, שכבר כשהן מגיעות, אז החוקרים נותנים יחס שונה מאד מלפני 5 שנים.
<לילך שלום: הם נותנים יחס כמו אל אישה שנפגעה ורואים בהן נשים שהן קורבנות, גם של נסיבות החיים שלהן וגם של האלימות.
עליזה לביא: תשתפי אותנו איך את רואה את זה, איפה את נחשפת לשינוי הזה במהלך ה- - -
<לילך שלום: הרי החקירות של נשים בתיקי אונס למשל הן מוקלטות, אז אני רואה איך פעם מדברים אליהם ואיך היום.
<לילך שלום: יושב חוקר, מתחנת שרת, בתיק שאני מנהלת ואומרת לו האישה – אתם לא מאמינים לי, בשביל מה קראתם לי עוד פעם?
<לילך שלום: והוא אומר לה – אנחנו מאמינים לך, אני רוצה לדבר איתך ואני רואה את החקירה, היא מתומללת, אני רואה את היחס שהוא נותן לה, האישה הזאת הגיעה להעיד בבית משפט, היא היתה עוצמתית בצורה שקשה לתאר ואני מאמינה שגם תהיה הרשאה, אבל זה באמת מחוץ לעניין.
<לילך שלום: אני כן רואה את השינוי הזה כי אני – מה לעשות אני כבר 17 שנה – אז אני ראיתי איך התיחסו בעבר.
<לילך שלום: אני חושבת שהפער קיים אולי ברחוב, כלומר המפגש בין אישה בזנות לסייר שאולי יש לו פחות כלים ופחות מכיר ואני בדיוק חושבת על זה שאנחנו כן צריכים להגיע לאנשים האלה, כי החוקרים והבלשים של ימ"ר מוסר והחוקרים של משטרת שרת עוברים הכשרות והשינוי ניכר.
<עידית הראל שמש: ההכשרות פסקו דרך אגב.
עליזה לביא: עידית, את הבאה בתור.
<רחלי זוארץ-לוי: אני יודעת מרובי, אני עוברת עכשיו, אני יכולה להגיד שרובי קיים עושה סבב מחוזות ואני אתו הולכת בתוך מחוז תל אביב ונפגשת עם כל קציני החקירות החשובים ביותר, מגייסת אותם להלחם בתופעה של זנות, אפילו לא רק סחר בבני אדם, של זנות עצמה.
<רחלי זוארץ-לוי: אני רואה שיתוף פעולה מאד מאד רציני, גם בבת ים, גם בתל אביב צפון, גם בשרת ויפתח, זה קורה.
עליזה לביא: מאחר והזנות זולגת גם לראשון וגם לאזור וגם לפתח תקווה וגם ל- - -
<רחלי זוארץ-לוי: וגם כאן אני חושבת, רובי אמנם לא נמצא כאן, אבל גם בהקשר הזה אנחנו יודעים כי גם כאן הוא עירב את הרפרנטיות במחוזות הרלוונטיים ומתחילה להעשות פעילות מקיפה ורחבה יותר, בגלל באמת העדויות שאנחנו שמענו עליהם מהנציגות שיושבות כאן סביב השולחן.
עליזה לביא: תודה, תודה לפרקליטות.
עליזה לביא: עידית, לפני שאני נותנת לך את רשות הדיבור, כשאת תסיימי אני אעביר את רשות ניהול הדיון לחברתי חברת הכנסת מירב בן ארי, אני צריכה לצאת אז אני רוצה לא לסכם, כי הסיכום נמצא כאן ויש עוד רשות דיבור ויש פה רשימה, להודות לכולכן ולכולכם על שבאתם לכאן ונזכרנו ביחד במקרים העצובים, קשים, שאנחנו חייבים שילוו אותנו כדי להבין ולהמשיך לתקן ולדעת שזאת האחריות של כולנו.
עליזה לביא: עידית, בבקשה- - -
יהודה גליק: לפני שאת בורחת- - -
עליזה לביא: חבר הכנסת יהודה גליק.
יהודה גליק: אני מוכרח אישית, נורא נורא התרגשתי בדקת הדומיה שעשינו פה בתחילת הדיון, זה באמת היה מעשה ראוי ובאמת העלאת הנושא הזה שפעם אחר פעם אולי הן מתוסכלות, לפעמים כשהן רואות שעוד פעם ועוד פעם דנים בזה, אבל כל הדיונים האלה הם אלה שמעלים את המודעות ועם החוק ששבוע שעבר עבר בפה אחד בכנסת, זה בגלל המודעות שאתן מעלות לנושא הזה.
יהודה גליק: אני, כפי שאתם יודעים, העוזרים שלי יודעים שהדיונים האלה אני לא מפסיד, אף דיון בנושא הזה עד שנעקור מהשורש, כי לא רק 58 נשים מתות, על 1000 נשים מתות, זה שהגוף שלהן עדיין פועל ומסתובב, הן מתות בנפש לחלוטין ואנחנו מחויבים לנשים האלה, אנחנו 100 שנה אחרי המהפכה הפמיניסטית שנלחמה שלנשים תהיה הזכות לבחור, אז הזכות לקול מינימלי, להגיד אני קיימת, היא זכות בסיסית שאני חושב באמת שעד שלא נעקור את התופעה הזאת של הזנות, ובאמת כמו שאמרה שרן, כולנו פה – ערבים, יהודים, גברים, נשים, קואליציה, אופוזיציה – חייבים להוקיע את הנושא הזה של הזנות לחלוטין וההפללה וסגירה.
יהודה גליק: ברשותכם, אני מוכרח להעיר הערה שהערתי בעבר, קשה לי עם המושג ניקוי, זה לא בוץ – זה בני אדם והנשים האלה הן פחות משקופות ואני אשמח אם תחפשו מושג אחר כי אני, כל פעם שאתם אומרים את המילה הזאת מקבל חררה, סליחה.
עליזה לביא: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק, אני מעבירה לחברתי אבל אני רוצה להודות לך, על העקביות ועל שיתוף הפעולה ולהודות לשניכם, חברי הכנסת, כי אתם לא חברי ועדה ואתם פה באופן עקבי ואני רוצה להודות לכם.
עליזה לביא: חברת הכנסת מירב בן ארי, תודה שוב ובבקשה.
עליזה לביא: (היו"ר מירב בן ארי)
מירב בן ארי: עידית?
<עידית הראל שמש: אני עידית הראל שמש, אני אגיד רק בקצרה שאנחנו יכולים לדבר פה עד מחר על הצרכים ועל הצורך במענים- - -
מירב בן ארי: רק תגידי את התפקיד שלך לפרוטוקול.
<עידית הראל שמש: אני מנהלת מרכז מיתוס ליום שאחרי הזנות ופעילה כבר הרבה שנים במאבק בזנות.
<עידית הראל שמש: ב-1.1.2007 ישבנו והתבשרנו על התכנית הלאומית להוצאת נשים ממעגל הזנות ואנחנו יכולים לדבר הרבה על הצורך במענים, אבל כל עוד התר' מתוקצבת בקושי 8 מיליון שקלים אז אנחנו יכולים לדבר עד מחר, אבל לא מאמינה שיקרה שום דבר.
<עידית הראל שמש: רק בירושלים היה בשבוע שעבר או לפני שבועיים מעצר של רשת ניהול של דירות, 8 דירות שמה נסגרו ויש 15 נשים שלאן לוקחים אותן?
<עידית הראל שמש: חלקן נשים נסחרות, חלק נשים ישראליות, איזה מענים יש בירושלים?
<עידית הראל שמש: אני מנסה כבר שנים לעורר אותם, עיר הבירה של ישראל, בקנה מידה כזה של תושבים, אין שום דבר, אפילו לא מספר טלפון, לאן הן הולכות?
<נעמה ריבלין: אפרופו שיתופי פעולה, אני ניסיתי דרך רובי קיים פעמיים לשאול, למרות שאנחנו מתל אביב ואנחנו נקלוט נשים מירושלים, אני שאלתי – מישהו סיפר לנשים האלה על שירותי הטיפול?
<נעמה ריבלין: אנחנו מנסים להגיע אחרי מעצר.
מירב בן ארי: מה בעצם אז יש בירושלים היום?
<עידית הראל שמש: שום דבר.
<עידית הראל שמש: יש את עלם, זה נכון, עד גיל 25.
מירב בן ארי: לא, גלגל אני מכירה, ההתמחות שלי זה - - - חסרי בית.
<עידית הראל שמש: כן, אבל מה עושה אישה בגיל 26 או בגיל 30 ו-40?
מירב בן ארי: אגב, שתדעי בגלל שהזכרת את גלגל, זה שאנחנו מרחיבים, את יודעת?
מירב בן ארי: את גלגל.
מירב בן ארי: הן עוברות למבנה אחר ו-24/7, שתדעו.
מירב בן ארי: אני במקרה יושב ראש וועדת המשנה לצעירים חברי בית, אז גלגל התרחב ולשם יכנסו הבנים, אבל זה כמובן לצעירים שזה גם פתרון, כי לצערי רוב הנשים שפגשתי שם, בנות לפחות, רובן גם עוסקות בזנות, אבל אין ספק שנשים בוגרות זה משהו שאנחנו נפנה כוועדה לעיריית ירושלים לקבל איזה שהוא מענה, מה הם עושים.
<קריאה: בכנסת הקודמת היה דיון בנושא הזה, אפשר לעשות פולו אפ על הדיון הזה.
מירב בן ארי: אין בעיה, אני אגיד לעאידה על זה גם.
<עידית הראל שמש: אני ניג'סתי להם על זה כבר שנים ויש פגישה, שבוע הבא, אני מקווה שיצא משהו מהפגישה הזאת.
מירב בן ארי: היא אומרת שהדיון שהיה פעם שעברה היה עם ועדת המשנה או ועדה של מעמד האישה?
<עידית הראל שמש: זה היה בוועדת המשנה.
מירב בן ארי: אז אני אגיד לעליזה.
<קריאה: - - - מנכ"ל משרד הרווחה גם.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין איך בירושלים- - -
<קריאה: זה היה בכנסת הקודמת.
<עידית הראל שמש: אני נפגשת איתם שבוע הבא, הם סוף סוף החליטו- - -
מירב בן ארי: מי בעירייה?
<עידית הראל שמש: המינהל לשירותי רווחה, משהו כזה.
מירב בן ארי: ציפי לפלר.
<עידית הראל שמש: אני רוצה רק להתייחס שוב פעם, כמובן אני אומרת "ניקוי" במרכאות כפולות ומכופלות, לפעמים זה נשמע לי כמו הדברה ואני מרשה לעצמי לדבר בשם הארגונים הממשלתיים שיושבים פה, באמת, אני מבינה מאד את העניין של החשאיות, אבל יש כזה שיתוף פעולה, באמת, אני לא חושבת שבזירות אחרות יש כזה שיתוף פעולה בין הארגונים הלא ממשלתיים והחצי ממשלתיים לבין שירותי האכיפה, למה אי אפשר היה לבוא חודש לפני, להגיד בחשאיות שכך וכך הולך להתבצע ותערכו.
מירב בן ארי: בסדר, אבל בגלל שנשאר לנו ממש 6 דקות אז בואי לא נחזור על מה שנאמר.
<עידית הראל שמש: בסדר, אני רוצה גם להגיד עוד פעם שאנחנו שוכחים גם את עיריית תל אביב, כי יש פה הרי גורמים – כלומר יש כוונות נדל"ניסטיות במקום.
<עידית הראל שמש: אז הם יושבים שמה, מהמשרדים לא רואים את כל מה שקורה שם ומחליטים החלטות, איפה הם בדיון הזה?
<עידית הראל שמש: איפה האחריות שלהם על הנשים?
<עידית הראל שמש: לאן מפנים אותן?
<עידית הראל שמש: לאן לוקחים אותן?
מירב בן ארי: כן, בסדר- - -
<עידית הראל שמש: עכשיו רק לגבי ההדרכות, אני במשך שנים – 3, 4 שנים – העברתי הרצאות לקורס חפ"קים, קורס פקד בכיר, פגשתי את השוטרים, לדבר איתם על הזנות, לא על סחר בנשים כי על זה אני יודעת שיש פעילות, אבל סחר בנשים זה נושא אחר לגמרי.
<עידית הראל שמש: על הזנות, מהות הזנות, איך מדברים לאישה בזנות, למה לא אומרים לה 'זונה', לא אומרים את המילה הזאת, מה זה גורם לה כשהיא שומעת את המילה הזאת 'זונה' וההדרכות האלה פסקו, כבר שנתיים לא מזמינים את הארגונים ואני לא יודעת מה המדינה מגישה לדוח מחלקת המדינה האמריקאית בשביל לקבל את הדירוג מספר 1 בדוח טרפיקינג פרסונס, האם אתם עדיין כותבים שיש הדרכות?
<עידית הראל שמש: כי אין הדרכות, כבר שנתיים שאין הדרכות.
מירב בן ארי: בסדר, נקודה ברורה.
מירב בן ארי: תודה רבה, נינה לוי?
מירב בן ארי: בבקשה נינה.
<נינה הלוי: תודה, נינה הלוי מדריכת תחום להט"ב במרפאת לוינסקי בתל אביב.
<נינה הלוי: אני קיבלתי תלוש משכורת ראשון החודש הזה, בשעה טובה, אני עובדת ברבע משרה, במרפאת לוינסקי כאמור וגם היו צריכים לעשות סלטות באויר בשביל לארגן את הרבע משרה הזאת.
<נינה הלוי: אני אישית מכירה למעלה מ-100 נשים טרנסג'נדריות בזנות, אני רואה שהפער העצום בין השירותים שישנם באיזה שהוא מקום, בבריאות הנפש ברווחה וכו' לבין הנשים ברחוב שפשוט אף אחד לא מנגיש להן את השירותים האלה – הוא מטורף.
<נינה הלוי: זאת אומרת אני לבד מלווה באמת 20 נשים, אולי יותר, אני פשוט רצה כמו פורפרה לקבוע תורים, לחזור, התורים מתבטלים כי הן לא מסוגלות לקום, טלפונים נשדדים מהן והן לא יכולות לענות לשיחות – כל מיני דברים שפשוט חצי שנה בשביל להגיע לתור לרופא, וכל הדבר הזה פשוט צריך אנשים בשטח שיעשו את העבודה, כי הנשים עצמן פשוט לא מסוגלות לצרוך את השירותים לבד.
<נינה הלוי: זה פשוט דורש מאמץ עצום להנגיש שירותים, אפילו שירותים שהם קיימים.
מירב בן ארי: נינה, הדירה בקינג ג'ורג' מלאה?
<נינה הלוי: כן, בכל עת, כן.
<נינה הלוי: כל הזמן.
<נינה הלוי: הדירה הזאת למרות שהיא לא – זנות היא לא התווית נגד לדירה הזאת, עדיין היא לא מתאימה לאוכלוסייה של הזנות והבנות שנמצאות בזנות לא מצליחות לצרוך את הדירה הזו בשום אופן.
<נינה הלוי: אני רוצה להגיד שמבחינת הנשים הטרנסג'נדריות יש דחיקה מטורפת לזנות משני כיוונים שהמדינה לגמרי אחראית להם: אחד זה הקושי להשיג מסמכי זיהוי שתואמים לזהות, שזה דבר שלדעתי במחי של שורת טקסט בתקנה – אפשר לסדר, אבל העובדה היא שאנחנו, כולל אותי, מסתובבות עם מסמכי זיהוי שאינם מתאימים למי שאנחנו, מתקשות להשיג דיור, עבודה, השכלה, שירותי בריאות, נחשפות – כל פעם שאת הולכת לאסוף חבילה מהדואר זה אאוטינג מטורף ושורה של שאלות של – תוכיחי לי שאת את כי את לא נראית כמו בתעודת זהות וכו'.
<נינה הלוי: זה דבר והדבר השני שכבר דיברנו עליו המון בוועדות אחרות זה חוסר כל הקצאה של ניתוחים לשינוי מין, שפשוט מאלץ את הנשים לעבוד בזנות בשביל לממן ניתוחים בחו"ל, עוד פעם, בושה מטורפת למדינה שיש רק מנתח אחד שמנתח רק יום אחד בחודש.
<נינה הלוי: ועדה עם נוהל מסורבל מאין כמוהו, פשוט אין מילים.
<נינה הלוי: אני רוצה להגיד שתוך כדי הדיון קיבלתי פה סמס על עוד אישה שנמצאה מתה בשדרות הר ציון, אני מנסה לבסס את הדבר הזה ולהבין במי מדובר, בתל אביב.
<נינה הלוי: אני רוצה גם להגיד ששלשום בלילה, באזור, פגשנו אישה, לא טרנסית – סיסג'נדרית, מכורה, מטופלת בדיאליזה, היא נראתה כמו אנשים מהמחנות, כאילו מוזלמן כזה, בקושי עמדה על הרגליים.
<נינה הלוי: היא הסבירה שהיא לא יכולה להיכנס למרכז גמילה כי מרגע שהיא קמה מהכסא גלגלים שללו לה את התקציב נסיעות והיא לא יכולה להגיע מהדיאליזה וחזרה למרכז גמילה על חשבונה, היא פשוט עמדה שמה, היא לא יכלה ללכת, היא פשוט עמדה ומישהי אחרת עצרה ותפסה לה כוחות בשבילה, בשביל שהיא תוכל להחזיק את עצמה, תודה.
מירב בן ארי: איפה היא עכשיו, האישה הזאת?
<נינה הלוי: אני מניחה שהיא באזור, ברחוב המרכבה באזור.
מירב בן ארי: והאישה שאת מדברת עכשיו בתל אביב, בשדרות הר ציון?
<נינה הלוי: שדרות הר ציון, באותו ביקור באזור שמענו על עוד מישהי באזור שנפטרה גם, מישהי בשנות ה-20, לא מישהי שהכרתי אישית, אבל השבוע זה אומר ששתיים השבוע.
מירב בן ארי: זה מזעזע.
מירב בן ארי: ד"ר חנה השקס, בבקשה ממש בדקה כי אנחנו חייבים לסיים.
מירב בן ארי: חברת הועד המנהל של רבני בית הלל.
<חנה השקס: תודה.
<חנה השקס: יש לי אמירה מבחוץ וקטונתי מול כל אלה שעוסקים כאן במלאכה.
<חנה השקס: ארגון רבני בית הלל לקח את הנושא הזה כאחד הנושאים החברתיים שאנחנו נאבקים למענם, חשוב לנו גם לגייס את הציבור הדתי למאבק הזה.
<חנה השקס: השינוי ביחס הציבורי, למרות מה שאביטל אמרה, עדיין בחיתוליו, אנחנו נתקלים בהרבה אמירות שמי שקצת נמצא בעניין מבין כמה הן חסרות יסוד.
<חנה השקס: יש לי שאלה גם לחברי הכנסת החשובים כאן וגם לנשות המקצוע – מה אנחנו, כארגון רבנים ורבניות, יכולים לעשות כדי לעזור במאבק הזה?
<קריאה: וואו מלא.
<קריאה: בואי נשב ונדבר.
<קריאה: ותודה רבה שבאת, כן.
מירב בן ארי: טוב, זה אני מציעה שאתם תדברו אחרי הישיבה ותודה שבאת בשביל להציע את הסיוע, זה תמיד טוב וזה חשוב.
מירב בן ארי: אז מי מכם- - -, בואי תסכמי.
מירב בן ארי: (היו"ר עליזה לביא)
עליזה לביא: תודה חברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי.
עליזה לביא: סליחה, פרופ'- - -
<מיכל זאבי: אני מיכל זאבי, מש.י.ן לשוויון יצוג נשים ואנחנו היה לנו חשוב להצביע על מגמה שאנחנו רואות בפעילות שלנו ובפעילות של הארגונים הנוספים שקורית בשטח ומתחברת מאד חזק לכל הדברים שנאמרו פה וזה השינוי של השיח הציבורי.
<מיכל זאבי: אנחנו כולנו מכירות ומכירים את השיח הציבורי שעוסק בזכויות ובחופש הפרט ומדבר ומתמקד בשנים שנמצאות בזנות כי הן רוצות והן בוחרות ויש אפילו כאלה שנהנות מזה וזה שיח וגם שיח שתוקף אותנו כנשים שמנסות למגר את זה ומגדיר אותנו כפטרנליסטיות וכאלה שקובעות לאחרות את מה שירצו – זה שיח שלא רק משרת את תופעת הזנות, הוא גם בדיוק מתחבר למה שאיילת אמרה, העמדות שנמצאות במשרד הבריאות, העמדות שנמצאות במשטרה, העמדות שנמצאות במקומות שצריכים לתת את הטיפול – העמדות האלה מגיעות מתוך העמדות האלה.
<מיכל זאבי: אנחנו טוענות שהגיע הזמן לשנות את השיח לשיח מוסרי, שיח מוסרי של איזו חברה אנחנו רוצות לחיות בה.
<מיכל זאבי: שיח מוסרי שמתמקד בגברים, בגברים חושבים שהם יכולים לקנות את הפורקן המיני שלהם מאישה וגברים שעד היום – אם אנחנו גם קוראות, זה גם חלק משינוי השיח – נמצאים בתוך איזה שהוא מקום אנונימי כזה, שהם אלה שנמצאים גם מאחורי הסיפורים שנעמה סיפרה, מאחורי כל סיפור כזה יש מישהו שחושב שהוא יכול, שתובע לעצמו ולוקח לעצמו את הזכות להפעיל את האלימות הקשה הזאת על הנשים האלה ולהישאר איפה שהוא כזה אנונימי כזה ולא ידוע.
<מיכל זאבי: צריך לשים שם את השיח כי כל הדבר הזה מתחבר אגב להכל, לכל תצורות מיסחור המין כי הזנות קשורה לפורנוגרפיה שקשורה לחשפנות וגם לסחר בנשים, זה הכל ביחד ואנחנו צריכות למחות ולפעול גם כלפי אותם גברים זנאים שחושבים שיש להם את הזכות הזאת ואגב, גם נגד דברים שלא משמיעים את הקול שלהם.
<מיכל זאבי: גם הם צריכים להשמיע את הקול שלהם, כי אנחנו כולנו רוצים ורוצות שתהיה לנו פה חברה מוסרית.
<מיכל זאבי: מה שאמרת, חברת הכנסת עליזה לביא, האחריות הקולקטיבית היא בדיוק קשורה לזה ואנחנו חושבות שהשיח הזה, שאנחנו מברכות עליו שהוא משתנה, הוא הולך למקום הזה של לשים את הפוקוס איפה שמתקיימת האלימות, זה בדיוק השיח שיכול לתת את הרוח הגבית לכנסת לקדם את האישור של החוק של הפללת הלקוח וגם כמובן לממשלה, להקצות את המשאבים לכל המקומות שכל הנשים המדהימות פה הצביעו עליהם.
עליזה לביא: תודה מיכל, ש.י.ן לשוויון ייצוג נשים.
עליזה לביא: אני רוצה לסכם, אנחנו חייבים, קיבלנו אישור מהיושב ראש לרבע שעה, אבל אנחנו חייבים לסכם.
עליזה לביא: אז עיקרי הדברים: אנחנו נבקש ממרפאת לוינסקי, משרד הרווחה לקבל נתונים מרוכזים אודות מקרי המוות של נשים העוסקות במעגל הזנות.
עליזה לביא: משרד הרווחה שלא נמצאים כאן, אנחנו נבקש לקבל הסבר על דרכי הטיפול במקרים כאלה, של נשים שנפטרות ממקרי המוות.
עליזה לביא: משרד הבריאות יעביר לוועדה נתונים אודות מאושפזות במחלקות בריאות הנפש כתוצאה מעיסוק בזנות.
עליזה לביא: משרד הבריאות גם יעביר לוועדה את המענים שהוא נותן לפניות של נשים העוסקות בזנות והסובלות מהפרעות נפשיות, תחלואה כפולה ועוד ועוד ואנחנו כמובן, כמו שאמרתי, נפנה למשרד הבריאות, לשר, כדי לקבל תקציבים.
עליזה לביא: אני לא מוכנה לשמוע את המשפט הזה - אין לנו כסף.
עליזה לביא: יש כסף, צריך להחליט מה סדר העדיפויות ואנחנו, בעזרת העבודה המשותפת כאן, באמת בשנה האחרונה ממקמים את זה ונמשיך למקם את זה, בראש סדר העדיפויות.
עליזה לביא: אנחנו נפנה למשרד הבריאות, לביטחון פנים, לרווחה, לבחון הקמת מסגרות לשיקום נשים בזנות ולגמילה מסמים, גם בפריפריה וגם באזורים מרוחקים כמו המודלים שקיימים בתל אביב ובחיפה.
מירב בן ארי: עליזה, אני מציעה פניה ספציפית לעיריית ירושלים.
עליזה לביא: כן, אני אקרא את המשפט הזה, אנחנו נפנה לעיריית ירושלים, משרד הרווחה, לראש העיר ניר ברקת, בדרישה לראות איזה מסגרות טיפול יש כאן מעל גיל 26 בעיר ירושלים ומה בכוונתם לעשות וגם כאן אני לא מוכנה לשמוע את המשפט – אין תקציב.
עליזה לביא: הוועדה ערה לתלונות של ארגונים ושל נשים בזנות כנגד ההתנהגות של המשטרה, אנחנו נייחד לכך דיון ועד הדיון הזה אנחנו נמשיך את סדרת הפגישות שקבענו לעצמנו, כולל העצה שניתנה כאן בדבר גישור, כולל שילוב של נשים משוקמות ואנחנו כולנו רוצים לעבוד ביחד, זה לא שאנחנו פה נגד המשרד לביטחון פנים או נגד המשטרה, להיפך, הניסיון והעבר הביאו אותנו למקום הזה וצריך לראות איך ממשיכים הלאה.
עליזה לביא: לאור הפעילות של המשטרה באזור התחנה המרכזית בתל אביב, אנחנו מבקשים וממליצים למשטרה להסתייע בארגוני השטח בזמן הטיפול או לפחות אחרי שאתם מסיימים את העבודה שלכם, להודיע לארגונים, אפשר לבוא ולתת סיוע ולהיות שותפים במקום הזה של ללוות את- - -
<קומי ג'יבלי: אני כבר מודיע, אני איזום כבר מפגש שולחן עגול, כבר שבוע הבא.
<קומי ג'יבלי: אנחנו נעדכן אותם.
עליזה לביא: תודה רבה, אני מבקשת שנוסיף את זה שכבר- - -, אנחנו נשמח לשמוע על דיווח, תודה, אני מאד מעריכה את המיידיות של המענה ונשמח לשמוע- - -
<אביטל רוזן ברגר: שולחן עגול עם מי?
<אביטל רוזן ברגר: אנחנו גם נהיה בשולחן עגול?
<אביטל רוזן ברגר: יופי, אם תרצו יש לנו נוהל שכתבנו לצורך העניין.
עליזה לביא: בסדר, הנה, כך צומחת – יש את המשפט 'אמת מארץ תצמח' והנה היא צומחת.
<קומי ג'יבלי: אני אשמח לקבל את כל הטלפונים שלכם כדי שנוכל- - -
עליזה לביא: אנחנו נעזור לך.
עליזה לביא: ממש ניתן לך פה את הכל, כמו שאמרנו גם בדיון הקודם שאנחנו נשמח שהארגונים יעבירו לנו פניות אליכם ובאמת העבירו והעברנו גם כאן, אנחנו פה כולם מרוכזים, אנחנו כל היום עוסקים באיתור של עוד יוזמות פרטיות, גם על 'הופכות את היוצרות' למדנו בעקבות מיכל שלי, שיושבת כאן שחברות שלה מעורבות בזה.
עליזה לביא: אז אם יש עוד ארגונים שלא מיוצגים או עוד יוזמות בשטח שאתם מכירים, כאן זה המקום לעבוד ביחד.
עליזה לביא: אני רוצה לחזור ולהודות לכולם, כך מתקנים עולם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שוב נפגשים לעוד ישיבה שלצערי הרב היא מצערת.
עאידה תומא סלימאן: היום ה-17.10.2018.
עאידה תומא סלימאן: זאת ישיבת חירום לאחר בקשה לדיון מהיר של חברת הכנסת פנינה תמנו שאטה.
עאידה תומא סלימאן: הצטרפה אליה לאחר מכן חברת הכנסת רויטל סוויד והיא אושרה על ידי נשיאות הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: מתחילת השנה נרצחו 15 נשים.
עאידה תומא סלימאן: זאת הכותרת שנתת, חברת הכנסת פנינה, ולצערי אני חייבת לתקן.
עאידה תומא סלימאן: היינו צריכים להשתמש באותה כותרת, אבל 20 נשים נרצחו מתחילת השנה הזו.
קריאה: אולי 21, הלילה יש עוד אחת.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שלא.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שנישאר עם המספר המזעזע של 20 נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שנמצאה אישה חבולה לאחר שעברה אלימות מאוד קשה בכל חלקי גופה.
עאידה תומא סלימאן: היא נמצאת במצב קשה.
עאידה תומא סלימאן: זה קרה שוב בנתניה.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שצצה בראשו של כל אחד ואחת מאיתנו, מה קורה בנתניה?
עאידה תומא סלימאן: בשבוע הזה שתי נשים, וכעת השלישית כפי שציינתי.
עאידה תומא סלימאן: אבל העניין הוא לא רק נתניה.
עאידה תומא סלימאן: העניין הוא כל הנשים, כל אזרחיות המדינה שעלולות להיות במצב כזה.
עאידה תומא סלימאן: התופעה, הבעיה החברתית המכאיבה מאוד, היא חוצה את כל הקבוצות, והיא קיימת בכל הקבוצות: יהודים, ערבים, אשכנזים, מזרחים, עניים, עשירים, מה שתרצו.
עאידה תומא סלימאן: כל החלוקות האפשריות והקבוצות נמצאות בקרב כל אזרחי המדינה שסובלים מבעיה כזו.
עאידה תומא סלימאן: התופעה הזו היא קודם כל מחרידה, וכל אישה שמאבדת את החיים שלה בצורה הפושעת הזו היא עולם ומלואו.
עאידה תומא סלימאן: היא משאירה מאחוריה ילדים, משפחה, אמא, אבא, אחים ואחיות, שמרגישים את הסבל לאורך כל החיים שלהם.
עאידה תומא סלימאן: חשבתי שאלו סיבות מספיקות כדי שכולנו נתאחד סביב נושא אחד.
עאידה תומא סלימאן: הזעזוע שכולנו מרגישות והכעס מכל מקרה רצח נוסף אמור לזעזע את כולם, לא רק אותנו.
עאידה תומא סלימאן: לא רק את ארגוני הנשים, לא רק את המשפחות השכולות.
עאידה תומא סלימאן: את כולם.