GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת נחמיאס ורבין: תעשייה היא מזמן עניין טכנולוגי, בדיוק הציג את עצמו בפניי ז'קו גבאי מנכ"ל דיסקריט, אני יכולה להגיד לכם שאפילו בטקסטיל שבמדינת ישראל זה לא תחום שהוא מאוד חזק היום, זה לא התעשייה הכי גדולה בארץ, אתם יודעים כמה טכנולוגיה יש בטקסטיל?
איילת נחמיאס ורבין: אבל גם התעשיות היותר מורכבות בין אם מדובר בפלסטיק, בין אם מדובר ב- - - באמת, אין כמעט תחום שבו נשים לא יכולות להיות משמעותיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת שכשהגיעה אלינו לראשונה מנהלת בקרת איכות אני אמרתי לאח שלי, תחזיק אותה חזק שלא תלך לשום מקום כי היא כל כך כל כך כל כך טובה והיא באמת צמחה באופן משמעותי במפעל.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, אתה רואה את היכולות של נשים ברצפת הייצור וברצפת הניהול.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, גם בתפקידי ניהול ברצפת הייצור.
איילת נחמיאס ורבין: ומשום מה לא מכוונים נשים בכלל לעולמות של חינוך טכנולוגי או כמעט לא מכוונים אותן לעולמות של חינוך טכנולוגי, לא מעודדים אותן ללכת למקום הזה ותעשייה היא בכלל לא נחשבת מגזר שבו כדאי לנשים ללכת.
איילת נחמיאס ורבין: וצריך להגיד שהמשכורות הממוצעות בתעשייה הן גבוהות לאין שיעור מהמשכורת הממוצעת במשק.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת יש פה גם הזדמנות כלכלית.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני מודה לך על הדיון הזה, אני חושבת שככל שאנחנו מרבות לדבר בזה, היום יש פורום, אגב, יש פורום נשים בתעשייה שמור עומדת בראשו וצריך להגיד, אנחנו כל הזמן פוגשות עוד ועוד ועוד מנהלות, גם נשים שלא צמחו בתוך התעשייה אלא הגיעו אליה.
איילת נחמיאס ורבין: צריך להודות יש משהו קסום בתעשייה, באמת קסום בתעשייה, אתה נכנס, מציץ, נפגע.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו נצא ונשכיל מהדיון הזה להבין מה אפשר לעשות כדי לעודד יותר נשים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת אבל שאני עוד מעט צריכה ללכת לעוד דיון, אז עמך הסליחה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שדווקא אולי דיון פרופר על איפה נשים בתעשייה אולי לא עסקנו בו בוועדה אבל עסקנו בכמה היבטים שקרובים ומכינים, בוא נגיד, לכניסת נשים.
עאידה תומא סלימאן: למשל עכשיו כשאת מזכירה את כל הנושא של הכנת הנשים ללימודים אקדמיים טכנולוגיים או להתקדם בתחום הזה אני נזכרת גם בנתונים שהיו על חלוקת הנשים באקדמיה הישראלית ובלימודים או בהשכלה גבוהה, ואיך באמת למה אחוז הנשים, למשל צעירות וצעירות ערביות שעושות לימודים של מדעים מדויקים לבגרות, אחוז שלהן יותר גבוה מהבנים, והן עושות או מביאות תוצאות יותר טובות אבל כשעוברות להשכלה גבוהה זה נעלם, הן נעלמות מהמפה של ההשכלה הגבוהה בתחומים של נגיד הנדסה למיניהם.
עאידה תומא סלימאן: יש פחות נשים שנכנסות לתחומי הנדסה, יש יותר לרפואה למשל.
עאידה תומא סלימאן: אז זה חלק מזה.
עאידה תומא סלימאן: נכון, יש איזושהי תפיסה עדיין שקיימת על התעשייה שהיא מסיבית וגדולה ומחייבת באולי עבודה, אמרת מלוכלכת או לפחות קשה פיזית, ככה זה נתפס יותר.
עאידה תומא סלימאן: ואם חושבים על נשים בתחום הזה חושבים עליהן דווקא בתחומים של ניהול יותר מאשר - - -
איילת נחמיאס ורבין: כן, משאבי אנוש, שיווק, לא - - - סמנכ"לית פיתוח מה, לא?
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות שגברת מור שפירא שמגר נמצאת איתנו ואני אתן לך גם כן אולי ככה להציג לנו את המפה.
מור שפירא שמגר: תודה רבה.
מור שפירא שמגר: תודה רבה חברת הכנסת ורבין, לכבוד לי.
מור שפירא שמגר: לא רק לכבוד, גם מרגש.
מור שפירא שמגר: תודה רבה חברת הכנסת יו"ר הוועדה, תודה רבה על הדיון.
מור שפירא שמגר: אני רוצה גם להגיד תודה לחברות שלי מהתעשייה, נגה שגב משטראוס שחלק מצוות שעושה מהפכה בתעשייה הישראלית, גברת נילי מויסוצקי, מנכ"לית של ויסוצקי, אנחנו מכירות עוד פחות או יותר מהתיכון, שמחה שאת פה.
מור שפירא שמגר: דווקא נילי היא דוגמה למישהי שהגיעה משיווק והיא היום מנכ"לית.
מור שפירא שמגר: ואני רוצה את מירב אורן, מנכ"לית איגוד תעשיות האלקטרונית בהתאחדות התעשיינים ויעל שכטר שהיא הרפרנטית מנהלת הפורום שלנו.
מור שפירא שמגר: ומה שאני רוצה להגיד, נגה, אם מותר לי, אני חושבת - - - אני גדלתי בגיל חמש על השער שהיה בכניסה ללבידי אשקלון, מפעל עץ ישן, והייתי רצה על המסדרונות למעלה כמו בסרטי אימה, היום אני לא מבינה איך לא נפלנו לתוך המכבשים ואני כל החיים שלי חיה על התפר של תעשייה, אבל אני חיה בעולם של גברים.
מור שפירא שמגר: אני זוכרת שפעם ראשונה שהגעתי, לקחתי את התפקיד, הגעתי לשטראוס לפגוש את סמנכ"לית התקשורת של שטראוס, יפייפיה עולמית, בלונדינית, מטופחת ברמות על, ואני באתי עם מכנסי חאקי וחולצה בורדו ועם נעלי עבודה ומה זה הרגשתי כאילו שאני נחתי מהירח.
איילת נחמיאס ורבין: כולם מרגישים ככה ליד אוסנת, זה בסדר.
מור שפירא שמגר: זה נכון, אבל עדיין זה היה במיוחד חריג.
מור שפירא שמגר: ומה שאני בשלוש וחצי שנים שאני מתעסקת בזה רוצה להעיר שכל הזמן מדברים על לפנות לנערות לחינוך טכנולוגי.
מור שפירא שמגר: אני ממה שאני מבינה בשיווק ובתעשייה ובכלל, קצת שאני מבינה, לדחוף זה הרבה יותר קשה, פולינג זה הרבה יותר קל.
מור שפירא שמגר: גם בייצור מתכת כשעושים פולינג יותר קל מאשר לדחוף ייצור.
מור שפירא שמגר: ובמיוחד לאור מה שאני עוקבת אחרי מה ששטראוס עשו וגם לאור הדוגמה של ויסוצקי, כשיש גברים שרוצים לקדם נשים אז נשים מתקדמות.
מור שפירא שמגר: וביום שהסביבה התרבותית חברתית תהיה נעימה לנשים הן יבואו.
מור שפירא שמגר: אז בשטראוס זה אחד המקומות הכי רצויים לעבודה בארץ כתעשייה, בנקים שהן מובנים ויש יכולת לנהל ולבנות מערכת חיים אז נשים מגיעות, זה לא קשור לידע בטכנולוגיה, בנות היום לומדות יותר חמש יחידות מתמטיקה מבנים ועובדה היא שגם אחרי שהן נכנסות לשוק ההייטק הן נפלטות.
מור שפירא שמגר: ואנחנו הגשנו נייר עמדה והמסקנה שלנו היא שאם לא יהיה פרויקט לאומי שמתעסק בהבניה חברתית של שוק העבודה שפונה למעסיקים, שמדבר עם מעסיקים אחד אחד, ועושה שינוי ארגוני.
מור שפירא שמגר: כי הרבה פעמים האפליה, מצטערת, אצלנו בהתאחדות לא אוהבים שאני אומרת את זה, אבל האפליה היא הרבה פעמים לא מודעת.
מור שפירא שמגר: הרבה פעמים היא מודעת, יותר קל לשלם 30% יותר בזול לסמנכ"לית מאשר לסמנכ"ל.
מור שפירא שמגר: אבל הרבה פעמים היא לא מודעת והרבה פעמים היא עיוורת והרבה פעמים קשה למצוא את דור הביניים שהופך להיות הדור הבא.
מור שפירא שמגר: ואני חושבת שהדרך היחידה אם אנחנו רוצות כנשים וכמשק ופריון בכלל, ואני אומרת את זה הרבה פעמים ליעל, שהכביש לא יודע מי נוסע עליו.
מור שפירא שמגר: הוא לא יודע שנוסעת גברת כהן והוא לא יודע שנוסע אדון כהן.
מור שפירא שמגר: והטיל שנופל הוא לא יודע שהוא פוגע בגברת כהן או באדון כהן, הוא יודע - - -
עאידה תומא סלימאן: או בגברת עאידה תומא לצורך העניין.
מור שפירא שמגר: או לגברת מור שמגר שעובדת באשקלון באזור תעשייה דרומי, נכון, או גם לגברת אמא לשישה ילדים שיושבת שם בעזה וחוטפת טילים מגברים מכאן ומכאן שרבים על ההברחות ועל הכספים והיא חוטפת טילים.
מור שפירא שמגר: אבל פחות ניכנס לפוליטיקה הזאת כרגע.
מור שפירא שמגר: אני משוכנעת היום שאפשר לעשות שינוי גדול אבל השינוי הוא בעבודה סיזיפית, מעסיק מעסיק, ולעזור לארגונים לשנות את התרבות הארגונית שלהם - - -
איילת נחמיאס ורבין: מה הם בעינייך החסמים הכי משמעותיים?
מור שפירא שמגר: תרבות ארגונית.
מור שפירא שמגר: סביבה חברתית גברית.
מור שפירא שמגר: כי אומרים לי שהבעיה היא זה איזון בין עבודה לבית, לא זה לא בעיה באיזון.
מור שפירא שמגר: עובדי הבנקים, בבנקים אין בעיה של איזון, יש מנכ"ליות, כל שלושה בנקים עם מנכ"ליות ורוב שדרת הניהול זה נשים.
מור שפירא שמגר: כלומר במקום שאישה יודעת איך היא יכולה לשלוח לילדים לבית ספר ולגן ולתכנן את החיים שלה ולהיערך היא יכולה לעבוד שעות נוספות.
מור שפירא שמגר: הרעיון הזה שנשים הן עדינות, אני לא שייכת לקטגוריה העדינה.
מור שפירא שמגר: נשים עובדות, נשים רוצות ונשים מתקדמות.
מור שפירא שמגר: אם אנחנו נעזור בתרבות הארגונית, ובצורה מסוימת אני רואה כחלק מהארגונים סוג של - - - הם שבויים בתוך עצמם כי בסוף עולם העבודה התחיל ונבנה על ידי גברים.
מור שפירא שמגר: גברים היו הראשונים שיצאו לעולם העבודה השכיר ולא היו חקלאים או בעלי מלאכה קטנים.
מור שפירא שמגר: אז עולם העבודה נבנה על פי צרכים של גברים ועל פי קודים ארגוניים גבריים.
מור שפירא שמגר: ואנחנו צריכים לשנות את הקודים הארגוניים, אנחנו צריכים לשנות את המבנה הארגוני ואת צורת החשיבה ואז יבואו הפתרונות - - -
עאידה תומא סלימאן: אפשר לחדד אולי קצת יותר – מה למשל אחד השינויים שנעשו שאת מכירה מהשטח או אצלך או אצל החיים שנעשו ובאמת הראו שלאחר השינוי הזה יותר נשים מעודדות להיכנס ל - - -
מור שפירא שמגר: אני יכולה להגיד שאצלנו במפעל כשאני קיבלתי את הסרגל של קטליסט - - - שכר, עשיתי אותו והלכתי לאבא שלי ואז הוא התחיל להסביר לי אבל המהנדסת הזאת היא לא ככה.
מור שפירא שמגר: אמרתי, או, המהנדסת הזאת מחזיקה לך את הפרויקט הזה והזה.
מור שפירא שמגר: המהנדסת הזאת היא לא ככה, אה, הבנתי, היא הרבה לפניי אנדריי 3, כי יש אצלנו איזה ארבעה אנדריי.
מור שפירא שמגר: לפני אנדריי 3, הוא הגיע אחריה, והיא מחזיקה לך את הפרויקט הזה והזה והזה.
מור שפירא שמגר: אה, אבל אני לא יכול להשוות להן את השכר מהר כי מה הגברים יגידו.
מור שפירא שמגר: אמרתי, אין בעיה, בוא נתחיל בבונוסים.
מור שפירא שמגר: אז כמה שנים הוא קודם כל אישר בונוסים ועכשיו הוא אישר להן שכר, והוא יודע שאני יושבת לו על הוריד.
מור שפירא שמגר: אבל אנחנו מפעל משפחתי יחסית קטן-בינוני, אני יכולה, הוא לא יפטר אותי.
מור שפירא שמגר: אבל הנשים במקומות אחרים יותר קשה להן לדרוש, ולכן אני מרגישה חובה מוסרית למרות שאני צריכה לחזור למפעל כי אבא שלי - - - אני מרגישה חובה מוסרית להגיד את הקרב הזה כי אני יכולה להגיד דברים שנשים אחרות לא יכולות להגיד, ויותר.
מור שפירא שמגר: אבל אני עדיין חושבת שאפשר לעשות את זה ואני ממש אשמח להעביר את זה לנגה שגב משטראוס כי הם עושים דברים מדהימים, פשוט מרגש מה שהם עשו.
עאידה תומא סלימאן: גברת נגה, כן בבקשה.
נגה שגב נדיר: אני חושבת שבשטראוס קודם כל ברור לנו שהמקום של עבודה על איזון מגדרי הוא לא - - - ברור שזה הדבר הנכון לעשות בכלל אבל אנחנו מבינים שזה נכון לעסק.
נגה שגב נדיר: אנחנו מבינים שאנחנו עושים את זה לא לטובת נשים שרוצות לממש את הפוטנציאל שלהן, אנחנו רוצים להיות עסק שמרוויח בדרך מסוימת לאורך זמן ואם לא יהיו נשים לא נוכל לעשות את זה.
נגה שגב נדיר: לא נוכל לעשות את זה מבחינת חדשנות ומבחינת הטאלנט שזמין לנו.
נגה שגב נדיר: חצי מהטאלנט אנחנו לא רוצים לפספס מבחינת גיוון של דעות.
נגה שגב נדיר: שמנו לעצמנו יעד בערך לפני שבע שנים להיות 50% נשים בעמדות ניהול חוצי קבוצה, חוצי - - - אז עמדנו על 35% והיום אנחנו 43%.
נגה שגב נדיר: אז שבע שנים זה אחוז בשנה אחרי המון עבודה ועוד יש לנו מסע ועוד יש לנו המון מה לעשות.
איילת נחמיאס ורבין: 43% זה מסך כל הנשים בחברה.
נגה שגב נדיר: 43% נשים בעמדות ניהול, כל עמדות הניהול.
נגה שגב נדיר: לא עמדות ניהול יש לנו גם ככה אבל השאלה אם זה שיש אלפי נציגות מכירה זה באמת משרת את ה- - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל למשל מעניין, בתעשייה בניגוד למגזרים אחרים, מעניין למשל להבין האם יש עובדות בייצור.
איילת נחמיאס ורבין: את מבינה, כי עד כמה לנשים יש מוטיבציה להיכנס גם לתפקידים כאלה.
נגה שגב נדיר: אני אתן רגע עוד שנייה דוגמה למשהו שמחובר, ממש דוגמה.
נגה שגב נדיר: אז אחד – הגדרנו לעצמנו את היעד הזה שהוא היה יחסית אגרסיבי כי ביעדים קטנים אין באמת דחיפה אמיתית לעשות עבודה.
נגה שגב נדיר: ואחר כך התחלנו למדוד את עצמנו - - - והתחלנו לתגמל מנהלים בכירים בחיבור ליעד הזה.
נגה שגב נדיר: זאת אומרת, אם תגמול של מנהל בכיר קשור בהתקדמות וקידום איזון מגדרי אין ספק שזה עוזר להשקיע בזה אנרגיה גם אם זה לא בא ממוטיבציות פנימיות.
נגה שגב נדיר: הסתכלנו על כל התהליכים הארגוניים, לא כי אנחנו חושבים שנשים לא צריכות לפעמים כל מיני סוגים של תמיכה אלא מתוך אמונה שלא צריך לתקן את הנשים, שהארגון צריך רגע להסתכל על עצמו בראי ולראות איפה הוא מדיר בלי להתכוון.
נגה שגב נדיר: איך נראים תהליכי הערכה, איך נראים תהליכי גיוס, איך מתפרסמות משרות, איך נראים תהליכי קידום, איך אנחנו מזהים ומפתחים ומגדלים פוטנציאל בתוך הארגון, והבנו שיש לנו שם הרבה עבודה לעשות ואנחנו ממשיכים לעשות אותה.
נגה שגב נדיר: עשינו כל מיני תהליכים תקשורתיים, אחד קשור למשהו שאת שאלת לגביו.
נגה שגב נדיר: עשינו תחרות, רצינו לשתף כמה שיותר אנשים כי בסוף אם הדברים רק קורים Top-down לאט לאט לא מספיק קורה.
נגה שגב נדיר: אז עשינו תחרות חוצת ארגון, קראו לארגון שווה, שאלנו אנשים בארגון, עובדים, מנהלים, כל מי שרוצה, יש לך רעיון לפרויקט לאיזון, לך או לך, רעיון לפרויקט לאיזון מגדרי, תבואו, נציג אותם להנהלה, בחרנו חמשה פרויקטים, הפרויקטים האלה רצים עד היום.
נגה שגב נדיר: אחד מהם, פרויקט מגשימות, הוא לנשים בקו ייצור בנצרת, ראינו שבקו הייצור בנצרת יש לנו הרבה מאוד נשים והן לא עולות לדרג ניהולי אפילו אחד מעל למרות שהן 50% מהדרג המייצר.
נגה שגב נדיר: ובעקבות הפרויקט הזה וליווי שלהן יש לנו היום אחוז יותר ועולה של נשים גם בדרג ניהולי ראשון בקו ייצור בנצרת.
נגה שגב נדיר: או קבוצה של גברים שנוסדה בתהליך הזה, רובה גברים, שעובדת למען איזון מגדרי.
נגה שגב נדיר: אפשר להסתכל על הייצוג פה בחדר, זה לא עניין של נשים, גם נשים מוטות וגם גברים מוטים.
נגה שגב נדיר: וכשרואים פורומים בעולם, פורום של מנכ"לים באנגליה, פורום מנכ"לים באוסטרליה אז - - - המנהלים שלנו - - - והפורום הזה עוזר, עובד כדי לייצר מודעות של גברים לאיזון מגדרי.
נגה שגב נדיר: יש לנו תהליכים של מנטורינג וכו'.
נגה שגב נדיר: חוץ מכל זה הסתכלנו גם החוצה, הסתכלנו מה קורה בשרשרת אספקה שלנו, כמה מהעסקים שנותנים לנו, ספקים שלנו, הם בניהול של נשים והם עסקים קטנים אולי ואנחנו נותנים להם תעדוף ומשנים קצת תנאי תשלום כשאנחנו יכולים, הולכים לקראתם.
נגה שגב נדיר: הסתכלנו מה קורה בקהילה, איך אנחנו יכולים לעבוד בקהילה, בחברה, עופרה שטראוס הייתה נשיאת יסמין עד לא מזמן.
נגה שגב נדיר: ורד מקלרסון - - - של קטליסט כדי לייצר סרגל.
נגה שגב נדיר: אנחנו באמת כל הזמן, מבחינתי אחת ההבנות שלנו היא שאין דבר אחד שאנחנו יכולים לעשות כארגון והוא יעשה את כל ההבדל, אנחנו צריכים לעבוד מערכתי וסדור וארוך טווח ומרתוני ויום יומי.
נגה שגב נדיר: ובסוף אם נעבוד גם מפה וגם מפה וגם מפה רק משם באמת יבוא הבדל.
נגה שגב נדיר: אז אם מחפשים לסקור מהדוגמה שלנו אני חושבת שבקטנה - - -
מור שפירא שמגר: אני רוצה להוסיף למה שהיא אמרה בהקשר של - - - לנשים ערביות שהייתי פעם אצל רין יונס המדהימה והיא אמרה לי קצת בכעס, היא אמרה לי הבת שלך גמרה להיות מ"פ בצבא והיא כבר מנהלת כי היא הייתה בצופים והיא הייתה קצת בצבא, אתה מנהל שלושה אנשים.
מור שפירא שמגר: הבת שלי מאוד מוכשרת אבל היא בחיים לא למדה ניהול.
מור שפירא שמגר: שבוע אחרי זה התקשרה אליי מנהלת משאבי אנוש מאפיפית ואמרה לי, יש לי אוסף של נשים שאני לא יודעת איך הן גמרו שנות לימוד, הן מכל מיני כפרים, היא אומרת, הן מדהימות, אבל הן לא מתקדמות כי אין להן כישורי ניהול ראשוניים.
מור שפירא שמגר: הן הולכות על האינטואיציות שלהן ועם קצת הדרכה והן גם לא - - - בבית, הן יכולות לפרוץ קדימה.
מור שפירא שמגר: ואני מצטרפת למה שאמרה נגה שאני חושבת שפרויקט לאומי ש- - - זה - - - לקדם נשים מכל הרמות - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נרצה לשמוע ממשרד הכלכלה ולראות אם יש תכניות כאלה ואם זה בסדר העדיפות ומה בדיוק קורה שם.
עאידה תומא סלימאן: רשמתי לי גם שני אנשים, מר ג'קו גבאי, בבקשה.
יעקב גבאי: תודה רבה שהזמנתם אותי.
יעקב גבאי: אני רוצה לספר לכם, אני הקמתי את חברת דיסקרט, אני בעלים ויצרן של חברה שמייצרת בישראל מזה 30 שנה.
יעקב גבאי: אני בן ממשיך, לאבי היה מפעל לתוויות, בילדות ממש גדלתי במפעל, זה היה מפעל בעיקר של אריגה, מקצוע של אורגות, בעיקר ניצולות שואה.
יעקב גבאי: אני יכול להגיד בגאווה שלמדתי מאבא איך אני אמור להתנהל מול נשים בכלל ואיך לקדם אותן כמה שאפשר, הוא העסיק למעלה מ-50 נשים, לאמי הייתה מתפרה ואני מזה 30 שנה יצרן.
יעקב גבאי: אני רוצה לספר לכם שמאוד מאוד לא קל לייצר בישראל.
יעקב גבאי: זה נורא נחמד שעושים כנסים ומדברים וזה, אנחנו מתמודדים עם בעיות מאוד קשות.
יעקב גבאי: אני מעסיק היום בדיסקרט בערך 200 עובדים, מתוכם 90% נשים.
יעקב גבאי: כמעט בכל המחלקות שלי יש מנהלת, רוב המנהלות שלי הן מנהלות בעצם וחלקן עובדות איתי כבר ממש עשרות שנים.
יעקב גבאי: יש אפילו נשים איתי שמלוות אותי מיומי הראשון, משנת 87', חלקן אפילו ירשתי מהוריי.
יעקב גבאי: אני רוצה לספר לכם על בעיה מאוד כואבת בעיניי.
יעקב גבאי: הבת שלי סיימה שנקר לא מזמן והיא נקלטה לעבוד אצלנו בחברה כמעצבת.
יעקב גבאי: אבל נורא כואב לי לראות שכל בנות המחזור שלה עובדות, לצערי הרב, כפקידות במשרדי עורכי דין.
יעקב גבאי: זה חלום ילדות.
יעקב גבאי: ללכת ללמוד אופנה זה לא עורך דין ולא מהנדס, נולדים עם האהבה הזאת לאופנה, ויש להן ממש תשוקה להתעסק בתחום הזה.
יעקב גבאי: אנחנו יכולים לקלוט כמות מאוד מוגבלת של נשים משנקר, בוגרות שנקר.
יעקב גבאי: לדעתי היום בישראל יש כ-300 בוגרות מדיי שנה בכל בתי הספר לאופנה שהן מהטובות והטובים ביותר בעולם.
יעקב גבאי: לא יודע כמה אתן יודעות אבל בתי הספר בישראל נחשבים בעולם באמת כטובים ביותר, במיוחד שנקר, ויצו, הטכניון ויש עוד.
יעקב גבאי: בודדות מצליחות להיקלט בענף.
יעקב גבאי: למה?
יעקב גבאי: כי לצערי הרב הממשלה מקבלת החלטות, במיוחד משרד האוצר, ואני אשמח אם מישהו יזיז את זה, גם אתן כנשים בתוך התפקיד שלכן תעשו משהו לעשות שינוי.
יעקב גבאי: משרד האוצר מקבל החלטות שרירותיות, אין לנו היום שום הקלה.
יעקב גבאי: בתור יצרן, אין לי שום העדפה מול יצרן סיני, אין לי מכסי הגנה שזה דבר שקיים בכל העולם.
יעקב גבאי: אני מייבא בד, אנחנו מעצבים בארץ את הבדים, מדפיסים אותם, מעסיקים באמת, אמרתי לכם, מעסיקים 200 עובדות אצלנו.
יעקב גבאי: אין שום העדפה בתחום הזה.
יעקב גבאי: נוסף לכך זה נורא סקסי לתת פטור ממע"מ על קניות באינטרנט אז כל אחת קונה מסין באינטרנט.
יעקב גבאי: מה איתנו, איך אנחנו יכולים להתמודד מול הדבר הפרוץ הזה של קניות באינטרנט, וכולכן מכירות את הדבר הזה, נורא קל לקנות באינטרנט.
יעקב גבאי: אין לי בעיה עם תחרות, אנחנו יודעים להתחרות.
יעקב גבאי: אנחנו מעסיקים גם הרבה נשים במגזר הערבי.
יעקב גבאי: יש לי חנויות במגזר הערבי, אני מתמודד עם בעיה כמעט יום יומית במגזר הערבי ואני נורא שמח שאת כאן.
יעקב גבאי: אין מודעות לכחול לבן.
יעקב גבאי: אני מגיע ואני רואה תגובות בכפרים שיש לנו חנויות של הגברים דווקא שאומרים אני לא קונה כחול לבן.
יעקב גבאי: ואני תמיד מוצא את עצמי מסביר שהכחול לבן הזה לא מיוצר ברמת אביב.
יעקב גבאי: זה כחול לבן, אני קורא לזה, פלשתיני ישראלי, אנחנו את רוב הסחורה שלנו מייצרות פועלות בכפרים הערביים, בכפרים דרוזיים ואני לא מתבייש לספר לכם שאני הקמתי לפני שנה מפעל בעזה.
יעקב גבאי: ואני מעסיק בעזה היום 600 עובדים, מתוכם כמחצית נשים.
יעקב גבאי: המפעל הזה עובד בשיתוף פעולה עם מערכת הביטחון, אנחנו לא רואים שום בעיה, נכנסת סחורה כמעט כל יום.
יעקב גבאי: אנחנו עובדים גם עם נשים במגזר הערבי.
יעקב גבאי: אני אשמח אם תהיה מודעות וגאווה גם לציבור הערבי בקניית כחול לבן.
יעקב גבאי: וכשאני מסביר מי מייצר את הבגדים האלה ומי עובד אצלנו אז הרבה פעמים ראיתי שמורידים את התווית עם הסמל כחול לבן וגברים במגזר הערבי מדביקים - - - כי הם לא ידעו את זה בכלל.
יעקב גבאי: הם חשבו, אני לא יודע מה הם חשבו לעצמם, הם חשבו שכחול לבן זה מיוצר ברמת אביב או באמת באמצע תל אביב.
יעקב גבאי: וכשאני מסביר את זה אז יש שם איזה סוג של, תסלחו לי, בורות בתחום הזה.
יעקב גבאי: ואני חושב שחייבים לתת יותר פרסום ויותר מודעות גם לעניין הזה.
יעקב גבאי: בעבר העסקנו מאות נשים במגזר הערבי בתוך ישראל, בכפרים ישראליים, בכפר קרע - - -
עאידה תומא סלימאן: זה מה שרציתי להגיד לך.
עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת עדיין כאשר תעשיית הטקסטיל העסיקה במתפרות באוכלוסייה הערבית הרבה עובדות וכשנחתם הסכם השלום עם ירדן ומצרים הועברו המתפרות האלה למצרים ולירדן כי חיפשו כוח עבודה זול וכנראה מצאו יותר זול ממה שהיה אז- -
יעקב גבאי: את צודקת.
עאידה תומא סלימאן: - - ו-15,000 נשים ערביות יצאו לאבטלה ורק נקלטו בחזרה כ-5000 לאורך 5-6 שנים נקלטו בחזרה- - -
יעקב גבאי: את צודקת, אבל אני לא חושב שזאת הבעיה, הבעיה זה הייבוא.
עאידה תומא סלימאן: מה שרציתי להגיד שכאשר רואים שרוב התעשייה בעצם לא נכנסת לכפרים הערבים, רוב התעשייה לא קיימת בערים אפילו.
עאידה תומא סלימאן: בוא נראה, יש נצרת, יש כל מיני.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו למשל ברהט זכו בזה שתנועת ה-BDS דיברה על סודה סטרים, סודה סטרים העבירה מהשטחים מליד רהט ופתאום נקלטו 800 עובדים ועובדות ערבים מהנגב.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהקשר עם התעשייה, אולי זה מדבר לכל ישראלי יהודי ממוצע להגיד לו כחול לבן, זה לא מדבר לערבי להגיד לו כחול לבן כאשר הוא לא רואה את הקשר האמיתי של התעשייה הזו גם תורמת לחברה שלי, התעשייה הזו מביאה גם תעסוקה לחברה שלי, אז נוצר קשר אחר.
עאידה תומא סלימאן: רק רציתי להבהיר מנקודת מבט המגזר.
עאידה תומא סלימאן: מי שכבר מכיר אותי יודע שאני שונאת את המילה הזו.
קריאה: גם את המילה מגדר אנחנו לא אוהבים.
עאידה תומא סלימאן: מגזר זה - - -
קריאה: מגזר ומגדר הן שתי מילים לא טובות.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לדבר על זה.
עאידה תומא סלימאן: מגדר זה משהו אובייקטיבי, מגזר זה משהו שגזרו אותו ממשהו.
יעקב גבאי: אני חושב שעדיין ניתן לעשות פרסום או גם בתחום הזה, ואני לא רוצה עוד פעם להיכנס לזה אבל אני חושב שכולנו אמורים ליהנות מהתעשייה הישראלית שהיא כוללת את כולנו.
יעקב גבאי: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: נילי צור, מנכ"לית ויסוצקי, בבקשה.
נילי צור: אז קודם כל אני מסכימה לגמרי עם מה שנאמר פה מקודם על ידי מור וגם על ידי נגה לנושא התרבות הארגונית.
נילי צור: אני, התמזל מזלי להגיע רוב הקריירה שלי הייתי בשני ארגונים, גם באוסם וגם בויסוצקי עכשיו הנהלה של 50% נשים.
נילי צור: באסם הוביל את זה גבר, את הבחירה הזאת, גזי קפלן ז"ל- - -
עאידה תומא סלימאן: גבר חכם צריך להגיד.
נילי צור: גבר חכם מאוד, נכון.
נילי צור: וגם בויסוצקי אני חושבת שמוביל את זה הבעלים, שלום זיילדר, שעוד בעקבות אמו שהייתה מי שבעצם בנתה את היסודות לויסוצקי של היום, אידה זיידלר, הבין שיש כוח טמון של הפעלה, הנעה ויצירה בנשים.
נילי צור: ככה שאני מסכימה לגמרי שזה עניין של תרבות ארגונית ומוכנות ארגונית ואפשור במידה מסוימת לארגון.
נילי צור: אגב, ויסוצקי חנכה אתמול את קריית ויסוצקי, העברנו את שלושת המפעלים לקדמת גליל, בסמוך למפעל התה.
נילי צור: ואנחנו מעסיקים בשמחה הרבה מאוד אנשים גם מהמגזר וגם מהמגדר- - -
עאידה תומא סלימאן: מהאוכלוסייה הערבית.
נילי צור: בדיוק.
נילי צור: אבל לענייננו, מה שרציתי להגיד בנוסף לנושא של התרבות הארגונית זה נושא החינוך.
נילי צור: אני חושבת שחלק מהבעיה זה גם העובדה שהנשים או הילדות או הצעירות, אנחנו לא משכילים לחנך אותן להבין עד כמה הן יכולות, עד כמה הן מסוגלות ועד כמה הן צריכות לקפוץ למים.
נילי צור: והיה - - - קודם בדיון של ועדת החינוך ודיברו שם על חינוך טכנולוגי ולאן הלך החינוך הטכנולוגי וכו' וכו'.
נילי צור: בעיניי עצם זה שאנחנו מדברים על החינוך הטכנולוגי בהקשר של תעשייה זה כבר הבעיה כי החינוך הטכנולוגי צריך להיות חלק מהחינוך הלא טכנולוגי, החינוך המסורתי.
נילי צור: ואם לא היינו פונים לאותם 5000 אנשים צעירים וצעירות שהולכים לחינוך הטכנולוגי כדי להכשיר אותם לתעשייה אלא היינו מסכימים לעשות פרויקטים שהם רלוונטיים ל-100,000 צעירים וצעירות שיש כל שנה בבית ספר תיכון הרגיל, גם בפרויקטים, גם בלהכין אותם לבגרות במקצועות טכנולוגיים, בתוך הבית ספר כמו שהם לומדים פיזיקה, לצורך העניין, כמו שהם לומדים מתמטיקה.
נילי צור: ובצדק אמרתם שהרבה מאוד ילדות בוחרות במקצועות הריאלים אבל אם הייתה להן את האפשרות לבחור במקצועות שהם יותר משיקים בתעשייה, בתעשייה שלנו, אז יכול מאוד להיות שזה היה טבוע בהן הרבה יותר מילדות, לצורך העניין, צעירות וכו', והן היו מגיעות לעניין הזה מתוך רצון באמת לצמוח בתעשייה.
נילי צור: ואני חושבת שצריך לעשות את העבודה משני הצדדים, בקיצור.
נילי צור: תודה.
עאידה תומא סלימאן: ציפי מכלוף - - - השכנה של ציפי רוצה לדבר.
מיכל רון שביט: אני מיכל רון גביש, אני מנכ"לית של פוליכד שזה מפעל פלסטיק ששייך לקיבוץ שפיים.
מיכל רון שביט: אני מאוד מתחברת למה שנילי אמרה ואני רוצה רק לתת דוגמה אישית ובנוסף להציע שייצא מכאן קול קורא.
מיכל רון שביט: אני חושבת שכל אחת מהנשים פה יכולה לקחת על עצמה ללכת לבתי הספר הקרובים לאזור מגוריה, מה שאני עשיתי למשל, ופשוט להעביר מצגות לכיתות מעורבות, אם זה כיתות של מתמטיקה, ספורט או אומנות, להעביר את החוויה, את היום יום שלנו, את סדר היום שלנו, מה אנחנו עושות, איפה אנחנו מוצאות את עצמנו בצמתים, איפה יש לנו את הערך המוסף, איפה אנחנו מביאות גם את האינטליגנציה הרגשית שלנו, גם את האגו הקצת יותר מצומצם שמשאיר מקום לעוד מנהלים, איך אנחנו באמת יודעות לנווט מרצפת הייצור עם הטכנאים ומנהלי המשמרות והאורזים הפשוטים בקו והבטחת איכות וכל השרשרת הזאת.
מיכל רון שביט: אני מאוד רוצה לעודד את זה ומאוד מובילה את זה באופן אישי לבד, אבל אני אשמח שנגבש מכאן, הקבוצה הזאת, אם כל אחת מאיתנו מצאה את הכוחות ואת האנרגיה לעצור את יום העבודה המאוד עמוס ולבוא לכאן, לטרוח לבוא לכאן, אז אין שום סיבה בעולם שאנחנו לא נרים גם מכאן איזשהו קול קורא כזה שבאמת יאחד אותנו לפעילות כזאת.
מיכל רון שביט: אין ספק שבחינוך יש הרבה מאוד כוח.
מיכל רון שביט: אז זה מה שרציתי להגיד.
מור שפירא שמגר: אנחנו עשינו פרויקט כזה לפני שנתיים שלוש בהתאחדות, עשרות תעשייניות הגיעו.
מור שפירא שמגר: אחד הדברים שנתקלנו זה היה קושי מאוד גדול לתאם עם הבתי ספר, עשינו את זה עם הצבא - - -
מיכל רון שביט: כי משרד החינוך צריך להרים את זה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק רציתי להגיד את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש למשל פרויקטים שמביאים נשים מתחומי הנדסה לכל מיני פרויקטים בבתי ספר לעודד את מדעניות העתיד או משהו כזה.
עאידה תומא סלימאן: אבל בגלל זה חיכיתי לפנות למשרד הכלכלה – אני חושבת שאלה פרויקטים שהיוזמה האישית היא מבורכת כמובן אבל צריך ראייה כוללת ומערך ממשלתי שירים אותה.
עאידה תומא סלימאן: ובגלל זה אני חיכיתי, רציתי לשאול - - -
ציפי דיק: הבעיה היא ש- - -
קריאה: יוזמה אישית לא תטפל בכל בית ספר אם משרד החינוך לא יאשר את זה - - -
קריאה: צריך להיכנס לתכנית הלימודים.
מור שפירא שמגר: הבעיה היא אחרת.
מור שפירא שמגר: הבעיה היא שזה נגיעות מאוד נקודתיות.
מור שפירא שמגר: אז בסדר, אז באה הרצאה ונחמדות, או שהן שמעו או שהן לא שמעו - - -
נילי צור: אם משרד החינוך ירים את זה זה יכול להיות בנוי - - - במקום שתהיה בגרות רק בקולנוע, תהיה גם בגרות במקצועות התעשייה, למה לא.
מור שפירא שמגר: או בתעשייה או במגדר.
מור שפירא שמגר: אחת הבעיות שאני רואה שאנחנו מדברות זה כשאתה הולך חוג מגדר הוא שם, הוא כאילו צריכים לדבר רק - - - בוא נדבר איך משלבים את זה.
נילי צור: נכון, אבל אני מאמינה שאנחנו צריכים לחשוב על פרויקטים.
נילי צור: נשים הולכות לאיפה שטוב להן.
נילי צור: אם נעים להן לעבוד עם נשים הן ילכו לנשים וזה לא משנה כמה כסף ישלמו להן.
נילי צור: ואם במקצועות טכנולוגיה יהיה להן נעים לעבוד וישלמו להן טוב הן יבואו לבד, לא נוכל לעצור אותן.
נילי צור: אז אני לא מאמינה בלקחת אותן אחת אחת בשערות של הראש אלא ליצור מערכת ארגונית שהן רצות כמו עדר שוורים והן שוברות את השער.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאני הייתי רוצה לראות - - - תשמעו, אנחנו כן רוצות שינהרו באוטובוסים לתעשייה, הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, לא לקלפיות ו - - - אבל שהנשים יגיעו וינהרו לתעשייה.
עאידה תומא סלימאן: אבל קודם כל אפילו אם ימצאו אותן אחת אחת אז עשינו משהו כבר.
עאידה תומא סלימאן: כי אני באמת רוצה להבין ואני רוצה לתת למשרד הכלכלה לשטוח את מה שיש להם להגיד, האם יש תכנית סדורה בעניין, האם הם יודעים כמה נשים נמצאות בכלל בתעשייה, האם עשו מיפוי לנושא, או בכלל הם לא שמו לב לעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאני עושה להם עוול אז אני רוצה לתת להם.
עאידה תומא סלימאן: אני עושה את זה הרבה כנראה למשרדי הממשלה.
עאידה תומא סלימאן: גברת נעמה קאופמן פס, המשנה למנכ"ל משרד הכלכלה, בבקשה גברתי.