GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אשרת וילנאי: הדבר השלישי – לגבי הכשרת הצוותים.
אשרת וילנאי: סיימנו השנה השתלמויות בשלוש אוניברסיטאות בארץ, באוניברסיטת בן גוריון, באוניברסיטת חיפה, ובר אילן, של 120 שעות לצוותים חינוכיים ולייעוץ החינוכי, של מיניות בריאה ומניעת פגיעה.
אשרת וילנאי: היה שם דגש מאוד גדול על הנושא של זנות.
אשרת וילנאי: אפילו אני העברתי שם את יחידת התוכן.
אשרת וילנאי: שיתפנו את על"ם בהכשרה של הצוותים.
אשרת וילנאי: בשיחות הסיכום עם הצוותים שעברו את ההכשרה הנשוא של הזנות הוא בראש מעייניהם, הם מתכוונים להעביר את זה בבתי הספר.
אשרת וילנאי: הכשרנו כ-100 שגרירות, יועצות חינוכיות שרואות בהעברה של המיניות הבריאה, מניעת הפגיעה והזנות בבתי הספר שהן עובדות בהן משהו שהן מתכוונות לעשות כבר בשנה הבאה.
עליזה לביא: כלומר, גם כאן היועצת החינוכית היא זו שתעביר?
עליזה לביא: עוד תפקיד יהיה על היועצת החינוכית?
אשרת וילנאי: היועצת החינוכית היא זו שהוכשרה ולמדה את הנושא והיא זו שתנחה את הצוות החינוכי גם בזיהוי ואיתור של תלמידים - - -
עליזה לביא: אני חושבת שראוי היה – פה אנחנו צריכות לעשות עבודה, משום שהיועצות החינוכיות - - -
שולי מועלם-רפאלי: גברתי שמה לב שלא השארנו את זה לא מטופל מול שרת המשפטים.
עליזה לביא: בהחלט, אבל צריכה להיות פה הבנה שהדברים צריכים להשתנות.
אמי פלמור: אני רוצה להגיד גם מילה כי אנחנו עוסקים היום בצוות אחר שעוסק בצמצום הפוליגמיה, ושם אנחנו גם חשופים לכל הנטלים שמוטלים על הכתפיים של היועצות החינוכיות.
אמי פלמור: דווקא בנושא של זיהוי נערות בסיכון, אי אפשר להתעלם מהמגע היום יומי של המורים והמורות הרגילים עם התלמידים והתלמידות, ואי אפשר להפוך את זה לפרויקט של יועצות.
אמי פלמור: בהקשר הספציפי הזה, אחת המשימות של מערכת החינוך זה לזהות את הקטינים והקטינות שמועדים ליפול בזנות.
אמי פלמור: מה שאפשר למנוע בשלב הזה הוא כל כך מרכזי וחשוב בתהליך הזה, יותר מכל המאמצים שייעשו לאחר מכן כדי להוציא נשים ממעגל הזנות, נשים וגברים.
אמי פלמור: לכן, הצורך להדריך את המורים והמורות והמחנכים כדי לגלות ערנות לנושא הזה – זה משהו שלא יכול לעבור ליועצות.
אמי פלמור: עם כל הכבוד ליועצות, לתפקיד וליכולות שלהן, זה משהו שהוא ברמה היום יומית.
אשרת וילנאי: אני רק רוצה להעיר שיועצת חינוכית זה תפקיד מערכתי.
אשרת וילנאי: זו לא דמות טיפולית שיושבת בחדר ומקבלת תלמידים אחד-אחד לטיפול.
אשרת וילנאי: רוב העבודה שלה היא באמת בהדרכת צוותים ובמפגש יום יומי עם כיתות.
עליזה לביא: תביני – אנחנו כאן בהרבה מאוד נושאים וכל פעם התשובה שאנחנו שומעים מהמשרד זה שזה היועצת.
עליזה לביא: היועצת תוכשר והיועצת תוכשר.
עליזה לביא: הדיונים פורצי הדרך עם הצבא, שהיו, כאן על זנות בצבא.
עליזה לביא: פעם ראשונה שקיימנו דיון עם הצבא.
עליזה לביא: בהתחלה היה אנטגוניזם, ו "מה פתאום", וזה לא תפקיד שלנו, ואין לנו בכלל, ועוד ועוד, ועד איגרת שיוצאת למפקדים כולם, אחריות פיקודית לא רק לממונות, אלא הכשרות שעוברים מפקדים ישירים.
עליזה לביא: בצבא הבינו שאם המפקדים הישירים לא יכירו ולא יהיו אלה שיזהו – אז אם אנחנו רוצים לעזור בצומת האחרון שלפני היציאה לאזרחות, אז זה לא יקרה.
עליזה לביא: אני חושבת שאתם צריכים לעשות בדק בית.
עליזה לביא: אני יודעת שהכתובת זה לא את, אך יש לה נציגים.
עליזה לביא: ואת, גברתי מנכ"לית משרד המשפטים בוועדות המתכללות בהחלטות הממשלתיות בעניין הזה – זו חוליה מאוד - - -
אמי פלמור: דיברנו על זה שזה צריך להיות חלק מההכשרה של המורים עוד בשלב הלימודים.
אמי פלמור: כלומר, זה מופנה עוד למל"ג.
אמי פלמור: כבר בשלב הלימודים זה חלק מההכשרה.
אשרת וילנאי: אני רוצה להוסיף ולשתף שפועלת השנה תוכנית שנקראת "מיניות במרחב פתוח", תוכנית של המשרד יחד עם אשלים- הג'וינט.
אשרת וילנאי: היא פועלת ב-4 ערים בארץ, בקרית מלאכי, בבאר שבע, בפתח תקווה ובאור יהודה.
אשרת וילנאי: בשנה הבאה היא תתחיל גם בחורה.
אשרת וילנאי: התוכנית הזו חרגה מגבולות הייעוץ החינוכי היא בעצם משתפת את כל גורמי הקהילה בערים האלה, כולל משטרה, כולל רווחה, כולל קידום נוער, בעבודה מניעתית, פרו אקטיבית של מיניות בריאה ומניעת פגיעה.
עליזה לביא: אני חייבת לומר שבסיור בבאר שבע לפני מספר שבועות נחשפנו לתוכנית הזו, שמענו במנעד הרחב על השבוע שהוקדש כולו – מאוד התרשמנו.
עליזה לביא: אפשר לעשות כשרוצים, ויש תוכנית.
עליזה לביא: אז אני גם רוצה לברך על הקיים, לבקש להרחיב אותו, ואפשר.
נחמן שי: אני קודם כל רוצה לברך את עליזה לביא על המאבק חסר הפשרות שלה בתופעה המגונה הזו.
נחמן שי: אני לא רק רואה את הפמפלט הזה פה, אני יודע שבחיים האמתיים את מאוד פעילה.
נחמן שי: ברגע שאת מסמנת מטרה אז כדאי לזוז הצידה, כי לא כדאי להיות בסביבה.
נחמן שי: אני שמח שהצלחת, יחד עם חברת הכנסת שולי מועלם רפאלי ועם אחרות להוביל את המערכה, ואני צריך לומר שההתעוררות הציבורית סביב הנושא הזה – אני לא יודע כמה מהנוכחים והנוכחות פה היו שותפים לקמפיינים האחרונים, אבל הם באמת מוכיחים שהם עניין ציבורי וזה לא רק שיגעון של מישהו שאימץ איזה נושא.
נחמן שי: זה נושא אמיתי, חלק בלתי נפרד ושלילי בחברה, כל החברות – לא רק הישראלית.
נחמן שי: פה אנחנו עושים יחד מאמץ גדול כדי לעקור את הנגע הזה או לפחות לצמצם אותו.
נחמן שי: אני לא עד כדי כך נאיבי לחשוב שהחוק ימחק תופעה שהיא בת אלפי שנים, אבל הוא גם יצביע עליה וגם יפגע באנשים שצורכים, ויוקיע ויקיא אותם – אני חושב שיש לכך חשיבות גדולה.
נחמן שי: כל ההיבטים האחרים שנידונו פה הם חלק מהעניין, החל בחינוך דרך אמצעים אחרים.
נחמן שי: יש פה באמת רוח חדשה ושינוי גדול.
נחמן שי: אני מודה לך, אמי פלמור, שגייסתם גם את השרה לעניין.
נחמן שי: בואו נראה, אולי תהיה לנו ישראל קצת טוב יותר בסוף הדרך.
עליזה לביא: נעמה ריבלין, סלעית – מרכז סיוע לנשים בתל אביב במעגל הזנות, הייתי אומרת – החונכת שלי.
עליזה לביא: בין החונכות שלי.
נעמה ריבלין: תודה.
נעמה ריבלין: האמת, באמת באמת באמת- זה נשמע כבר שחוק, אבל זה יום מאוד מרגש.
נעמה ריבלין: אני חושבת שלשמוע את שרת המשפטים שקד, ואני זוכרת את היום שהיא הציגה בנאום שלה בכנסת, יום אחרי שהיא ביקרה גם בעל"ם וגם אצלנו - - -
עליזה לביא: אני זוכרת את העדות שהיא נשברה.
נעמה ריבלין: אני חושבת אין אדם שנחשף לאמת של נשים בזנות ולעדויות, שיכול להישאר אדיש.
נעמה ריבלין: אין אדם שטיפת רגש בליבו שיכול, מהרגע שהוא יודע, כבר לא לדעת.
נעמה ריבלין: אני יושבת כאן ובאמת אומרת – לפני עשור יש כאלה שצעדו עוד הרבה לפני במאבק הזה, אני זוכרת שגם חברים שאלו אותי – אז מה החזון שלך?
נעמה ריבלין: וכשדיברתי על חוק איסור צריכת זנות חשבו שאני מהחולמות, ההוזות, ומשוגעות והפמיניסטיות - - - אנחנו יושבים כאן וזה קורם עור וגידים – אין לי מילים לומר.
נעמה ריבלין: אני לא חושבת שנראה תוצאות של החוק במיידי, ברחב, למרות שדווקא רואים בשטח, אבל אני יודעת שאנחנו עושים היום צעד היסטורי לעוד הרבה שנים לדורות הבאים, ותמיד אמרתי שאני יודעת - אני אם ל-4 ילדים – אני יודעת שזה לא יהיה יום אחד הגיוני שבחברה נורמטיבית קנו אדם אחד לצרכי סיפוק.
נעמה ריבלין: זה פשוט לא יהיה, כמו שהדור הצעיר לא מבין שפעם נשים לא בחרו.
נעמה ריבלין: אנחנו כאן בפתחו של תהליך היסטורי ארוך, חינוך מחדש.
נעמה ריבלין: אני תכף אתייחס לחינוך.
נעמה ריבלין: מדברים על חינוך כדי לאתר קטינים וקטינות שהם בדרך לזנות וזה אכן חלק מאוד מאוד חשוב, אבל החינוך הוא כדי לחנך נערים לא לצרוך גוף של אדם אחר לצרכי סיפוק, ואני חושבת שזה היום אחד הדברים שבאמת לא מדברים אותם.
נעמה ריבלין: אני רואה את כל החבר'ה הצעירים ממכינה צבאית שאמרו – אף אחד לא פתח ולא דיבר אתנו בצורה גלויה.
נעמה ריבלין: אני רוצה להגיד מה נעשה בשנים האחרונות מעבר לתהליכים השיקומיים שאנחנו מדברים עליהם והמענים השיקומיים שצריכים לגדול.
נעמה ריבלין: כבר היום בשטח רואים תוצאות של העברת החוק בקריאה טרומית.
נעמה ריבלין: יש יותר פניות לטיפול.
נעמה ריבלין: המסגרות שלנו מלאות ויש רשימות המתנה.
נעמה ריבלין: נשים אומרות לנו שיש צמצום של גברים שבאים והמקומות נסגרים, המשטרה מציקה כבר הרבה יותר ללקוחות – לצד זה שממשיכים להציק לנשים, משטרה מתחילה להציק ללקוחות, מתחילים לשאול אותם – למה אתה כאן, אתה יודע שזה אסור, גם כשזה עדיין לא.
נעמה ריבלין: יש איזו אווירה בשטח שמתחילה לחלחל שזה לא לגיטימי, צריך להחביא.
נעמה ריבלין: זה מקשה עלינו באיתור, לפעמים.
נעמה ריבלין: לפעמים לא נותנים לנו להיכנס ואנחנו עובדים היום על שיטות איתור, גם איתור אינטרנטי וזה יצריך מאתנו חשיבה מחודשת.
נעמה ריבלין: אנחנו יודעים שאנחנו הולכים לעמוד בזה.
נעמה ריבלין: אני כן רוצה להגיד משהו על המנהלי, ואני מניחה שיהיו לנו עוד הרבה דיונים על איך זה יעבוד.
נעמה ריבלין: אני יודעת שאנחנו דיברנו על זה הרבה פעמים – האם אפשר יהיה לחשוב שהקנסות והכספים שיילקחו יחולטו לטובת שיקום.
נעמה ריבלין: אני חושבת שזה צדק פואטי.
מירב בן ארי: מה עושים את הקנסות, היא אמרה?
עליזה לביא: יש קרן, ויש קרן שמצטמצמת - - -
אמי פלמור: יש היום קרן חילוט בעבירות של סחר שאכן כספים מתוכה מופנים לנשים שהן קורבנות סחר.
אמי פלמור: זו בהחלט שאלה שאכן אפשר לדון בה אבל לא הייתי בונה על הדבר הזה כמקור התקציבי.
מירב בן ארי: זה לא המקור, זה חלק מה - - -
נעמה ריבלין: זה גם מעבר למשהו פרקטי שיעבדה את אפשרויות השיקום.
נעמה ריבלין: אני חושבת שזה גם צדק פואטי.
נעמה ריבלין: חלק מהכסף שיחולט זה כספים שאנשים בדם, יזע ודמעות – זה כסף שלהן שנלקח בזמן פשיטה, זה צריך לחזור אליהן, אולי לא בצורה ישירה אבל בטח דרך זה שתינתן להן האפשרות להרחבת השיקום.
נעמה ריבלין: אז אני ככה מעלה את זה.
נעמה ריבלין: אני יודעת שאנחנו מעלים את זה ואולי יהיה לנו זמן לעלות.
נעמה ריבלין: לגבי כל השאר על איך ומה, אני מניחה שיהיו לנו עוד הרבה דיונים אבל זה רגע של שמחה ואושר.
מירב בן ארי: אני אדבר בקצרה.
מירב בן ארי: זה יום חשוב, היסטורי, אני מברכת.
מירב בן ארי: כל מי שיושבת כאן שותפה כבר שנים.
מירב בן ארי: אני בוועדה שלי לצעירות חסרות בית – צריך להגיד שאלה צעירות שעוסקות בזנות, ברובן.
מירב בן ארי: כן, יש גם צעירות חסרות בית שלא עוסקות בזנות אך הן במיעוט.
מירב בן ארי: רובן, לצערי – מי שאני רואה בוועדה שלי – זה מקור פרנסתן.
מירב בן ארי: כמובן בוועדה הזו שאני חברה בה – אנחנו מסיירות ביחד, אגב, בסיור שעשינו במרכז של הצעירות בירושלים ראינו כמה שלצערנו העולם קטן וגדול ומצטמצם.
מירב בן ארי: אני מברכת אותך, מברכת את השרה, וכמובן – עליזה, שולי וזהבה.
מירב בן ארי: לדעתי זה חייב להיות בחוק.
מירב בן ארי: אני לא יודעת לאן החוק הזה יגיע - -
עליזה לביא: אנחנו מקווים שלכאן.
מירב בן ארי: אז בחוק אנחנו צריכים להקפיד שיהיה סעיף שהכסף הזה לא ילך לקופת האוצר שאני מכירה ומוקירה, אלא ילך לטיפול ושיקום של הצעירות האלה.
מירב בן ארי: לצערי אנחנו בתת תקצוב בעניין הזה.
מירב בן ארי: אני מלווה את מרכזי הסיוע.
מירב בן ארי: היינו יחד ב "הופכות" שהיו מפילנתרופיה ולולא התערבות וסיור – הצלחנו להביא את "הופכות" לתקצוב של הממשלה, וכמובן "סלעית", שעושים עבודה נהדרת בתל אביב, אבל כל אחד מהארגונים – אף אחד לא יושב על מיליונים.
מירב בן ארי: כל תקציב כאן יחזק, וצריך שזה יהיה מוגדר בחוק.
מירב בן ארי: אגב, עשינו את זה גם בחוקים אחרים, על קרנות – עשיתי את זה בחוק שלי על תובענות ייצוגיות, שיש קרן שהקרן הולכת באמת לסייע לאותם ארגונים.
מירב בן ארי: דבר שני שאני רוצה לומר – אני לא חושבת שהחוק הזה יגרום למה שנקרא מספרים משמעותיים.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה יגרום לצמצום, אני חושבת שזה יגרום להרתעה, אני חושבת שאנשים יחשבו פעמיים.
מירב בן ארי: אני אשת חינוך.
מירב בן ארי: כזאת הייתי.
מירב בן ארי: 10 שנים ניהלתי מרכזים לנערים, בנים בלבד, מכיתה ח' עד יב', שלצערי חלק מהם נחשפו לנושא של הזנות והדרך הכי טובה, ואני אומרת את זה תמיד – זה בחינוך.
מירב בן ארי: מגיל צעיר – אמרתי את זה, אני הבאתי את מרכזי הסיוע אלי למרכז.
מירב בן ארי: כל קבוצה עברה סדנה ואחרי הסדנה הנערים באו אלי ואמרו – מירב, שינית לנו את הדרך.
מירב בן ארי: אני אומרת: בכסף – גם שיקום וחינוך.
מירב בן ארי: חינוך של הדור הצעיר שזנות וצריכת זנות לא רק אסורה.
מירב בן ארי: זה בסופו של דבר חלק מההבנה של החיים שלנו שזה לא צריך להיות חלק מאתנו.
מירב בן ארי: לכן אני לא יודעת מה אתן עושות ואני לא יודעת אם היא נתנה לך דין וחשבון - - -
קריאה: יש דוח, נשמח לשלוח אותו.
עליזה לביא: את אחרת, שמענו גם מה לא.
מירב בן ארי: הלוואי ונגיע לכאן עוד שנה או שנתיים ונראה שהתופעה מצטמצמת.
מירב בן ארי: אני קצת סקפטית.
מירב בן ארי: אני חושבת שהדרך לצמצם את התופעה זה חינוך ושיקום של הצעירות האלה.
מירב בן ארי: לתת לצעירות אלטרנטיבה.
מירב בן ארי: מילה אחרונה – בסוף, כמו שראינו בסיור שלנו בסלעית – אמרה לנו צעירה: לא התחלתי מהרחוב.
מירב בן ארי: התחלתי מבית הספר שהוא קנה לי מחשב.
עליזה לביא: הזכרנו את השם של עידית בהקשר של John School.
עליזה לביא: את אצלנו מחוברת לזה.
עליזה לביא: אז קודם כל תודה שלימדת אותנו בהקשר הזה, ובכלל.
עידית הראל שמש: אז תודה רבה, ותרשו לי גם להיות נוסטלגית.
עידית הראל שמש: אני זוכרת שישבתי ב-2005 בוועדה הזו, לא בחדר הזה אלא באולם אחר, והדיון היה רק על סחר בנשים זרות.
מיכל רוזין: זה היה באולם נגב, ואני הייתי מתמחה של זהבה גלאון.
עידית הראל שמש: אני סיפרתי על חוק בשבדיה שמנסה לצמצם את הסחר בנשים ומדבר על צריכת זנות, ואז, באותו זמן השיח היה – זנות זה עניין בין שני אנשים בגירים, ואלה סטודנטיות שעושות כסף קל, מה את רוצה, ונעזוב את זה בינתיים.
עידית הראל שמש: הייתי יוצאת מהדיונים עם דמעות בעיניים, באה הביתה ואומרת לעצמי – איך הם לא מבינים, איך הם לא רואים שזה הפתרון.
עידית הראל שמש: והנה, 12 שנים אחר כך הגענו ליום הזה, ואם אנחנו מציינים שותפות לדרך אני רוצה לציין את רחל גרשוני ואת מרב שמואלי שהיו לוחמות אתנו ודאגו תמיד להביא את הקול של הארגונים ולשמוע אותנו.
עידית הראל שמש: עליזה, הזכרת מעט לגבי המגזר הערבי.
עידית הראל שמש: יש שלושה מגזרים – המגזר הערבי, המגזר החרדי ואוכלוסיית הלהט"בים שהם צרכני זנות לכל דבר במסות, ולא נוגעים בהם כי צריך להשלים איזה הליך תרבותי, וזה עניין של מסורת ולא מדברים על הנושא הזה.
עידית הראל שמש: זהו, הגיע הזמן שנגיד די לעניין הזה וניכנס לתוך האוכלוסיות האלה ולהגיד להם – יש בקרבכם זנאים וצרכני זנות והדבר הזה צריך להיפסק, ואני מקווה שהחוק באמת יעשה את העבודה הזו.
עידית הראל שמש: אני רוצה להצטרף לחברת הכנסת רוזין ולהגיד שאני מצטרפת להליך הפלילי מכיוון שזנות היא אלימות פלילית, ובאלימות אנחנו מטפלים דרך ההליך הפלילי.
עידית הראל שמש: אני לא יודעת איך החוק יגדיר ויתייחס לזנאים שנתפסו בפעם השלישית והרביעית.
עליזה לביא: ההצעות הפרטיות שלנו הן פליליות, אבל אני חושבת שעברנו כברת דרך וצריך לראות באמת איך אנחנו מעבירים את החוק הזה, וגם תהליך החקיקה – מה היה, ויש אנשים שאצלם זה חלק מדוח החנייה היומי, מה שנקרא.
אמי פלמור: לצערי לא הספקתי לשמוע אותך כי נאלצתי לצאת, אבל אני רוצה להגיד משהו – כולם התייחסו לזה שהלב שלה לא היה בעניין הזה, שזה נמשך זמן.
אמי פלמור: אני רוצה להגיד שאי אפשר לא לכבד שרה שאומרת – אני לא מכירה, לא חושבת, אבל אתם יודעים מה?
אמי פלמור: אני אקים צוות שיחקור לי את הנושא הזה ואני אלמד.
אמי פלמור: למרות שבבית היהודי לא מתנצלים, אני אתנצל על זה שיש לי שרה שממש קוראת, מתעמקת ומתלבטת, ומרשה לעצמה לעשות את זה גם כשזה בפומבי ותחת לחצים גדולים.
אמי פלמור: אתם יודעים שהיה כאן תהליך של קשב ושל למידה, ומי שאין לו סבלנות לאנשים לומדים - - - אני כן אתייחס לדברים שנאמרו – האם הולכים עכשיו לעצור אלפי גברים מדי חודש – אני אומרת את זה ביחס לקרן החילוט, האם אני רואה עכשיו בעיניי רוחי 1,500 כפול 10,000 מדי חודש שנכנסים לקרן החילוט.
אמי פלמור: אני מזכירה לכם שהבעיה עתיקת היומין שלא נקראת זנות, שנקראת סדרי עדיפויות של המשטרה, היא עדיין באותו מקום.
אמי פלמור: אנחנו כן רואים תזוזה כאן.
אמי פלמור: אנחנו רואים את הנושא הזה, גם את הנושא של הדרכים האלטרנטיביות של הורדת האתרים, של כל מיני מהלכי אכיפה שבאמת מנסים לתת מענה למצוקת התקציבים, מצוקת סדרי העדיפויות.
אמי פלמור: אני אומרת את זה בציניות אבל זה אמיתי.
אמי פלמור: בסוף, משטרת ישראל לא מתבטלת, אבל היא כל פעם צריכה להבין לאן היא מפנה את הכוח.
אמי פלמור: לכן אני גם רוצה להגיד לעידית – הסיכוי, ההסתברות שאנחנו נעצור את אותו אדם, והוא ייתפס – אל"ף, אדם שלא לומד, אגב למידה – ייתפס פעם אחת, ומוסי רז אומר שהוא לא אוהב קנסות, לא נעים לי להגיד לך אבל כשאתה צריך להסביר לקופה המשפחתית שנסעת מהר ולכן יש קנס של 1,500 שקל – זה דבר אחד, וכשצריך יהיה להסביר לקופה המשפחתית שיורדים 1,500 שקל בגלל שמישהו נתפס צורך זנות, או 3,000 כי הוא נתפס בפעם השנייה – לא נעים, לא נעים.
אמי פלמור: אנחנו בעיקר בונות על איזשהו ווייב שעומד להשתנות, וכבר יש מסרים – גם חיים ויסמוצקי, שהוא ראש מחלקת הסייבר שעדכן אותי על הנושא של הורדת אתרים, אמר שגם הם מקבלים כבר גם פניות וגם צילומי מסך של כל מיני דיונים כאלה על זה שזה נהיה פתאום קשה ולא לגיטימי.
אמי פלמור: לאמירה של עידית אני רוצה להגיד – אל"ף, החוק מאפשר להעמיד לדין.
אמי פלמור: עדיין אפשר להעמיד לדין ויש שיקול דעת של תובע.
אמי פלמור: אני רוצה להגיד – "הלוואי" זו לא מילה נכונה בהקשר הזה – בואו נראה שאנחנו מגיעים למצבים האלה וגם לא בכדי קראנו לזה הליך שהוא בהוראת שעה עם מחקר מלווה, כי זה באמת רצון לנסות ולהבין - - -את תהליך הלמידה, להבין מה אפקטיבי, מה מייצר הרתעה, מה מייצר שינוי התנהגותי, כי הרי בסוף חוק העונשין אמור להתייחס - - - רציונל של ענישה הוא רציונל של קשר בין התנהגות ובין תוצאה.
מיכל רוזין: זה מלווה באיזה קמפיין שלכם להגיד לציבור?
מיכל רוזין: איך יידע הציבור שמעכשיו יש קנסות?
אמי פלמור: יש כל מיני המלצות שעוסקות בין השאר גם בהעלאת המודעות וצריך לבחור מה הדרך להעלאת המודעות.
נעמה ריבלין: מבטיחה לכם שהיום הפורום של "סקס אדיר" זה לא נסגר.
נעמה ריבלין: יהיו הרבה דיונים עכשיו על מה עושים עם החוק.
עליזה לביא: וכאן גם המקום לדבר על שיתופי פעולה רחבים, גם כאן בוועדה, גם עם פייסבוק - -
עליזה לביא: - - אבל כרגע אנחנו עובדים להעביר את ההצעה בקריאה הראשונה.
עליזה לביא: בואו נרד לקרקע.
עידית הראל שמש: אני מקווה שהחוק בזכות התקציב שלו גם יגדיל את מערכת השיקום בפריפריה, ולמשל – ירושלים, שאין בה עדיין אף מוסד שיקומי לנשים שרוצות לצאת מהזנות.
עידית הראל שמש: אני מאוד מקווה שבהמשך הדרך נוכל להדביק את חברנו מנורבגיה ונוכל להחיל את החוק על צרכני זנות ישראלים שצורכים זנות מעבר לים, ומה שקורה היום בתאילנד ודרום אמריקה זה פשעים נגד האנושות.
עליזה לביא: ייסדתי ממש לפני חודש את אגודת הידידות בין נורבגיה לישראל, ונגשו אלי חברות פרלמנט נורבגי ואמרו לי – אנחנו רוצות ללמוד ממך איך מדינת ישראל כל כך מקדמת נשים.
עליזה לביא: הם אמרו – יש לנו כל כך הרבה בעיות.
עליזה לביא: קודם כל, חברות הפרלמנט שם לא נשארות הרבה זמן.
עליזה לביא: התחלופה היא גבוהה, לא תמיד הדשא של השכן ירוק יותר.
עליזה לביא: אני חייבת לומר שזה שינה לי הרבה מאוד לגבי ההבנה של המדינות הנורדיות.
עליזה לביא: הן בהרבה דברים מסתכלות עלינו די בהערצה.
עליזה לביא: אני הופתעתי.
עידית הראל שמש: אני רוצה לומר לגבי ה John School אני ב-2017 עשיתי פיילוט מכספי האישי ועשיתי תוכנית כזו שקראתי לה John School Israel.
עידית הראל שמש: קראתי לזנאים להתקשר אלי.
עידית הראל שמש: היתה היענות, הכלי הזה עובד.
עידית הראל שמש: פנו אלי זנאים מגיל 18 עד גיל 78 כשהגיל הממוצע היה 75.
עידית הראל שמש: כלומר, זה לא איזה - - - כן, אומרים לי – כאלה שאין להם בת זוג.
עידית הראל שמש: רובם הם אנשים נשואים עם ילדים בבית, והפגישה הזאת עם מה המשמעות של המעשה שלהם בצריכת זנות גורמת להם לשנות את דרכם.
עליזה לביא: יעל גור, משרד הבריאות – מנהלת המרפאה בלוינסקי שהיתה לי ההזדמנות ללמוד ולהוקיר את העבודה הנהדרת שלכם, לצאת לסיור עם הניידת.
עליזה לביא: גם בחודש שעבר דיברנו עם מנכ"ל משרד הבריאות לגבי ההרחבה גם לבאר שבע וגם לירושלים.
עליזה לביא: אני מקווה מאוד שהבשורה תגיע בקרוב.
יעל גור: אני אגיד בקצרה שאני מצטרפת לכל התודות והברכות, בעיקר לחברות מהעבר, למרית, רחל ולמרב.
יעל גור: וגם להגיד תודה על כל התהליך הזה.
יעל גור: היה לי הכבוד גם להיות חברה בוועדה שאמי פלמור הובילה, זה היה תהליך מאוד מעמיק.
יעל גור: אני חושבת שאפשר להעמיק פה אפילו עוד יותר, אם רוצים.
יעל גור: אני חושבת שבאוכלוסיית הלהט"ב לא נגענו מספיק, ועידית ציינה את זה.
יעל גור: אני עכשיו עושה את הדוקטורט על הזנות באוכלוסיית הלהט"ב ואני מקווה שאוכל לתרום גם לזה.
אמי פלמור: ברגע זה התזכיר הופץ, אני רק אומרת לכם, שתדעו.
יעל גור: אני אדבר רגע מהכובע של נציגת משרד הבריאות בוועדה ואבקש להזכיר שחלק מהחובות שלנו בוועדה – חזרנו למנכ"לי המשרדים וביקשנו את העמדה שלהם ביחס לחוק ומה הם צריכים כדי להכיל את ההשלכות של החוק מנקודת המבט שלהם – בריאות, רווחה, חינוך.
יעל גור: אני גאה להיות חלק ממשרד שפרסם עמדה מאוד ברורה שתומכת בחוק לאיסור צריכת זנות מתוך עמדה ערכית שרואה את הזנות כתופעה שלילית שפוגעת בכבוד האדם וחירותו, פוגעת בבריאות הפיזית, הנפשית והחברתית של האדם ובשוויון הזכויות בין גברים לנשים, וכמובן – בזכות של האדם על גופו, גברים ונשים.
יעל גור: לעמדה הזו יש ארבע יסודות: יסוד המניעה, החשיבות של מניעת זנות כחלק ממניעת הפגיעה בציבור, מניעת האשמת הקורבן, כשהנטל זז מהכתפיים של אישה בזנות הוא עובר לכתפיים אחרות – גם שלנו, כצופים מן הצד, וגם של הלקוחות.
עליזה לביא: בביקור הראשון שלי אצלך את אמרת לי – יש פה נשים שיש להן אישום פלילי, נשים שעוסקות בזנות עם אישום פלילי.
עליזה לביא: זה הדבר הראשון שפתרנו.
עליזה לביא: הורדנו את הסוגיה הזו ואין היום אישום פלילי לנשים.
יעל גור: זה לא רק אישום פלילי אלא שהסטיגמה קצת זזה הצידה כי אומרים שהלקוח הוא עבריין, ונשים ניגשות יותר בקלות לקבל טיפול.
יעל גור: זה אולי מוקדם להגיד אבל גם נעמה אומרת – אנחנו רואים, כבר מאז שהחוק עבר בקריאה טרומית, נוהרות נשים ומבקשות עזרה.
יעל גור: אנחנו כורעות תחת הנטל.
יעל גור: אין לנו מספיק כוח אדם, וגם עם זה, כמובן, פנינו לממונים עלינו.
יעל גור: עוד שני יסודות לעמדה הזו של משרד הבריאות ואני אסיים – יסוד בריאות הציבור.
יעל גור: אנחנו יודעים שכשהפללת לקוחות מתקיימת יש תרומה לבריאות הציבור, חד וחלק, וגם כמובן היסוד הערכי של כבוד האדם, כפי שציינו אותו.
יעל גור: בינתיים באמת הוועדה, צריך לומר, לא רק העמיקה ולמדה ואפשרה בתקופה יחסית קצרה – אבל אני יודעת כשמסתכלים מכאב יום יומי של אישה אז גם אני הייתי בין אלה שצעקו: נו כבר, נו כבר, אבל בסך הכל בתקופה די קצרה להביא את תזכיר החוק היום.
יעל גור: התהליך הזה לא רק איפשר ללמוד אלא גם האיץ בתוך משרדי הממשלה כל מיני דברים ששמענו גם מאפרת וגם אצלנו התקבלה החלטה להקים ניידות בבאר שבע וירושלים בהיבט של גמילה מסמים לנשים בלבד.
יעל גור: משרד הבריאות השקיע כספים במרכז גמילה "לצידך" והוסיף עוד מיטות במרכז "אלה", ריטורנו.
יעל גור: גם קיבלנו השנה עוד קצת כסף כדי לעסוק בהסברה בחינוך לבני נוער שכבר חוו פגיעה מינית כדי ללמד אותם מין בטוח, לא רק גופנית אלא גם נפשית, ואיך מבדילים בין ניצול לאהבה, ויש עוד דברים שהמשרד החליט לדון בהם השנה לקראת 2019, כמו למשל – הקמת דירת חירום לנשים שמתמודדות עם תחלואה כפולה וכמובן הכשרת עובדי בריאות, על כל הנושאים האלה של זנות וסחר בנשים, מניעה, איתור וטיפול.
עליזה לביא: דיברנו על מודעות ציבורית ועל עלייה ועל עשייה ואנרגיה ואינטנסיביות ואני רוצה להודות למטה למאבק על העבודה שלכם ועל היוזמות, ולפעמים גם על החוצפה, שהיא במקום, ויש פה באמת 4 נשים יקרות שהגיעו לכאן הבוקר.
עליזה לביא: דיברנו והזכרנו את הלשעבריות ואת הנוכחות.
עליזה לביא: אז רשות הדיבור שלכן.
ניצן כהנא: האמת שאני גם מאוד רציתי – כיוון שאני באה מארגון שכבר 10 שנים מוביל את המאבק הזה להגיד תודה לקודמות בתפקיד שלנו – לאביטל, לראומה, וכמובן למיכל ליבל שניסחה את הצעת החוק ולא יכלה להגיע היום, ליעל בן סעדון, השותפה שלי, לעורך דין אורי קידר והרב לוי לאור שבשיחת מסדרון לפני 15 שנה החליטו שחייבים להקים במדינה עמותה שתילחם בסחר בנשים ובזנות.
ניצן כהנא: וכמובן להגיד לכם תודה – לשרה, למשרד המשפטים ושולי ועליזה, שלא הרפיתם.
ניצן כהנא: אני יודעת ששיגענו אתכם, אבל אם היינו מרפות - - -
עליזה לביא: אתן לא מפסיקות לשגע.
עליזה לביא: נשארה עוד דרך ארוכה.
ניצן כהנא: ניחנו ביכולת הצקה בלתי נדלית.
עליזה לביא: למדנו, למדנו.
עליזה לביא: כמה מיילים הם שלחו לי אתמול.
עליזה לביא: די.
שולי מועלם-רפאלי: איילת אמרה שמעולם לא היה כזה press בשום נושא שהיא עסקה בו כמו בסיפור הזה.
ניצן כהנא: התשוקה לדבר שיש לכל הקואליציה במאבק בזנות היא הסיפור, סיפור שהתחיל ב-2007 עם חלוצה בשם זהבה גלאון, שהיה סיפור מזערי והמשיך אצל אורית זוארץ ואני מאוד מתרגשת היום, אני חייבת להגיד בכמה מילים.
ניצן כהנא: יש לי חלום.
ניצן כהנא: יש לי חלום שמדינת ישראל תפסיק להגיד שצריך לטפל בזנות ותתחיל לעשות כדי לחוקק את החוק הזה.
ניצן כהנא: יש לי חלום שהילדות שנולדו לפני 10 שנים כשהפצנו את תזכיר החוק הראשון לא ידורדרו לזנות.
ניצן כהנא: יש לי חלום שיפסיקו להגיד לנו כמה השיקום הוא חשוב ויפסיקו להשקיע בו כמה מיליונים בודדים.
ניצן כהנא: יש לנו 3,000 קטינים וקטינות בזנות, יש לנו מעל 10,000 נשים בגירות בזנות.
ניצן כהנא: אי אפשר לתקצב את זה ככה.
ניצן כהנא: שמענו היום המון המון בשורות, אנחנו רוצות לראות אותן יוצאות לפועל.
ניצן כהנא: יש לנו חלום אדיר שיהיה פה חינוך נגד צריכת זנות והדור הבא לא ישקול בכלל לעשות את זה.
ניצן כהנא: יש לי חלום שהדור הבא של אנשים לא יצטרך להילחם נגד צריכת זנות ויש לי חלום אדיר שהילדות שלנו והנכדות שלנו יסתכלו על הקונספט של צריכת זנות כמו שאנחנו היום מסתכלים כעל חלום הזוי על הרעיון של עבדות ועל העובדה שלנשים פעם לא היתה זכות בחירה.
ניצן כהנא: אז שוב – תודה רבה לכם, אנחנו לא הולכות לשום מקום עד שהחוק יחוקק וגם אחריו.
ניצן כהנא: זה יום גדול והיסטורי, תודה.
עליזה לביא: לפני שנעבור ל "יחדיו", "הופכות את היוצרות"- אני רוצה רגע על הדרך שבה הכרנו אתכם וכאן אני רוצה להודות למיכל, העוזרת שלי, שביקשתי שנגדיל את המעגל ונרחיב אותו, ובאמת עשינו עבודת שטח ולמדנו על הרבה מאוד יוזמות חברתיות שחלק מהן נמצאות אתנו כאן, של נשים שהחליטו בקהילה שלהם, בסביבה שלהם, לקום ולעשות.
עליזה לביא: כך קרה לנו עם "הופכות את היוצרות".
עליזה לביא: מיכל גילתה אתכן דרך הפייסבוק והגענו אליכן לסיור, מירב יהודה ואני, למדנו על העבודה המרשימה ועל ההצלה של החיים שאתן עושות, אחת אחת.
עליזה לביא: החיבור הזה עם הביטוח הלאומי ועוד ועוד - - -
מירב בן ארי: סליחה, אני אפילו דגמנתי, באחד האירועים המביכים של חיי.
מירב בן ארי: דיגמנתי שמלה של אחת הנשים.
עליזה לביא: האמת היא שתכננתי ביום הראשון של המושב שנלבש כולנו, כל חברות הכנסת, את הבגדים.
עליזה לביא: רצינו ולא קיבלנו אישור.
ניצן כהנא: כל בגד שנקנה מפרנס נשים, לפעמים זו הפרנסה הראשונה שלהן מחוץ לזנות.
לילך צור בן משה: קודם כל אני מצטרפת לברכות.
לילך צור בן משה: אני דמעתי פה כששמעתי את שרת המשפטים מתארת משהו שהיה נשמע בלתי נתפס עד לפני כמה שנים.
לילך צור בן משה: אני רוצה להגיד, בגלל שכבר כל כך הרבה נאמר על העבודה שבאמת - - - הקואליציה ושיתוף הפעולה בין נשים הביא כאן בזכותך, בזכות כל מי שהביא את הדבר הזה למציאות.
לילך צור בן משה: הנשים שאני פוגשת כל יום שבשבילן זה הכל כדי לשנות את חייהן, מלאות הערכה.
לילך צור בן משה: הן עוקבות אחרי התהליך הזה, מוקירות אותו.
לילך צור בן משה: חלק מתהליך השיקום הוא ההבנה שיש תשובה בצד השני, יש מי ששומע ויש מי שמגיב.
לילך צור בן משה: אז החברה היום, באמצעות השרה שקד, בעצם אומרת לנשים – אתן שוות, ראויות.
יעל כהן-פארן: קודם כל, ברכות.
יעל כהן-פארן: זה יום שייזכר קצת בהיסטוריה של מדינת ישראל, אני מקווה, לא פחות – כשהחוק יעבור ממש זו תהיה ההיסטוריה, אבל היום הזה כאן וההכרזות והאמירות שזה הולך ומתקדם, אז באמת מברוק, ברכות, זה הכיוון הנכון ואני משתתפת בשמחה.
יעל כהן-פארן: אם זה כך – באמת לשים את הצורך על השולחן את הצורך בתוכנית רצינית לשיקום נפגעות הזנות ולמניעה.
יעל כהן-פארן: כמו שאנחנו מתייחסים – אני מצטערת על ההשוואה – אבל לעישון.