GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חני שמולביץ: - - להרגיש - - - אמרתי לעצמי רגע מה קורה פה, אני - - - בעצם השליח הראשי זהו איננו, השליחות, אולי הכל בעצם נגמר, מה יש לי לחפש פה עוד.
חני שמולביץ: אני הייתי נזכרת בסעודות שבת שהוא היה שר לי, זכרתי לך חסד נעורייך, אהבת כלולותייך, לכתך אחריי במדבר, כאות הוקרה לזה שהסכמתי לבוא איתו לבית שאן.
חני שמולביץ: הוא ידע כמה היה קשה לי.
חני שמולביץ: ועכשיו הוא הלך והוא השאיר אותי לבד.
חני שמולביץ: מה אני אמורה לעשות.
חני שמולביץ: אבל מהר מאוד הבנתי שכשליחה של הרבי וכאימא אין לי את הפריבילגיה הזאת לשקוע ברחמים עצמיים ושמעתי משפט מאוד מאוד חזק שממש הניע אותי, המשפט הזה אומר, ותיקחו את זה כמתנה לחיים, אל תחשוב את עצמך שאתה פחות, תחשוב פחות על עצמך.
חני שמולביץ: מאוד מאוד חזק.
חני שמולביץ: את לא יכולה להגיד מי אני ושמישהו אחר יעשה.
חני שמולביץ: יש לך שליחות, יש לך כישרונות, הקדוש ברוך הוא הביא לך אותם, תעשי איתם משהו.
חני שמולביץ: את לא יכולה להרשות לעצמך.
חני שמולביץ: מצד שני תחשבי על עצמך קצת פחות.
חני שמולביץ: האגו והמרכז שלך, יש הרבה אנשים מסביבך שצריכים אותך, שאת כל כך מחזקת אותם ומשמחת אותם.
חני שמולביץ: ובאמת למרות הרגעים הקשים האלה כמו שהבן שלך הקטן מגיע לפני בר מצווה ובוכה כל לילה ואומר שהוא מתגעגע לאבא שלו, מה אני יכולה להגיד לו חוץ מלבכות איתו ביחד.
חני שמולביץ: אבל המשכנו.
חני שמולביץ: וכשהמשכנו ראינו שזה נכון, שצריכים להתרומם.
חני שמולביץ: כי כשמתרוממים, מה קורה לנו כשאנחנו ממריאים במטוס – כל הבניינים הכי גבוהים, כל הגורדי שחקים פתאום נראים לנו כאלה קטנים, מה קרה, מה הם השתנו.
חני שמולביץ: אנחנו נהיינו יותר גבוהים, התרוממנו.
חני שמולביץ: ולהתרומם זה לראות את הכל ממבט שלם, ממבט יותר אמיתי.
חני שמולביץ: בעלי הגיע מבית מאוד מאוד חזק, מהורים ניצולי שואה, הוא בעצמו נולד בבלגיה והגיע לארץ, אבא שלו יושב כאן, 50 שנה גר בירושלים.
חני שמולביץ: ואני חושבת שהמון כוח קיבלנו מהחינוך שממש בגנים.
חני שמולביץ: יש עוד הרבה אבל בעזרת השם, לסיום אני חושבת שבאמת התפקיד שלנו בשליחות הוא מאוד מאוד מעצים אותנו.
חני שמולביץ: אני אישית למשל למדתי בזכות זה ייעוץ וטיפול רגשי.
חני שמולביץ: ואני מקבלת הרבה נשים לטיפול ואני מרגישה שיש לנו המון כוח.
חני שמולביץ: אני מסתובבת הרבה בארץ ואני נפעמת מהכוח שאני מגלה בנשים.
חני שמולביץ: אני אתן לכם דוגמה קטנה.
חני שמולביץ: לפני כמה זמן דיברתי באיזשהו מקום על שמחה, זה הנושא שלי, וסיפרתי להם שבחנוכה שלפני שנה ארגון שנקרא כולל חב"ד, שזה ארגון שעוזר לאלמנות ויתומים, הם הזמינו אותנו לרמדא לכמה ימים בחנוכה כי מאוד מאוד קשה להיות בחנוכה בלי בעל, זה רגעים מאוד מאוד קשים.
חני שמולביץ: באתי לרמדא, אני נכנסת ואני רואה אולם מלא באלמנות ויתומים מכל הארץ וכולן רוקדות ושרות ושמחות, עם הילדים.
חני שמולביץ: התחלתי לבכות, אני אומרת, איך הם יכולים לרקוד, אני בחיים לא ארקוד.
חני שמולביץ: ככה זה היה אחרי שנה.
חני שמולביץ: ואז קלטה אותי אלמנה ככה בצד והיא אומרת לי בואי, בואי, אני יודעת בדיוק מה את מרגישה.
חני שמולביץ: רק תרימי את הרגל הראשונה ותרקדי, טיפה.
חני שמולביץ: פתאום מצאתי את עצמי נסחפת ככה במעגל, אמרתי, יואו מה קורה לי.
חני שמולביץ: וסיפרתי את הסיפור הזה לפני כמה חודשים בפרדס חנה בערב נשים.
חני שמולביץ: בסוף הערב רקדנו, כולנו קמנו ורקדנו והייתה שם התעוררות ושמחה.
חני שמולביץ: פתאום אני מרגישה ככה יד לוחצת חזק ופונה אליי אישה ואומרת לי, את יודעת, לפני חצי שנה התאלמנתי ועכשיו בגלל מה שאמרת זו הפעם הראשונה שאני מעזה לרקוד.
חני שמולביץ: וכולנו רקדנו ובכינו איתה ביחד.
חני שמולביץ: זה היה פשוט מחזה הזוי, לרקוד ולבכות, לרקוד ולבכות.
חני שמולביץ: כי ככה זה, אנחנו הנשים יכולות גם וגם.
חני שמולביץ: הכוח שלנו זה להביא את הגאולה, אנחנו כבר שם, בואו רק נשים את המשקפיים האלה של הגאולה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה רבה חני.
שולי מועלם-רפאלי: אסתי ליפסקר מבאקו.
אסתי ליפסקר: לפני שלוש שנים נסעתי לשליחות עם בעלי - -
שולי מועלם-רפאלי: הייתי בת יום, יצאתי לשליחות, ככה זה נראה בלי עין הרע.
אסתי ליפסקר: - - לבאקו, אזרבייג'אן.
אסתי ליפסקר: הצטרפנו שם למשפחות השליחים הנוספות.
אסתי ליפסקר: באזרבייג'אן יש בסביבות ה-20,000 יהודים - - -
שולי מועלם-רפאלי: עדיין יש 20,000 יהודים באזרבייג'אן?
אסתי ליפסקר: יש - - - כאשר אומרים שהרוב בבאקו.
אסתי ליפסקר: יש שם שלושה בתי כנסת.
אסתי ליפסקר: אנחנו, הבית חב"ד נמצא בבית הכנסת האשכנזי ביחד עם הקהילה האשכנזית.
אסתי ליפסקר: יש לנו שם גם בית ספר, חב"ד אור אבנר, קמפוס מאוד גדול כולל גן וכיתות מ-א' עד י"א.
אסתי ליפסקר: בעצם בשליחות אני תחת כובע נוסף, אני גם שליחה של פרויקט חפציבה שהוא של משרד החינוך - - -
שולי מועלם-רפאלי: כן, יושבות פה חברותינו ממשרד החינוך.
אסתי ליפסקר: אז בעבודה שלי אני נמצאת כל יום בבית הספר, אני אחראית שם על הפעילות הבלתי פורמאלית היהודית, תפילות, כל הנטילת ידיים, פעילויות סביב מעגל השנה, תאריכים חסידייםי של חב"ד.
אסתי ליפסקר: בעצם זה בית ספר פרטי אבל רשמי, מקבלים תעודה והכל - - -
שולי מועלם-רפאלי: באים אליו רק ילדי חב"ד או ילדי הקהילה כולה?
אסתי ליפסקר: לא, אין בכלל ילדי חב"ד.
אסתי ליפסקר: הילדים לא דתיים בכלל והם מגיעים ומגיעים דף ריק, לא יודעים כלום, ומתחילים מהגן, יש ילדים שמצטרפים מ-א', ויש ילדים שמצטרפים מ-ג' ומ-י'.
אסתי ליפסקר: ומתחילים איתם לאט לאט.
אסתי ליפסקר: אז זה מעניין דווקא שאני מלמדת עברית אז מגיעים לפעמים ילדים באמצע השנה, באמצע הלימודים והם לא יודעים כלום, מכיתה ג' מגיעים ויושבים איתם ולומדים איתם אחד אחד.
אסתי ליפסקר: בנוסף, אנחנו עושים קבלות שבת בכל יום שישי, להראות להם קצת - - - קידוש, הדלקת נרות, שירי שבת.
אסתי ליפסקר: זה בבית הספר.
אסתי ליפסקר: בקהילה יש לנו הרבה נשים, נשות הקהילה, מועדון יום ראשון לנוער, לסטודנטים.
אסתי ליפסקר: וכמובן לכבוד כל חג יש את האירוע שלו.
שולי מועלם-רפאלי: איך אתם חיים בשליחות בחוצלארץ עם הדואליות הזאת שאנחנו מנסים ללכת בה בין הטיפות כחברי כנסת שמגיעים.
שולי מועלם-רפאלי: אני אגיד את עמדתי האישית, אני לא אומרת שהיא עמדת חב"ד או עמדת מישהו.
שולי מועלם-רפאלי: בעצם כשאני מגיעה לקהילה יהודית אז אני נמצאת באיזה סוג של דואליות כי מבחינתי באמת הדבר שהייתי רוצה שכולם יעשו זה יעלו לארץ ישראל, זאת השאיפה שלי, שיעלו לכאן, שיהיו מעורבים כאן, שהמדינה תהיה באמת - - - אבל עד שהם לא עושים את זה בסוף הם שם.
שולי מועלם-רפאלי: האם אתם חשים בשליחות את הגם וגם הזה?
שולי מועלם-רפאלי: את המצד אחד לדבר איתם על ארץ ישראל, על מדינת ישראל, על העלייה, על המשמעות של לגור במדינת הלאום של העם היהודי ומצד שני, טוב, עד שהם לא פה איך משאירים אותם בתוך הזהות היהודית של עצמם.
אסתי ליפסקר: האמת שאצלנו יש המון עלייה לישראל.
אסתי ליפסקר: רק לאחרונה מבית הספר, בסוף השנה הזאת, איזה חמשה-ששה ילדים עולים במסגרת נעל"ה.
אסתי ליפסקר: יש גם המון משפחות שעולות ויש גם שחוזרות.
אסתי ליפסקר: אז לכן גם יש הרבה משפחות שמדברות עברית כי הן היו בארץ כמה שנים וחזרו.
אסתי ליפסקר: אצלם ישראל זה חלום וכל פעם שמגיע ישראלי והעיניים שלהם נוצצות.
אסתי ליפסקר: האמת לאחרונה מגיעים הרבה תיירים ישראלים ולפעמים מגיעים לבית ספר או לבית הכנסת לסעודות שבת, הם פוגשים אותם ובשבילם זה חלום.
אסתי ליפסקר: אבל שוב, לא כולם מסתדרים, לא כולם יש להם אפשרות וגם כאלה שהיו וחזרו אז צריך לתת גם את המענה שם, שהם לא יאבדו לנו שם.
אסתי ליפסקר: ותמיד יש את הקשר הזה, במיוחד למשל עם פרויקט חפציבה אנחנו שולחים משלחות לארץ, יש מסע כזה לארץ, הילדים חוזרים, מספרים לכולם.
אסתי ליפסקר: זאת אומרת, זה גם משפיע על כל הבית ספר.
שולי מועלם-רפאלי: המשפחות שם משלמות על החינוך היהודי?
אסתי ליפסקר: לא, לא משלמות.
אסתי ליפסקר: זה - - - ספונסרים.
אסתי ליפסקר: מקבלים גם ארוחה שזה למשל לא משהו שקיים בבתי ספר אחרים.
אסתי ליפסקר: וזה - - - הרבה יותר אישי, בית ספר קטן יחסית בגלל שאנחנו מכניסים אך ורק יהודים אז הכיתות הרבה יותר - - -
שולי מועלם-רפאלי: יש לך ילדים?
אסתי ליפסקר: ילד - - -
שולי מועלם-רפאלי: הוא עוד לא בגיל של בית ספר?
אסתי ליפסקר: הוא בינתיים בבית, לפני כמה חודשים, אז - - - יש שם גן מגיל שנתיים מאוד מאוד יפה ו- - -
שולי מועלם-רפאלי: כי אני הגעתי לאורלנדו לפני, נגיד, ב-2003- - - מי שלא יודע, אני אלמנת צה"ל ושש וחצי שנים אחרי שהבעל שלי נהרג התחתנתי וחיברתי עם הבעל שלי השני שתי משפחות.
שולי מועלם-רפאלי: אני באתי עם שתי ילדות והוא בא עם שלושה ילדים ובחסד באמת מובהק של השם נולדו לנו עוד שתי ילדות.
שולי מועלם-רפאלי: וממש שבועיים אחרי שהתחתנו לפני 15 שנים נסענו לנסיעה של שבועיים לארצות הברית והיינו רוב הזמן באיזה משהו מסודר אבל בשבתות הם לא ידעו לטפל בנו כי בכל זאת היינו הדתיים היחידים במשהו המסודר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אז שבת אחת היינו בנשוויל טנסי ושם אירח אותנו השליח של חב"ד, היה איש כבר מבוגר, המון המון המון שנים שם והיינו שבת באורלנדו.
שולי מועלם-רפאלי: ואז חיפשנו את הבית חב"ד כדי שיהיו תפילות ונכנסנו בשבת בבוקר ואני דיברתי עם השליחה והיו לה שני ילדים, ילד בן ארבע וילד בן שנתיים אולי, ואז אמרתי לה, אוקיי, מה תעשו כשהוא יגיע לגיל שש.
שולי מועלם-רפאלי: אז היא אמרה, נפתח בית ספר של חב"ד.
שולי מועלם-רפאלי: אז אני זוכרת שנשמטה לי הלסת, ואולי אז בפעם הראשונה הבנתי מה שאני מודה, כלא חב"דניקית אני עדיין שואלת את השאלה הזאת שוב ושוב, שזה לא זמני.
שולי מועלם-רפאלי: שכשאתה שליח או שליחה זה לכל החיים ונראה מתי, בעזרת השם, הוא יגיע כבר.
מירי גורוליק: אני מחב"ד בחולון.
מירי גורוליק: כשאת שאלת אותה האם יש ילדי חב"ד בבית הספר, האם זה מיועד לאיך אומרים, אנשי שלומנו, אז בעצם כל הפעילות שלנו מנותבת בעיקרון, ברמת ה- - - ברגע כשאנחנו באים למקום אנחנו בעצם פועלים בשביל עם ישראל, לא בשביל הילדים הפרטיים שלי.
מירי גורוליק: זה מאוד חשוב לי החינוך שלהם, אבל זה יהיה משהו שהוא - - - היא אמרה לך אני אפתח בית ספר כי הילדים שלי יגדלו, זה מקסים ומרגש, אבל בעצם כל אחת מאיתנו גם אם הילדים הם עדיין מאוד קטנים התכנית אב שבית חב"ד יבנה הוא בשביל ילדי הקהילה בשביל עם ישראל.
מירי גורוליק: זה נורא מיוחד אני חושבת.
שולי מועלם-רפאלי: נמצא איתנו כאן חבר הכנסת דב חנין שהוא יש לו ייחוס גדול בחב"ד לעניות דעתי מהזיכרון שלי שמתחיל לנצוץ.
שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: קודם כל ברכות לכם ואני שמח על ההזדמנות להיות פה איתכם.
דב חנין: באמת כמו שאומרת חברת הכנסת מועלם רפאלי, צריך בכנסת תמיד להתחיל בגילוי נאות אז אני, אכן, סבא שלי היה חסיד חב"ד, יעקב אלטר, מראשי חב"ד בתל אביב, אדם שאני מאוד מאוד אהבתי.
דב חנין: כל אחד אוהב את סבא שלו אבל אני את סבא שלי מאוד מאוד אהבתי.
דב חנין: הוא גם בתור ילד היה לוקח אותי לבית הכנסת של חב"ד ברחוב נחלת בנימין.
דב חנין: והאמת היא, אם כבר מפרטים את הכל, שאני אפילו קרוי על שם האדמו"ר האמצעי, דב בער, ולכן יש לי קשר אישי מאוד חם לחב"ד.
דב חנין: ואני הגעתי לכאן באמת כדי להביע הערכה על הפעילות שלכם מזווית אחרת, אולי היא כבר נדונה במסגרת הדיונים שאתם התחלתם כבר בוועדה, והיא העזרה והתמיכה שלכם, ובמיוחד שלכן, נשות השליחים, לישראלים שנמצאים בכל מיני מקומות בעולם ולפעמים נמצאים במצבים של מצוקה או סתם מצבים של קושי בגלל הריחוק, הריחוק מהבית, לפעמים זה גם עניינים של תקופות בחיים שהן תקופות לא פשוטות לאנשים צעירים.
דב חנין: ואני מכיר לא מעט מקרים שבהם בית חב"ד היה בית חם לאותם אנשים, של תמיכה וחום, בלי קשר אפילו לשאלות של דת ובלי קשר לשאלות של אמונה, אבל איזשהו מקום שנתן לאנשים את החום, התמיכה, באנשים שאנשים הצטרכו אותם מאוד.
דב חנין: ועל זה אני חושב שמגיעה לכם תודה גדולה.
דב חנין: אני יודע שאתם עושים את זה מתוך אמונה ומתוך תחושת שליחות.
דב חנין: אבל כדאי שתדעו שהדברים האלה שאתם עושים בעצם לא בשביל לקבל הכרת תודה ולא בשביל לקבל הערכה זוכים להכרת תודה ולהערכה וזו ההזדמנות להגיד לכם את זה.
דב חנין: אז ישר כוח ואני מאחל לכן ולכם שתמשיכו את הפעילות היפה והברוכה הזאת.
דב חנין: ושתדעו שיש אנשים שאחר כך זוכרים לספר את זה וחוזרים עם זה ושזה היה עבורם חוויה משמעותית בחיים ועזרתם ואתם עוזרים לאנשים, זה הדבר הכי יפה שאנחנו יכולים לעשות בחיים שלנו.
דב חנין: תמיד ההזדמנות לעזור לאנשים אחרים שנמצאים בקושי, נמצאים במצוקה, זו בעצם המשמעות הגדולה שאנחנו יכולים לייצר ולעשות ביחד מהחיים שלנו.
דב חנין: אז באמת באמת ישר כוח.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה דב.
רבקה גלוכובסקי: אני רוצה להוסיף, אנחנו רובנו כאן שליחות בארץ ישראל, אבל אני חייבת להגיד לך שאנחנו נתקלות הרבה בעזרה לאנשים שנכנסים לבית חב"ד, כמו שאתה אומר, בלי קשר לאידיאולוגיות ודברים כאלה.
רבקה גלוכובסקי: בני ישראל שנמצאים במצוקות ובאמת בתי חב"ד משתדלים ועושים הכל כדי לתת מענה בכל מה שהם יכולים.
רבקה גלוכובסקי: זה באופן כללי ובפרט בחלק הנשי שאנחנו התכנסנו בשבילו היום.
שולי מועלם-רפאלי: אסתי, רצית להגיד משהו.
אסתי ליפסקר: דיברנו אז על החינוך של ילדי השלוחים, אז בעצם יש לנו בית ספר נט.
שולי מועלם-רפאלי: שעה שלמה הקדשנו לזה בחדר הסמוך לפני רגע, דיברנו באמת על המערכת הזאת של הבית ספר נט ועל העניין הזה של שלוחי חב"ד גם בחו"ל שמשתמשים בזה.
שולי מועלם-רפאלי: ואיך בארץ מאפשרים יותר סיוע למשפחות גם בנושא של ההסעות שזה עניין גדול, גם כלכלי אבל גם מבחינת לוחות זמנים, אנשים מתארים שם נסיעה של שעתיים לכל כיוון שאני חושבת שזו מחויבות בסיסית לאפשר לכל אחד לחנך את הילדים שלו לפי תפיסת עולמו וערכיו.
שולי מועלם-רפאלי: וגם לנסות ליצור מציאות שנוציא את הנפילה של חב"ד בין הכיסאות מבחינת מערכת החינוך.
שולי מועלם-רפאלי: כי היום חב"ד מוגדרת כחלק מהחמ"ד, ואז זה יפה שיש בית ספר חמ"ד מעורב בצורן אבל השליח של חב"ד הוא לא ישלח לחינוך מעורב, והוא העלה את זה ועלה שם נושא נוסף של מה קורה אחר כך.
שולי מועלם-רפאלי: אני מודעת לזה כי אני נדרשת לטפל בזה בלי הפסקה, שבנות שלומדות בחמ"ד, בנות מהציונות הדתית הן לא יכולות אחר כך להתקבל נגיד לבית ספר לסיעוד בלניאדו, שאני מזכירה לכולנו, פעם היה פתוח לכולן והיום באמת עם הרצון האמיתי של קהילה חרדית שרוכשת השכלה אקדמית ויוצאת אל מעגל העבודה הכללי מנסים בכל זאת להנגיש את זה יותר, ואיך יוצרים מחדש את האיזון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אז יש לנו כבר יצאנו משם עם משימה.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מרגי שהוא יושב ראש ועדת החינוך, שהוא ידיו רב לו בעניינים שקשורים למערכת החינוך של חב"ד ואני לפגישה עם שר החינוך סביב שתי הנקודות האלה ונקודות נוספות גם ביחס לתכנית חפציבה וגם ביחס לילדי השליחים שלפי חוק ביטוח לאומי הם אזרחי ישראל, תיאורטית מגיע להם חינוך חובה חינם ואיך יוצרים את המן שעטנז הזה של ילדים שהם מכאן אבל הם לא פה ואז מה האחריות עליהם וכו' וכו'.
שולי מועלם-רפאלי: אני אעבור לחני מנדלזון.
חני מנדלזון: שלום, שמי חני מנדלזון ואני מערד.
חני מנדלזון: אם שליחים הם משפחה אחת אז בחדר הזה אני מרגישה עם הרבה בני דודים שקשורים, ברוך השם, במשפחה.
חני מנדלזון: אנחנו דורות של שליחים עם אבא וסבא - - -
שולי מועלם-רפאלי: אולי, אם אמרת את זה, אז תנסו רגע להכניס אנשים שהם לא מהעולם הזה לשאלת היסוד.
חני מנדלזון: מה מניע.
שולי מועלם-רפאלי: לא, מה מניע אין שאלה, אתה רוצה לחיות חיים משמעותיים לעצמך ולסביבה אז הנה זה המניע הראשון.
שולי מועלם-רפאלי: איך אתה נכנס לזה, זאת אומרת מי מחליט, מי מתקבל.
שולי מועלם-רפאלי: אני למשל חזרתי מבריסל לבקשתו של השליח של חב"ד, הייתי שבת עם הקהילה.
שולי מועלם-רפאלי: אז בערב שבת היינו עם הקהילה הישראלית, שאני רק אכניס אתכן לנתונים כי רובכן, כמו שאמרתן, שליחות חב"ד בארץ, הקהילות הישראליות בחו"ל, בעיקר במערב אירופה ובארצות הברית עומדות היום על כ-80% התבוללות.
שולי מועלם-רפאלי: 80, לא פחות.
שולי מועלם-רפאלי: והקהילות היהודיות המקוריות עומדות על כ-60% התבוללות.
שולי מועלם-רפאלי: ביקש ממני השליח של חב"ד בבריסל להגיע לשבת, באתי, בערב היינו עם הקהילה הישראלית ואז הלכנו שעה וחצי ברגל, הם עושים את זה כל שבת, רק אני נורא התרגשתי מזה, אבל הם עושים את זה כל שבת, וחזרנו אל אזור המלון שלנו שעה וחצי הליכה ברגל אל האזור שבו הם גרים.
שולי מועלם-רפאלי: ולמחרת היינו עם הקהילה המקורית, היהודית של בריסל.
שולי מועלם-רפאלי: וחזרתי הביתה אמרתי לבעלי שאם היינו צעירים ב-15 נגיד ובטח עם ילדים קצת פחות גדולים או קצת יותר גדולים, הייתי מציעה לו שנארוז את חפצינו וניסע להיות שליחים.
שולי מועלם-רפאלי: לא של חב"ד, אנחנו לא חב"דניקים, אבל שליחים.
שולי מועלם-רפאלי: וזאת התחושה שנשארתי איתה.
שולי מועלם-רפאלי: אז תכניסי אותנו לעולם של מי נכנס לזה, איך אתה בכלל נכנס לזה, מי מחליט לאן אתה הולך, מי מחליט לפתוח מקום חדש.
שולי מועלם-רפאלי: נגיד הייתי אורחת של הרב לזר לשישי שבת ברוסיה כי הוזמנתי לדבר בפרלמנט הרוסי, בדומא, על הנצחה וזיכרון של השואה, אז למשל הוא סיפר ששתי בנות שלו הן עכשיו שליחות חב"ד באיזה חורים ברוסיה שביום טוב יש שם מינוס 30 מעלות, בדרך כלל יש שם מינוס 45.
שולי מועלם-רפאלי: מי מחליט איפה ומה.
שולי מועלם-רפאלי: זהו, כל השאלות.
חני מנדלזון: אז הנושא הזה הוא מאוד מסודר.
חני מנדלזון: אחד הדברים שבחב"ד יש הרבה סדר, כמה שנראה שהכל פתוח וגמיש.
חני מנדלזון: יש מערכת מאוד מסודרת וארץ ישראל זה המרכז של - - - ובחוצלארץ המרכז לענייני שליחות.
חני מנדלזון: אני יכולה לספר על הבן הכי צעיר שלי שיצא לשליחות שהוא עכשיו שליח בבטומי.
חני מנדלזון: בטומי, גיאורגיה, יעד מאוד פופולארי כעת, מי שצריך.
חני מנדלזון: ואני רואה ככה את אסתי וחושבת על כלתי הצעירה עם ילדה בת שנתיים שעושה לה סדר גן כל בוקר וביום שישי גם האמא וגם האבא של שבת.
חני מנדלזון: והבני דודים בארץ אומרים שנה שלמה אנחנו מחכים להיות אמא של שבת וזאת כל שבת גם זה וגם זה.
חני מנדלזון: והבן שלי אומר, עד עכשיו ידענו שהשליח הוא גם בעל קורא וגם בעל תפילה אבל שהילדה של השליחים היא גם אימא וגם אבא, ברוך השם.
חני מנדלזון: אז מי הביא אותו – השליח הראשי בטיביליסי חיפש שליח, ברר מועמדים, פגש אותו, איתר מועמדות.
חני מנדלזון: ואי אפשר לבוא סתם ככה.
חני מנדלזון: זאת אומרת, צריך סדר מסודר, יש על כל מקום בעל הבית ואם מישהו רוצה עיר שעדיין אין בה אז יש מרכז ארצי בארץ ישראלי, שליח בתוך עיר הוא המוסמך לקבל עוד שליחים.
חני מנדלזון: וככה אני הגעתי לשליחות בערד אחרי אבא שלי שיצא לפני 40 שנה.
חני מנדלזון: חזרנו אנחנו לפני 25 שנה.
חני מנדלזון: ואם סיפרת על בית ספר שפותחים כשהילדה מגיעה לכיתה א', אז כך פתחנו אנחנו את בית הספר שלנו והיום יש מעון, גני ילדים, תלמוד תורה, בית ספר.
חני מנדלזון: הנושא של הסעות הוא מאוד מאוד קרוב לליבנו כי אנחנו כבר בית ספר חב"ד ששייך לממ"ח ועדיין מתמודד עם החזרי נסיעות לילדים כי אנחנו משמשים כבית ספר אזורי לילדי השלוחים, מדימונה, מיתר, הר חברון, סוסיא, עומר.
חני מנדלזון: והם צריכים באמת עזרה.
חני מנדלזון: גם הילדים במרכז ספיר היו שמחים לבוא אם הייתה להם הסדרה שהם באמת לומדים בבית ספר נט.
חני מנדלזון: זה השליחות שלנו, ברוך השם, כמו שאמרת, זה אידיאולוגיה, זה מנוע, זו זכות גדולה.
חני מנדלזון: והתפקיד שלנו הוא פשוט לעשות מה שצריך בשביל כל יהודי.
חני מנדלזון: באמת בבטומי הקהילה היא קטנטנה.
חני מנדלזון: אין פשוט עדיין ילדים לעשות איתם מוסדות חינוך אז הרבה הרבה עזרה למטיילים ישראלים - - -
שולי מועלם-רפאלי: אם הקהילה קטנטנה אז איך המציאות שלהם, נגיד, צריך מניין.
חני מנדלזון: ממש קשה.
חני מנדלזון: כל מוצאי שבת היה מניין או לא היה.
חני מנדלזון: זה ממש הנושא ושבת שהיה מניין זה ממש יום של חג ואי אפשר לטלטל אז באה אישה גויה ולוקחת את הילדה לבית חב"ד בליל שבת לסעודות, עושים פעילות.
חני מנדלזון: כי כל יהודי, אתם תלוקטו אחד לאחד, כל נשמה היא עולם מלא, אנחנו לא יודעים בשביל מה באנו לעולם ואנחנו לא מחפשים תמיד לעבוד במספרים.
חני מנדלזון: ודווקא העניין להפיח חיים, הבית כנסת הוא ענק אבל המניין הוא קטנטן.
חני מנדלזון: ולאט לאט למצוא כל יהודי חדש שמוצאים.
חני מנדלזון: בל"ג בעומר הייתה פעילות ל-30 יהודים, וואו, ובפורים ל-40, וואו.
חני מנדלזון: ואם היא עושה ערב נשים, זה ארבע חמש נשים, וזה נחמד בעזרת השם.
שולי מועלם-רפאלי: מה בעצם מביא להחלטה להקים בית חב"ד ביישוב, אני מדברת רגע על הארץ, ביישוב שבהגדרתו הוא יישוב דתי.
שולי מועלם-רפאלי: את אמרת סוסיא, לי יש שליח חב"ד ביישוב שלי בנווה דניאל, הרב ברוך פרבר, מה בעצם להחלטה הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: כי בסוף, על פניו, אני אגיד על נווה דניאל, זה יישוב שכל האנשים בו הם בהגדרה דתיים.
שולי מועלם-רפאלי: מה הערך המוסף של חב"ד במקום כזה.
חני מנדלזון: יש גם שליח בעיר בית"ר עילית שהיא עיר חרדית.
חני מנדלזון: יש לנו את תורת החסידות, יפוצו מעלותיך החוצה - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה כבר הקומה הבאה.
חני מנדלזון: זה עוד שלב, כל יהודי - - -
מירי גורוליק: במקומות כאלה יש את הפריבילגיה לעסוק בקומה הבאה.
מיכל וקסלשטיין: בקשר לשאלה שלך איך יוצאים לשליחות, כמובן הכל בסדר שהיא אמרה.
מיכל וקסלשטיין: אצלנו עושים שליחות עוד לפני חתונה, עוד לפני שמגיעים ל- - - לדוגמה עליי, בתור בחורה צעירה, עוד לפני שהתחתנתי עשיתי הדרכה של קייטנות בקייטנות של חב"ד בחו"ל.
מיכל וקסלשטיין: הייתי גם בלונג איילנד, שנתיים בל.א.
מיכל וקסלשטיין: שם בעצם התחלתי את השליחות.
מיכל וקסלשטיין: בלימודי הוראה שלנו יוצאים, לא כל הבנות, אבל יש מספר, מכסה של בנות שיוצאות לשליחות בארץ או בחו"ל לעזור בבתי חב"ד.
קריאה: שזה חלק מהסטאז'.
מיכל וקסלשטיין: זה חלק מהסטאז' של השליחות, זה ארבע חודשים, סמסטר.
מיכל וקסלשטיין: אני הייתי בוילנה, עזרנו שם לשליח, יצא לנו גם לארח משלחת של חברי כנסת מכאן, הבאנו להם את האוכל הכשר.
מיכל וקסלשטיין: זה בכל מיני תחומים שם, יש שם בית ספר, גני ילדים.
מיכל וקסלשטיין: אחר כך המשכתי לשליחות בז'נבה, בעלי במקביל - - -
שולי מועלם-רפאלי: וכל זה בתור צעירה שעוד לא נשואה.
מיכל וקסלשטיין: נכון.
מיכל וקסלשטיין: בז'נבה ריכזתי את המערכת הלימודית היהודית בתוך בית ספר יהודי, כשיש מנהל גוי הוא אחראי - - -
שולי מועלם-רפאלי: כן אני מכירה את זה גם מאדורתן גם.
מיכל וקסלשטיין: ושם זה היהדות, אז בעצם את כל הלימודי יהדות, עברית, תכנית הלימודים שהיא העתקה ממה שבארץ, אין שם איזה מישהו שיושב ועובר על החומר.
מיכל וקסלשטיין: כל זה עוד לפני חתונה, עוד לפני הכל, זה הסטאז' של השליחות.
מיכל וקסלשטיין: בעלי במקביל, עוד לפני שהתחתנו הוא היה שליח בתאילנד, בבית חב"ד בתאילנד.
מיכל וקסלשטיין: התחתנו, אחרי החתונה קיבלנו שני טלפונים.
מיכל וקסלשטיין: קיבלנו טלפון מתאילנד, בואו, אנחנו רוצים, יש איזה מקום שצריך שם, באי בקוסמוי.
מיכל וקסלשטיין: קיבלנו טלפון מז'נבה, בואו תמשיכו את השליחות שהתחלת כאן.
מיכל וקסלשטיין: בדקנו, ביררנו, החלטנו לצאת למספר שנים לתאילנד.
מיכל וקסלשטיין: השליחות היא בדרך כלל, כמו שאמרת, היא קבועה.
מיכל וקסלשטיין: יש מקומות מסוימים בזמנים מסוימים שזה שליחות זמנית.
מיכל וקסלשטיין: היינו ארבע שנים בשליחות בתאילנד בבית חב"ד בקוסמוי.
מיכל וקסלשטיין: נפגשנו עם כל הישראלים, המטיילים.
מיכל וקסלשטיין: כמובן שהפנינו אותם ברגע שהם סיימו, זה מן תחנת מעבר.
מיכל וקסלשטיין: הפנינו אותם לכתובות בארץ איפה שהם גרים כי הרבה לא יודעים שיש בתי חב"ד בארץ.
מיכל וקסלשטיין: גם אם הם חושבים שיש אז זה מוצרי יודאיקה או דברים כאלה, הם לא יודעים שיש פעילות עצומה סביב חגים ובכלל מענה יהודי.
מיכל וקסלשטיין: אז כמובן שזוג מתחתן הוא יכול או שהוא מקבל הצעה ממקום שהוא היה בו עוד לפני שהוא התחתן או משפחה שיודעים שמחפשים או שפונים למרכז שאנחנו מעוניינים לצאת לשליחות, הרשימה שם ארוכה מאוד, וככה כל אחד מקבל בעצם את המקום שלו.
חני פרידמן: שמי חני פרידמן, אני שליחה באשדוד, דור שני, ההורים שלי גם שליחים באשדוד.
חני פרידמן: ואני רוצה להציג בהמשך למה שחני מנלדזון אמרה זווית נוספת של איך נהיים שלוחים.
חני פרידמן: כי לי יש רקע אישי, במחילה על דקה של היסטוריה, גם המשפחה של בעלי וגם המשפחה שלי לפני כמעט 42 שנה, בשנת תשל"ו, 1976, הרבי הודיע בהתוועדות פומבית בבית הכנסת ב- Seven seventy שהוא רוצה לשלוח לארץ ישראל שתי קבוצות.
חני פרידמן: קבוצה אחת תגיע לירושלים וקבוצה אחת תגיע לצפת.
חני פרידמן: והוא בכוונה רוצה לשלוח אחד יותר ממניין.
חני פרידמן: זאת אומרת, 11 אנשים, 11 משפחות לצפת ו-11 בחורים לירושלים.
חני פרידמן: והוא מבקש שאנשים יציעו מועמדות.
חני פרידמן: נרשמו מאות מועמדים, הייתה אחר כך היסטריה על המזכירות של הרבי, נרשמו מאות מועמדים, ואז התחיל סינון.
חני פרידמן: מי שהוא שנה אחרי החתונה לא יכול לצאת, מי שיש לו יותר משני ילדים לא יכול לצאת, מי שזה - - - כל הזמן המוטו של הרבי היה אני שולח אתכם לארץ, תישארו שם.
חני פרידמן: אני רוצה לחזק את הארץ והוא בחר דווקא את ירושלים וצפת לשני בתי כנסת על שמח הצמח צדק, האדמו"ר השלישי של חב"ד, ששם יש בעצם מבנים היסטוריים, עתיקים.
חני פרידמן: בית כנסת צמח צדק בעיר העתיקה היה אחד היחידים ששרד את מלחמת השחרור, הוא נמצא בקרדו, ככה מי שחווה, תמיד חייבים לעבור דרכו.
חני פרידמן: ואחרי הרבה סינונים וברירות אבא שלי נבחר כבחור להישלח לארץ ישראל וההורים של בעלי נבחרו כזוג להישלח לצפת.
חני פרידמן: הם באו לארץ לפני 42 - - -
שולי מועלם-רפאלי: בעברית של היום קוראים לזה הסללה, איזה אופציה אחרת הייתה לך.
חני פרידמן: אני רק יכולה לומר שבשביל ההורים שלי, גם בשביל אבא שלי וגם בשביל ההורים של בעלי שהגיעו מארצות הברית, ארץ ישראל לפני 42 שנה הייתה משהו נידח לחלוטין עם שירותים בחוץ, בלי טיטולים.
חני פרידמן: צפת בכלל, איזה סיפורים הם מספרים.
חני פרידמן: ואחרי שנתיים שאבא שלי היה בירושלים הרבי אפילו לא אישר להם לצאת הארץ לחתונות, הוא פספס את החתונה של אחותו, "אתם בארץ ישראל, פה זה השליחות שלכם".
חני פרידמן: ובסופו של דבר ההורים שלי התחתנו, אמא שלי הגיעה לארץ לפגוש אותו ועברו לצפת לתקופה ואחר כך הרבי הפנה אותם אישית לאשדוד.
חני פרידמן: האמת היא שמאז הם שם, ברוך השם, עם עוד 17 שליחים יחד איתם, סחטיין.
חני פרידמן: מתוך ה-17 האלה שישה זה אני ואחים שלי.
חני פרידמן: אף אחד לא חייב אותנו, אף אחד לא הכריח אותנו.
חני פרידמן: אנחנו גדלנו עם האהבה הזאת, אהבה לעיר אשדוד, אהבה לאנשים של אשדוד, אהבה לפעילות.
חני פרידמן: וכל אחד מאיתנו לקח על עצמו לפתח עניין אחר בפני עצמו.
חני פרידמן: ההורים של בעלי נותרו בצפת, שליחים בצפת, חמי וחמותי הם במוסדות חינוך שם.
חני פרידמן: אבל גם שם יש ממש קהילה שהגיעה בעקבותיהם וככה משהו מאוד מיוחד.
חני פרידמן: בעקבות הקבוצה הזו הרבי שלח עוד שנה ועוד שנה.
חני פרידמן: בסך הכל הגיעו לארץ כ-40 משפחות, ספציפיות מארצות הברית שעברו לארץ וכולם פה.
שולי מועלם-רפאלי: רצית להוסיף?
חיה גלוכובסקי: אני רוצה אולי לא להוסיף אבל יותר להתחבר לכמה דברים שנאמרו.
חיה גלוכובסקי: אני אתחבר גם למה שרציתי להגיד - - - אני מבית חב"ד בראשון לציון מערב.
שולי מועלם-רפאלי: את שליחת חב"ד?
חיה גלוכובסקי: אני שליחת חב"ד.
שולי מועלם-רפאלי: ואת נשואה?
חיה גלוכובסקי: אני נשואה.
חיה גלוכובסקי: בעלי- - -
שולי מועלם-רפאלי: לא, בסדר, אני לא - - - זה לא שאלה חודרנית אלא שבאמת רק שאני אבין את המטריה שבה אני נמצאת.
חיה גלוכובסקי: אני בת כיתתה אל אסתי, גדלנו ביחד, למדנו ביחד.
חיה גלוכובסקי: אני רוצה לספר דבר שאני חושבת שהרבה יזדהו איתי והרבה נתקלות בו אבל הרבה פעמים כששואלים אותי מה אני עושה, אני שליחת חב"ד בראשון, בין היתר גם עובדת כמובן.
חיה גלוכובסקי: אז אני אומרת שיש לנו בית חב"ד ו- - - מתי תצאו לפתוח בית חב"ד בחו"ל.
חיה גלוכובסקי: זה שאלה שאני חושבת שהרבה יחייכו ויזדהו שבאמת אנשים מאוד רגילים לפגוש את חב"ד בחו"ל ומאוד מודעים לכל הפעילות האדירה של חב"ד בחו"ל, אבל אני חושבת שלא פחות יש, אני לא צריכה לספר, כאן אנחנו כן מודעים, לפעילות הכל כך כל כך גדולה של חב"ד בארץ, בכל בית חב"ד בארץ, אם זה במוסדות חינוך, אם זה בפעילות תרבותית יהודית ענפה.
חיה גלוכובסקי: והרבה פעמים אני חושבת, נגיד, אנחנו זוג צעיר, אבל אני אפילו לוקחת אותנו או כל, בטח בית חב"ד שמתקיים לאורך שנים רבות יותר, ואני חושבת מה היה לולא הקיום שלו במקום ואז אני אומרת, אני הולכת למפרע ואני אומרת, ברור, זאת הסיבה שאנחנו גם כל כך רוצים לצאת ולעשות את זה.