GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשמוע מהשרים והשרות אפילו מילה אחת, אפילו גינוי, מס שפתיים, תנחומים למשפחות.
עאידה תומא סלימאן: מעבר לזה, פניתי לראש הממשלה מר ביבי נתניהו במכתב לפני יומיים.
עאידה תומא סלימאן: ביקשתי ממנו שיכריז על שעת חירום בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: שיכנס ישיבה מיוחדת של הממשלה שתדון רק בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש וועדה בין משרדית, וכולכן עברתן את הסאגה שלנו עם הוועדה הזו.
עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שתהיה תכנית חירום.
עאידה תומא סלימאן: לא תכנית ארוכת טווח.
עאידה תומא סלימאן: אתמול בלילה התפרסם שסוף סוף הופץ התזכיר הממשלתי לתיקון חוק שמאפשר את השימוש באזיקונים על גברים אלימים ומסוכנים.
עאידה תומא סלימאן: לאלה שלא יודעים, הצעת החוק שלי בנושא הזה והצעת החוק של חברת הכנסת עליזה לביא, כבר עברו בקריאה טרומית לפני שלוש שנים כמעט.
קריאה: ומה קורה להן?
עאידה תומא סלימאן: נתבקשנו לחכות כדי לקשור את זה לתזכיר החוק הממשלתי.
עאידה תומא סלימאן: שלוש שנים.
עאידה תומא סלימאן: להגיד לכם את האמת, אני מברכת.
קריאה: כמה נשים נרצחו מאז?
עאידה תומא סלימאן: מאז נרצחו בסביבות 60 נשים.
עאידה תומא סלימאן: זה מקומם מצד אחד.
עאידה תומא סלימאן: אפילו השמחה על הוצאת התזכיר הזה היא מהולה בצער הזה.
עאידה תומא סלימאן: בצער שהרבה נשים איבדו את חייהן.
עאידה תומא סלימאן: שתדעו לכם, כ-70% מהנשים הנרצחות במדינת ישראל כבר הגישו תלונה בעבר.
עאידה תומא סלימאן: אולי היה אפשר להציל 70% מהנשים שנרצחו מאז.
עאידה תומא סלימאן: אתמול בלילה פתאום התזכיר מוכן, למרות שאני גם כן אחשוף עוד משהו.
עאידה תומא סלימאן: נאמר לנו שהמשלחת שבגללה – כשהיה הפיילוט, קודם אמרו לנו לחכות.
עאידה תומא סלימאן: יש פיילוט שצריך להפעיל אותו כדי לנסות את האזיקונים.
עאידה תומא סלימאן: חיכינו בסבלנות.
עאידה תומא סלימאן: את תוצאות הפיילוט לא שמענו, אבל ישב פה השר ארדן, ואני יודעת שהוא תומך נלהב בחוק הזה.
עאידה תומא סלימאן: הוא אמר לפני כמה חודשים שתצא משלחת שתבדוק איפה במדינות שהאזיקונים פועלים בהן, מה היעילות של האפשרות הזו להגן על נשים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ידענו שהמשלחת לא יצאה בגלל תוצאות הפיילוט.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים, שלחתי מכתב לשר ארדן והזמנתי אותו להגיע לוועדה, שיסביר לנו מה קורה.
עאידה תומא סלימאן: זה קרה לפני מקרי הרצח האלה.
עאידה תומא סלימאן: זה קרה בשבוע שעבר.
עאידה תומא סלימאן: אני הוצאתי את המכתב.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אני עדיין לא מבינה.
עאידה תומא סלימאן: תכף נשמע אולי הסבר מה קרה.
עאידה תומא סלימאן: לשמחתי, יש תזכיר חוק שבינתיים יפעל כהוראת שעה.
עאידה תומא סלימאן: מוצע כהוראת שעה.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה להבין מה קורה בנושא הזה, למה זה הוראת שעה ולא חקיקה שלמה?
עאידה תומא סלימאן: למה שינו?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה נושא שאי אפשר לעבור עליו לסדר היום.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת רשות דיבור לחברת הכנסת פנינה תמנו שאטה שיזמה את הדיון הזה.
פנינה תמנו: קודם כל, תודה רבה גברתי היושבת ראש.
פנינה תמנו: כפי שאנחנו יודעים בתקנון בדרך כלל דיון דחוף, אם אושר בנשיאות, יש לך עשרה ימים ועד כשבועיים לקיים את הדיון.
פנינה תמנו: את בחרת לפתוח בדיון הזה את המושב הזה.
פנינה תמנו: פתחנו בכנסת בצורה חגיגית ביום שני – וזה לא היה יום חג.
פנינה תמנו: יום לפני נורתה בצורה אכזרית אנגווץ וואסה.
פנינה תמנו: היא הותירה אחריה ילדה בת חודשיים, ילדה בת 6 וילד בן 7 שהיה עד לאותה ירייה שהותירה אותה מדממת בפינת אוכל.
פנינה תמנו: כשבאנו לכאן כל היום עסק בהרבה מאוד נושאים, רק לא בנושא החשוב ביותר.
פנינה תמנו: זה חיים של אנשים, חיים של נשים.
פנינה תמנו: כל הזמן אנחנו שומעים בחדשות על אישה כזאת או אחרת שנרצחה.
פנינה תמנו: יש כאלה שגם מעדיפים איפשהו להרחיק את זה מלב הקונצנזוס הישראלי, כאילו מדובר בנשים עולות, אתיופיות, רוסיות, ערביות.
פנינה תמנו: אבל לא כך פני הדברים.
פנינה תמנו: אישה היא אישה, ילדים זה ילדים.
פנינה תמנו: אמרת נכון שאנחנו צריכים להתלכד סביב המאבק הזה, גברים, נשים, כולם.
פנינה תמנו: ערבים, יהודים, עולים, ותיקים, כולנו צריכים להיות יד אחת סביב המאבק הזה.
פנינה תמנו: לאורך כל אתמול שוחחתי עם משפחות של נרצחות.
פנינה תמנו: החורבן, השבר לא מתאחה לאורך כל החיים.
פנינה תמנו: שלחתי לך את אותה הקלטה של מי שלא הצליחה להגיע לכאן, אבל אביה רצח את אמה כשהייתה ילדה והיא הייתה עדה לכך.
פנינה תמנו: הוא רצח בשנית את האישה השנייה לאחר שהוא שוחרר מהכלא.
פנינה תמנו: אתמול קיבלתי פניה של אבא שחתך את הורידים ליד הילדים שלו לפני שבוע.
פנינה תמנו: היא הייתה מפוחדת ואמרה שהיא מפחדת, והוא מסוגל להגיע כל רגע.
פנינה תמנו: הוא הגיע אתמול בלילה ועצרו אותו.
פנינה תמנו: אנחנו שומעים על 20 מקרי הרצח השנה, וזה דיי והותר.
פנינה תמנו: זה זועק לשמיים.
פנינה תמנו: אנחנו מדברים על אלפים של נשים שחיות תחת טרור.
פנינה תמנו: נדמה שלמדינה יש זמן.
פנינה תמנו: וועדה בין משרדית, בזה הם מסתפקים.
פנינה תמנו: מה עם השרים?
פנינה תמנו: שיקימו וועדת שרים.
פנינה תמנו: מה עם רשות למאבק באלימות נשים?
פנינה תמנו: מה עם הגדלת המענים?
פנינה תמנו: שיהיו מענים מותאמים לנשים שכן רוצות לקום וללכת, למרות שהגישה שלי זה שהגבר צריך להיות מורחק, אבל גם זה ראינו שלא מספיק, כי יש אולי שניים-שלושה בתים לטיפול בגברים מכים.
פנינה תמנו: מה עם הקצאה משאבים?
פנינה תמנו: אולי זה בגלל שיש רק ארבע נשים בממשלה?
קריאה: רק ארבע?
פנינה תמנו: ארבע נשים שיכלו לזעזע.
פנינה תמנו: אני באמת שואלת את עצמי, אולי אנחנו לא על סדר היום.
פנינה תמנו: אחד הדברים הכי מזעזעים שגיליתי - נמצאת פה זנאש, שקודם כל אני רוצה להודות לך.
פנינה תמנו: זנאש היא אחותה של ירגדו טרפה שנרצחה לפני עשרה חודשים בפתח תקוה.
פנינה תמנו: אני יודעת כמה אומץ צריך בשביל להגיע לכאן.
פנינה תמנו: כשביקרתי לאחר הרצח אצל המשפחה, גיליתי שבעצם הרוצח – הילדים לא יכולים לחזור.
פנינה תמנו: שישה ילדים יתומים לא יכולים לחזור לבית, לזירת הרצח, אבל הרוצח צריך – הוא זוכה ב-50% לפי חוק יחסי מימון, והוא צריך לוותר על הבית.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שנקרא הרצחת וגם ירשת.
פנינה תמנו: הרצחת וגם ירשת.
פנינה תמנו: הפרקליטות הגיעה בעבר להסדרי טיעון עם רוצחים כדי שיוותרו על הבית ויורשעו רק בהריגה.
פנינה תמנו: לצערי, רק לפני שבוע סגרו הסדר טיעון עם מי שרצח את אשתו בבאר שבע.
פנינה תמנו: כרגע השם שלו לא עולה לי, אבל אני אשמח שהדובר שלי תכף יביא את השם.
פנינה תמנו: קוראים לו סרגיי.
פנינה תמנו: כי אחרי שהוא רצח אותה עם סכין בבית כשהילדים נמצאו, היה קשה להוכיח את היסוד הנפשי.
פנינה תמנו: באיזו מדינה אנחנו חיים?
פנינה תמנו: אני רוצה להודות גם בהמשך, גברתי יושבת הראש – הגיעה גם איילה שאחותה נרצחה.
פנינה תמנו: איילה, ברוכה הבאה.
פנינה תמנו: בואו תתפסו מקום.
פנינה תמנו: אחותה נרצחה בידי בן זוגה.
פנינה תמנו: לאט-לאט יגיעו משפחות שמפסיקות לשתוק.
פנינה תמנו: משפחות שאומרות דיי, הן לא מתביישות.
פנינה תמנו: הן יוצאות ממעטה העלטה בכדי שאנחנו נוכל יחד איתן ויחד עם הנשים שמחר מקדמות מחאה, לא רק להשמיע כל זעקה, אלא גם לדאוג שזה לא קורה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת פנינה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שנמצאים ונמצאות אתנו בני ובנות משפחות של נשים שנרצחו, שכולנו מרגישים את הצער ואת האבל שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אני מחזקת אתכן.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה צעד חשוב שתגיעו לפה ותשמיעו את קולכן.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לשמוע גם את חברי הכנסת, חברי הוועדה.
נחמן שי: תודה רבה, עאידה.
נחמן שי: תראי, אנחנו כבר אולי שלוש שנים פה, קצת יותר.
נחמן שי: אני חושב שהיו בערך עשרה דיונים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: זה ה-13.
נחמן שי: כן, לא טעיתי.
נחמן שי: לא השתנה שום דבר.
נחמן שי: להפך, אני רואה מגמת עלייה.
נחמן שי: כל פעם באים, יש פה כבר אוכלוסייה קבועה, יש פה מועדון.
נחמן שי: יש ארגוני נשים לסוגיהן, יש כמה נציגים מהממשלה ונפגשים פה כל כמה שבועות, עוברים את המסע הזה והולכים הביתה.
נחמן שי: שום דבר לא קורה .
נחמן שי: יש איזו אדישות, כאילו זו מכה משמיים.
נחמן שי: שתי מכות, אגב.
נחמן שי: הפועלים שנופלים והנשים שנרצחות.
נחמן שי: עכשיו גם כשהתותחים יורים – הנה כבר מתחיל, אז זה דיי שקע.
נחמן שי: את הצעקות של הנשים לא ישמעו כנראה כשהתותחים יורים.
נחמן שי: דוחקים את זה הצידה.
עאידה תומא סלימאן: ביטלו ראיונות אתנו בבוקר.
נחמן שי: אה, כבר ביטלו.
עאידה תומא סלימאן: כן, כי ירדנו מסדר היום.
עאידה תומא סלימאן: היו לי ראיונות וביטלו אותם כי זה ירד מסדר היום.
נחמן שי: אני לא מבטל.
נחמן שי: אנחנו לא ניתן להוריד מסדר היום את בעיות הפנים הקשות של מדינת ישראל כי יש מלחמה עם חמאס.
נחמן שי: הייתה, יש ותהיה.
נחמן שי: זה לא משנה שום דבר.
נחמן שי: השאלה היא איך המדינה הזאת מתנהלת, ושמענו את ראש הממשלה לפני ארבעים ושמונה שעות מדבר.
נחמן שי: הייתה לנו גם וועדה בה ישבנו באחד האולמות, והגישו לנו ב-30.12 בערך, כי היו צריכים להגיש עד סוף השנה.
נחמן שי: רק שאלנו שאלה אחת, יש כסף?
נחמן שי: אמרו שאין.
נחמן שי: אז כל הוועדה מיותרת, אין לה שום משמעות.
נחמן שי: אם לכל המסקנות שלה לא היה שום כיסוי תקציבי, אז מה אתם משחקים אתנו משחקים?
נחמן שי: עכשיו אפשר לבדוק אחורה מה קרה מאז הוועדה?
נחמן שי: אתמול ישבו שני שרים, עשו עוד פעם – יעשו עוד איזה משהו, כי הלחץ מתגבר, הדם של הנשים זורם ברחובות.
נחמן שי: אני אומר לך, אנחנו יכולים להגיש כמה שיותר הצעות, זה לא יעזור בשום דבר.
נחמן שי: רק הממשלה, לצערנו, מחזיקה בכוח כדי להזיז את הדברים.
נחמן שי: הממשלה לא רוצה.
נחמן שי: היא פשוט לא רוצה.
נחמן שי: היא מפקירה נשים.
נחמן שי: יש אלפי נשים – אני לא יודע מספר מדויק, שהן תחת איום מתמיד.
נחמן שי: הבעלים שלהן, החברים שלהן, הלא יודע מה שלהן מסתובבים באופן חופשי ויכולים להתקרב אליהן כי אין אזיקים אלקטרוניים, כי על זה רבים.
נחמן שי: הם חוזרים אליהן, עושים איזושהי התפייסות כזו או אחרת.
נחמן שי: כל הסיפורים ידועים.
נחמן שי: בסוף הם דוקרים, יורים, שוחטים, אני לא יודע.
נחמן שי: זו אחריות ישירה של ממשלת ישראל.
נחמן שי: לא אף אחד אחר.
נחמן שי: אנחנו לא יכולים לעשות כלום בעניין הזה חוץ מאשר לדחוף עוד ועוד את הנושא לסדר היום.
נחמן שי: את אומרת ששלוש שנים הצעת החוק שלך מחכה והממשלה מחכה לחוק של הממשלה - - -
עאידה תומא סלימאן: ובערב ישיבת החירום, אופס, התזכיר יוצא.
עאידה תומא סלימאן: זה טוב, אבל מעניין התזמון.
נחמן שי: אני אומר לכם.
נחמן שי: אני קורא לכולכם לצאת לרחובות, להפגין.
נחמן שי: תקשורת זה כלי אחד, אבל שמענו - - -
עאידה תומא סלימאן: מחר יהיו הרבה הפגנות.
קריאה: אבל זה לא מעניין אף אחד.
עאידה תומא סלימאן: אל תגידו את זה.
פנינה תמנו: זו המסקנה שרוצים שנגיע אליה, שנתייאש.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, תכף אני אתייחס.
נחמן שי: אני השקעתי בזה הרבה חשיבה, כי זה מאוד מעסיק אותי.
נחמן שי: למה זה לא מצליח להבקיע את חומות האדישות?
נחמן שי: למה מקבלים את זה כדבר שהוא טבעי?
נחמן שי: מידי פעם, בעל רוצח את אשתו.
נחמן שי: זה חלק - - יש פקקי תנועה, יש רכבת שנתקעת ויש עוד רצח.
נחמן שי: הכל זה חלק מהמציאות.
נחמן שי: זה לא צריך להיות חלק מהמציאות של מדינת ישראל.
נחמן שי: בשום פנים ואופן לא.
נחמן שי: לכן אני אומר, גם הכנסת – אני לא מוותר על התפקיד שלנו, עאידה.
נחמן שי: אנחנו צריכים לעשות מה שאנחנו יכולים, אנחנו צריכים ללחוץ על הממשלה.
נחמן שי: אתם צריכים ללחוץ על הממשלה.
נחמן שי: התקשורת צריכה להצטרף לעניין.
נחמן שי: זה צריך להיות מסע מורכב.
נחמן שי: לא יכול להיות שהסטטיסטיקה הזאת עולה כל הזמן וכולנו מגויסים למאבק הזה.
נחמן שי: שילכו ללמוד ממדינות אחרות, שיאמצו את התכנית הזאת שאני לא יודע מה יש בה כי אני לא זוכר, אבל אם יש לה משמעות שיעשו.
נחמן שי: תצעקו ותלחמו יחד אתנו בעניין הזה, כל מי שיכול.
נחמן שי: כל אישה, לא רק המאוימת.
נחמן שי: יש רבות מאוד שאינן מאוימות.
נחמן שי: גם גבר, זה בעצם בסוף לא משנה.
נחמן שי: זו משימה שאני רואה בה כאחת מהגבוהות ביותר בסדר העדיפות של החברה הישראלית כיום.
עאידה תומא סלימאן: אל תגידו "זה לא עוזר".
עאידה תומא סלימאן: אני התחלתי את המאבק הזה ב-1992, אז היה טאבו.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא רצה לדבר על אלימות.
עאידה תומא סלימאן: רק דרך מאבקן של הנשים השגנו מה שהשגנו.
עאידה תומא סלימאן: נכון, הממשלה והמוסדות של המדינה לא עובדים מספיק טוב כדי לסגור את הפער הזה בין המציאות לבין מה שנעשה.
עאידה תומא סלימאן: כל מה שנעשה, נעשה בגלל מאבק של נשים.
עאידה תומא סלימאן: אוי ואבוי לנו אם נגיע למסקנה שחבל וזה לא יזיז.
מסעוד גנאים: אני מצטרף להרגשה בעצב, משום שזה באמת הדיון ה-13 על רצח נשים, ועד עכשיו הדימום הזה מתמשך.
מסעוד גנאים: עד עכשיו הממשלה לא זזה בצורה רצינית ועמוקה כדי לפתור את הבעיה הזו.
מסעוד גנאים: לפי דעתי, החוזק של המדינה נמדד לא רק באיך היא עומדת בפני האויבים החיצוניים, אלא בפני הסכנה הפנימית.
מסעוד גנאים: כאשר אזרח או במיוחד אזרחית לצורך העניין, כאשר נשים לא מרגישות בטוח או מאוימות, אז המדינה כולה מאוימת.
מסעוד גנאים: החוסן של המדינה כולו נפגע.
מסעוד גנאים: צריך להתייחס לרצח נשים – לרצח בכלל, אבל לרצח נשים בפרט, כאיום בטחוני על חייהם של האזרחים והאזרחיות בתוך המדינה.
מסעוד גנאים: לכן, לצערי הרב, עד עכשיו אנחנו לא רואים שהממשלה שמה על סדר יומה את העניין של מניעת רצח נשים, או לתת הגנה לפחות לנשים המאוימות.
מסעוד גנאים: זה עצוב, אבל חשוב לא להרים את הדגל הלבן.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים: זה קצר כי אני חייב ללכת לוועדת החינוך.
עאידה תומא סלימאן: חברים וחברות הכנסת, אתם נשארים אתנו?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאיילה מנתניה את רשות הדיבור.
עאידה תומא סלימאן: לפני שאני מתחילה את העדויות, ואני יודעת שיש אתנו היום הרבה מהמשפחות.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל, מי שלא רוצה להיחשף מול מצלמה, אני מבקשת שתפנה למנהלת הוועדה ותודיע לפני שמגיע תורה לדבר, כדי שנוכל להסתדר כי אנחנו בשידור ישיר.
עאידה תומא סלימאן: מי שלא רוצה שירשמו אותה בפרוטוקול בשמה המלא, גם כן שתודיע לנו כדי שהשם יהיה חסוי.
עאידה תומא סלימאן: כמובן, כמו שאנחנו רגילים, שלוש דקות לכל דובר ודוברת.
איילה: שמי איילה, אני אמא לשני ילדים ובוגרת שני תארים.
איילה: אני אחות לשמונה אחים ואחיות, אבל לפני הכל אחות לנרצחת שהותירה ארבעה ילדים קטנים.
איילה: יום אחד לא מצאו את אמא שלהם.
איילה: הם מתמודדים עם געגועים וסיוט לכל החיים.
איילה: זה קרה בסוף שנת 2003.
איילה: 14 לדצמבר 2003.
איילה: כמו שנאמר ואומרים, הכתובת גם הייתה על הקיר.
איילה: זעקנו זעקה, היא הלכה וחזרה למקלט.
איילה: יחד עם זאת, לא הצלחנו להציל אותה והיא לא הצילה את עצמה.
איילה: היא נרצחה בדבר הכי בסיסי שיכול להיות, במלחמה לחופש לגדל את ילדיה.
איילה: לגדל את הילדים שלה, לראות אותם גדלים, לראות אותם מחייכים.
איילה: סך הכל זה מה שהיא רצתה.
איילה: מישהו החליט שזה לא מתאים לו, וזה לא נוח לו וקטל את חייה.
איילה: הוא לא קטל רק את החיים שלה, הוא קטל את החיים של כל המשפחה.
איילה: המשפחה הזאת נכנסה לשחור עד היום.
איילה: זה לא משנה עד מתי, אנחנו לא יוצאים מזה.
איילה: אנחנו אמנם נלחמים, אבל הכי כואב זה שאני הגעתי לקבר שלה, אני בכיתי לאחותי.
איילה: את הלכת, אבל אני מקווה שאת לפחות תהיי האחרונה.
איילה: לצערי זה לא קרה ומאז קרו הרבה רציחות.
איילה: כולם ממשיכים את החיים שלהם, המשפחות ממשיכות את החיים שלהן, אבל נשים נרצחות חופשי.
איילה: אני באתי לוועדה הזאת היום כדי להגיד שכל מי שיושב פה שיאמר את דבריו.
איילה: אחרי שהוא יאמר את דבריו, שיעשה משהו רציני.
איילה: אני רוצה להגיד שזה סוג של מלחמה פה.
איילה: במלחמה מכשירים לוחמים טובים.
איילה: גם פה צריך להכשיר אנשים שיילחמו את המלחמה הזאת.
איילה: מדובר על אישה, על ילדים, על משפחות.
איילה: יש הרבה דברים שצריך לעשות, שאף אחד לא יודע.
איילה: רק משפחת הנרצחים יודעת אותם.
איילה: לצערי הרב הרוב מתמודדים לבד.
איילה: נכון שהילדים מקבלים טיפול, אני לא יודעת עד כמה זה עוזר.
איילה: כלכלית ונפשית, עד היום אנחנו לא מקבלים כלום.
איילה: לא מקבלים טיפול.
איילה: זה בירוקרטיה, וזה צריך להיפסק.
איילה: זכויות הרוצחים עדיין נשמרות אגב.
איילה: הוא דורש את הדירה של הנרצחת, הוא דורש מהילדים שלו.
איילה: זה צריך להיפסק.
איילה: במלחמה צריך להכשיר מישהו.
איילה: אני חושבת שצריך להכשיר גברים, כי נשים בטבען מדברות ומשתפות.
איילה: זה לא מספיק.
איילה: הגרעין הקשה זה הגברים.
איילה: גברים הם אלה שרוצחים את הנשים.
איילה: בואו נכשיר גברים, אולי גבר ידבר לבטן של גבר.
איילה: זו הבקשה שלי היום, וכמובן שזה עניין של תקציב.
איילה: זה חשוב.
איילה: זה מאוד חשוב בכל פינה.
איילה: כל משמעות וכל החלטה שנעשית זה חשוב וזה משפיע.
איילה: מישהו צריך לקחת את זה ברצינות.
איילה: כולנו, שכנים, חברים, כולם.
איילה: קטנים וגדולים כאחד.
איילה: זו הבקשה שלי מכולכם.
איילה: אני מקווה מאוד שלא נדע עוד כאב.
איילה: אני מכירה טוב מאוד את אנגווץ.
איילה: קשה לי ללכת למשפחה ולהגיד את הכאב.
איילה: אתם מצטרפים לכאב שלי, זה נורא.
איילה: הילדים של אנגווץ לא יראו יותר חיבוק ולא נשיקה מאימא.
איילה: זה הבסיס שילד צריך לקבל.
איילה: רע לי שיש עוד נשים שחיות את זה, שחיות את היום הזה.
איילה: תודה.
איילה: עוד משהו.
איילה: העניין של אקדח זמין זה מסוכן.
איילה: אם גבר סיים את שעות העבודה שלו, שיפקיד את זה במקום העבודה ויחזור הביתה.
איילה: זה מסוכן מאוד.
עאידה תומא סלימאן: רק בשבוע שעבר הוועדה הזו קיימה דיון על הרחבת התבחינים למתן אישור נשק אזרחי.
עאידה תומא סלימאן: אחת ההמלצות הייתה להפסיק את ההרחבה הזו, את מה שנקרא רפורמה, כי אנחנו מבינות את הקלות שיש כאשר הנשק זמין ונמצא בתוך הבית.
עאידה תומא סלימאן: אפילו כאשר לא משתמשים בו לרצוח, הוא מאיים כל הזמן וסוחט מהאישה מה שרוצים.
עאידה תומא סלימאן: את לא רוצה עכשיו?
מירב בן ארי: לא, נתקעתי קצת.
מירב בן ארי: את יכולה רק להגיד מה זה ה-8?
איילה: בגדול זה מספר השנים – אנחנו עוד מעט 15 שנים, אז כל אזכרה אנחנו עושים מספר.
איילה: אנחנו מדפיסים חולצות ועושים שלטים.
איילה: זו הדרך שיש לנו כרגע להנציח את אחותנו.
איילה: זה הצבע שהיא אוהבת, סגול.
מירב בן ארי: אני באתי לשמוע את המשפחות, כי הבנתי שיש כאן הרבה משפחות של נרצחות שהגיעו לכאן.
מירב בן ארי: נראה לי שיותר חשוב לשמוע אותם.
עאידה תומא סלימאן: להגיד את האמת, אני יודעת את החשיבות גם שהנשים עשו את הדרך, המשפחות עשו את הדרך כי לשמוע, במיוחד שאנחנו נמצאים בשידור ישיר והציבור שומע.
עאידה תומא סלימאן: העדויות שיהיו הן חשובות.
עאידה תומא סלימאן: זה אולי יזעזע מישהו ויגרום לעוד אישה ועוד אישה לצאת מחר ולהפגין בכל הצמתים והמקומות שהוכרז שיהיו בהן הפגנות.
עאידה תומא סלימאן: אני אהיה בתל אביב מחר, ואני קוראת לכולכן, איפה שיש ליד הבית שלכן הפגנה, תלכו לשם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נרצה לשמוע דיווח מנציגי משרדי הממשלה באיזשהו שלב, לפני שאנחנו מסיימים ב-11:00.
עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, אנחנו רוצות לדבר על זה, אנחנו רוצות לחשוף את זה, אבל אנחנו גם רוצות לשנות את המציאות.
עאידה תומא סלימאן: לכן אני רוצה להתעקש על זה שנציגי המשרדים גם ידברו.
סעיד אלחרומי: תודה, גברתי יושבת הראש.
סעיד אלחרומי: אני חושב שאחרי הדברים הנוראיים ששמענו לפני כמה דקות, כל רצח הוא רצח נוראי.
סעיד אלחרומי: כל רצח הורס משפחה, הורס את סביבת המשפחה.
סעיד אלחרומי: כל העולם של המשפחה הזאת נחרב.
סעיד אלחרומי: על אחת כמה וכמה כשמודבר ברצח של אישה, של אם שמשאירה מספר ילדים אחריה.
סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים שכל המשפחה הזאת מתפרקת, ולכן הנזק הוא "כפול".
סעיד אלחרומי: מה אנחנו צריכים לעשות?
סעיד אלחרומי: אני אכנס ישירות להצעה שאני מציע.
סעיד אלחרומי: ראשית, חשוב לי שהפוליטיקאים ואנשי הציבור ידברו בנושא הזה בקול רם.
סעיד אלחרומי: חשוב שנגיד את המילים שלנו בכל פורום ובכל הזדמנות שאפשר להגיד את זה ולגנות את זה בכל לשון של גינוי.
סעיד אלחרומי: המאבק צריך להיות מאבק משותף.
סעיד אלחרומי: צריך לאגם משאבים וכוחות נגד התופעה הנוראית הזאת.
סעיד אלחרומי: אני חושב שלא נעשה מספיק בנושא הזה.
סעיד אלחרומי: אני חושב שיש מודעות מסוימת, תודות לעשייה שלך, כבוד היושב ראש.
סעיד אלחרומי: מספר ישיבות היו בנושא הזה ואני מציע גם להמשיך בזה.
סעיד אלחרומי: להמשיך לנדנד כל הזמן בנושא הזה.
סעיד אלחרומי: מה חשוב יותר אם לא הנושא הזה?
סעיד אלחרומי: צריך גם איגום משאבים.
סעיד אלחרומי: אני לא רואה תכניות עבודה מסודרות של משרדי הממשלה הרלוונטיים, גם במניעה, גם בענישה, גם בחינוך והסברה.
סעיד אלחרומי: לפחות בכמה מהחברות ובעיקר אני מדבר על החברה הבדואית והערבית.
סעיד אלחרומי: הסוגיה האחרונה – אני דיברתי על זה אתמול בוועדה לביקורת המדינה בנוכחות המפכ"ל.
סעיד אלחרומי: נושא הבקשה לצווי איסור פרסום גורפים.
סעיד אלחרומי: הסיפור הזה צריך להיפסק.
סעיד אלחרומי: ברגע שאישה נרצחת והיא מקבלת כותרת מזערית בעיתון מסוים, ולמחרת הסיפור נשכח.
סעיד אלחרומי: הפרסום, רבותיי, הוא חלק מהמניעה של הרצח הבא.
סעיד אלחרומי: הפרסום העיקרי - - -
קריאה: אבל יש שמירה על הפרטיות של הילדים.
סעיד אלחרומי: נכון, אין לי בעיה עם זה, אבל לא לקחת את הנושא של פגיעה בחקירה כסיבה של אי פרסום גורף של הסוגיות האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהצטרפה גם אחת המציעות של הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני כבר התחלתי עם העדויות וחברי הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: זה בסדר, חברת הכנסת רויטל וחברות הכנסת האחרות?
עאידה תומא סלימאן: קחו בחשבון שב-11:00 אנחנו חייבות לנעול את הישיבה הזו.
עאידה תומא סלימאן: יושב הראש לא מאפשר מעבר לשעה 11:00.
עאידה תומא סלימאן: זנאש, אמרתי את זה נכון?
זנאש מקונן: קוראים לי זנאש מקונן.
זנאש מקונן: אחותי נרצחה לפני עשרה חודשים.
זנאש מקונן: אני לא יודעת אם אני אצליח לדבר על זה, קשה לי.
עאידה תומא סלימאן: את רוצה שניתן למישהו עד שאת תרגישי יותר טוב?
עאידה תומא סלימאן: את תוכלי עכשיו או לתת לך כמה דקות?
עאידה תומא סלימאן: מה שנוח לך.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רויטל סוויד, בבקשה.
רויטל סויד: שוב אנחנו כאן, כמו שאומרים, בשולחן שכל אחד מכיר היטב את השני.
רויטל סויד: עאידה, אני חושבת שאת קיימת עשרות דיונים בנושא.
רויטל סויד: כששוחחנו לפניכן וכשיזמנו את הדיון היום, אני וחברתי חברת הכנסת פנינה תמנו שאטה, בעצם ידענו שאנחנו מדברים פה על עוד דיון, אבל גם אמרנו: "אנחנו לא יכולים לעבור על הדבר הזה בשתיקה".
רויטל סויד: אני חושבת שמצבור האירועים, כולל אולי אפילו האירוע מהיום בבוקר שבו נמצאה עוד אישה כשהיא מחוסרת הכרה כתוצאה מאלימות, מביא אותנו לזעוק "דיי".
רויטל סויד: הדם של אחיותינו הוא לא הפקר.
רויטל סויד: אנחנו יוצאות לרחובות.
רויטל סויד: אנחנו אומרות שאנחנו לא מוכנות שזה יעבור בשתיקה יותר.
רויטל סויד: גם אם זה לא בשתיקה, זה בעיקר כשיש על שולחן מקבלי ההחלטות מעשים אופרטיביים – בין אם זה המלצות של וועדה בין משרדית, בין אם זה הצעת החוק של חברתי חברת הכנסת עליזה לביא עם האזיקים האלקטרוניים, שכבר יש פיילוט במשרד הביטחון.
רויטל סויד: בין אם זה דירות לגברים אלימים, שכבר מהשלב הראשוני אפשר להוציא אותם לאותן דירות ייעודיות.
רויטל סויד: לא עושים שום דבר.
רויטל סויד: המשטרה והרווחה לא מיידעים שיש את האפשרות הזאת.
רויטל סויד: הגיע הזמן לעשות שינוי בחשיבה באופן מהותי, ולהבין שצריך לטפל בזה מהשלבים הראשונים.
רויטל סויד: אלימות מילולית, אלימות כלכלית.
רויטל סויד: לא חייבים להגיע לרגע שבו אישה כבר חוששת שהיא הולכת לאבד את חייה, ובסוף נגרם מה שנגרם.
רויטל סויד: מעבר לדיון היום, אני חייבת לומר שיושבת ליידי – היא גם חברה, היא גם אישה יקרה והיא גם לקוחה שלי, לילך שם טוב.
רויטל סויד: אני חושבת שאין מי שלא מכיר את לילך ואין מי שלא מכיר את הטרגדיה האיומה שהיא עברה.
רויטל סויד: לי הייתה את הזכות להכיר אותך, לילך, ממש ימים ספורים אחרי הטרגדיה שאת עברת.
רויטל סויד: את הפכת, ולא ניכנס לזה כרגע – אני כן רוצה להיכנס למה שאת מפעילה.
רויטל סויד: את הפכת לסמל למאבק של עוצמה, שאני לא יודעת איך אפשר לתאר אותה.
רויטל סויד: נשים שלא מוכנות יותר שיקרה דבר כזה לאחיות שלהן, לחברות שלהן.
רויטל סויד: את נמצאת פה היום, אני יודעת מה זה לוקח ממך, אני יודעת מה זה גוזל ממך.
רויטל סויד: אני יודעת אילו משאבים את משקיעה, ואני גם יודעת שזו משימת חייך.
רויטל סויד: אז קודם כל, אנחנו פה, ואנחנו מחזקות אותך.
רויטל סויד: אני ברמה האישית מחזקת אותך.
רויטל סויד: מבחינתי, את סמל להרבה מאוד דברים.
רויטל סויד: הגיע הזמן שישמעו אותך ושכמותך ואותנו.
רויטל סויד: במאבק הזה כולנו בחזית אחידה.
עאידה תומא סלימאן: ניתן ללילך ואחר כך לחברת הכנסת.
לילך שם טוב: בוקר טוב לכולם.
לילך שם טוב: לפני קצת יותר משמונה שנים, ביום הולדת 38 שלי, אני איבדתי את שלושת הילדים שלי, עומר, רוני ואור.
לילך שם טוב: לא בתאונה, לא במלחמה.
לילך שם טוב: בדבר הכי - אפשר לקרוא לו במרכאות או לא במרכאות - לא סקסי, רצח בתוך המשפחה.
לילך שם טוב: מי שרצח אותם היה אבא שלהם.
לילך שם טוב: במקרה, הוא רצח אותם ולא אותי.
לילך שם טוב: במקרה אני הגעתי לכאן כדי לומר שוב את מה שיש לי להגיד.
לילך שם טוב: יש לי להגיד כל כך הרבה דברים, והם לא דברים פשוטים בכלל.
לילך שם טוב: אני מאוכזבת מאוד מהתפקוד של הרבה מאוד אנשים שיכלו בשנים האלה למנוע את הרצח הבא.
לילך שם טוב: בפברואר 2010 יצא דו"ח שמבחינתי הוא דו"ח מעולה.
לילך שם טוב: לדו"ח הזה קראו דו"ח וינטר.
לילך שם טוב: לפי הדו"ח הזה, אני למדתי את כל האורות האדומים לזיהוי מצבים מסוכנים.
לילך שם טוב: למדתי אותו בעל פה.
לילך שם טוב: הדו"ח הזה נגנז, מאיזושהי סיבה.
לילך שם טוב: כנראה שלאנשים מסוימים לא נעים להתעסק עם דברים שהם לא מסוגלים להתעסק איתם.
לילך שם טוב: יצאו מפה משלחות לכל העולם והתקיימו וועדות על וועדות.
לילך שם טוב: בסופו של דבר, מה שהיה יכול למנוע את הרצח הבא של עוד כמה ילדים ואולי גם עוד כמה נשים, לא נמנע.
לילך שם טוב: אני דיברתי באופן אישי עם מוטי וינטר, וכשאני הבנתי שהדו"ח הזה נגנז, אני הייתי מזועזעת עד עמקי נשמתי.
לילך שם טוב: הדו"ח הזה יצא אחרי רצח רוז פיזם.
לילך שם טוב: חמישה חודשים לפני הרצח של הילדים שלי הוא פשוט היה בכנסת.
לילך שם טוב: כולם ידעו וכולם ישבו.
לילך שם טוב: אני ישבתי פעם אחת – הזמינה אותי חברת הכנסת אורלי לוי לדיון, ומאז הטילו עליי וטו להיכנס לכנסת.
לילך שם טוב: ברגע שחברת הכנסת פנינה תמנו שאטה התקשרה אליי אתמול ולא הרגשתי טוב, אמרתי שעד הבוקר אני מבריאה ובאה לכנסת כי יש לי הזדמנות להגיד את מה שיש לי כל כך הרבה שנים.
לילך שם טוב: אני פשוט כועסת ומתביישת שיש דו"חות, יש את היכולת הזאת למנוע את הרצח הבא, ושום דבר לא קורה כאן.
לילך שם טוב: כלום.
לילך שם טוב: זה שאני כאן באה להשמיע את המחאה שלי על החוצפה והתעוזה שיש מקרים שאפשר לשנות אותם, יש סעיפים בחוק שאפשר לעבור עליהם או לגייס את עצמנו כדי לבנות ולהעביר חוקים, אז למה לא עושים את זה?
לילך שם טוב: חוק אחד שרצו מאוד להעביר, זה העברת האינפורמציה בין הגופים הבין-ממשלתיים.
לילך שם טוב: אני אספר ספור אישי שלי.
לילך שם טוב: אני חייבת לספר אותו.
לילך שם טוב: רק בגלל שתבעתי את המדינה, התבררו לי דברים שלא ידעתי לפני.
לילך שם טוב: הוא נמצא מסוכן סביבתית על ידי קצין מבחן.
לילך שם טוב: אף אחד לא טרח להגיד לי את זה.
קריאה: לפני הרצח?
לילך שם טוב: לפני הרצח.
לילך שם טוב: הוא הטריד את המאהבת שלו, הוא ניסה להתאבד ליד הבית של המאהבת שלו.
לילך שם טוב: הוא הובא בפני שופטת לבית משפט.
לילך שם טוב: היא כתבה בתזכיר: "אין לאיתי מה להפסיד, ולכן אני מורה על אבחון של קצין מבחן".
לילך שם טוב: אותו קצין מבחן מצא שהוא מסוכן סביבתית.
לילך שם טוב: אף אחד לא טרח לומר לי את זה.
לילך שם טוב: כמה שבועות לפני הרצח הוא הלך לפסיכיאטרית שלו.
לילך שם טוב: הוא היה מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי.
לילך שם טוב: הוא אמר לה: "אני רוצה שתאשפזי אותי כי אני לא מרגיש טוב".
לילך שם טוב: היא סירבה לאשפז אותו.
לילך שם טוב: כשהיא סירבה לאשפז אותו, היא הגדילה לו את המינון של התרופות האנטי-דיכאוניות שלו.
לילך שם טוב: הוא אסף את כל התרופות האלה, ורגע לפני שהוא רצח את הילדים שלי ב-153 דקירות סכין, הוא סימם אותם.
לילך שם טוב: אותה פסיכיאטרית לא עדכנה אף אחד, ואני הייתי ידועה לרשויות.