GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: תוציאו אותו מהדיון בבקשה.
נחמן שי: עשית את שלך.
גיל רונן: אתם עשיתם פה דמוניזציה - - -
מירב בן ארי: - - - נשים רוצחות נשים - - -
קריאה: - - - לא משנה את העובדות.
מירב בן ארי: איזה עובדות?
מירב בן ארי: תגיד לי, אתה שומע מה הוא אומר?
יהודה גליק: גם אם תסתמו את הפה לאנשים זה לא יסתום את הפה לעובדות.
גיל רונן: גם לגברים יש זכויות.
גיל רונן: אתם לא יכולים להתעלם מ-3 מיליון בני אדם.
עאידה תומא סלימאן: אתה יכול לצאת?
נחמן שי: עשית את הפרובוקציה, מספיק, הבנו אותך.
גיל רונן: - - - לקחת את הדברים שלי?
נחמן שי: כן, הבנו אותך.
עאידה תומא סלימאן: קיבלת את השידור החי שלך, תצא מהאולם בבקשה.
יהודה גליק: קיבלתם אתם את ההתפרצות על בנאדם זה הכל.
גיל רונן: אתם הכרזתם מלחמה על המין הגברי.
מירב בן ארי: איזה מלחמה, איזה שטויות אתה מדבר, אף אחד לא הכריז מלחמה- - -
נחמן שי: מי העלה את ההצעות האלה בכלל לסדר?
נחמן שי: מאיפה ההצעות האלה באו?
נחמן שי: מה זה הקשקוש הזה על המין הגברי.
נחמן שי: סתם פרובוקציה.
גיל רונן: אלה הסטטיסטיקות, חבר'ה.
עאידה תומא סלימאן: אני ניסיתי מתחילת הישיבה לנהל אותה בשקט כדי באמת ללמוד - - -
יהודה גליק: מי שהתפרץ זו הייתה חברת הכנסת מירב - - -
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אתה מתפרץ.
מירב בן ארי: אתה בכלל לא שמעת חצי מהדברים שהוא אמר פה - - -
עאידה תומא סלימאן: מירב.
עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו מודיעה לשני חברי הכנסת שאם תמשיכו להתפרץ אני אקרא אתכם לסדר לפי התקנות ואחר כך תצאו עם כל הכאב שאני יודעת, חברת הכנסת מירב, שאת מדברת מתוך אותו כאב שמניע אותי אבל אני רוצה לקיים דיון שבסופו של דבר נשיג מסקנות איך אפשר לשפר את האכיפה.
עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת את הכאב שאת מדברת אותו - - -
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד משהו?
מירב בן ארי: משהו אחד, בלי להתפרץ.
עאידה תומא סלימאן: זו זכות הדיבור שלך, תנצלי אותה וזהו.
מירב בן ארי: כי אני יושבת ליד הבנאדם הזה ועם כל הכבוד לך, חבר הכנסת גליק, הוא יושב כאן ואומר כאן אמרות פשוט שפלות - - -
יהודה גליק: כי את לא - - -
מירב בן ארי: אתה תקשיב לי רגע.
מירב בן ארי: אני שלוש שנים פלוס חברה בוועדה הזאת, חברה נאמנה, הולכת איתה למקלטים, לכל כך הרבה מקומות, איך אתה בכלל משווה.
מירב בן ארי: תגיד לי יש נשים שפוגעות בגברים, זה טענה שאתה יודע, אפשר להישמע.
מירב בן ארי: אבל זה לא שווה.
מירב בן ארי: לא משנה כמה תעשה "פליקלקים" באוויר.
מירב בן ארי: אף גבר לא נמצא במקלט שלוקחים אותו מהבית עם הילדים שלו.
מירב בן ארי: כשאתה פוגש ילדה שאומרת שהיא הייתה עם אמא שלה במקלט, היא דור שני לאלימות.
מירב בן ארי: יושבות כאן נשים שכל יום, כל יום נאלצות להתמודד עם הטרור הגברי הזה.
מירב בן ארי: ואין לנו מלחמה עם גברים, בחיים לא הייתה לי מלחמה עם גברים.
מירב בן ארי: אבל תפסיק להשוות, יש כאן מגזר שבאופן קבוע מנותק מהילדים, מנותק מההורים שלו, נמצא במקלטים, נמצא סגור.
מירב בן ארי: הסתכלנו לנשים האלה בעיניים.
מירב בן ארי: שהיא בחרה את האלימות הזאת?
מירב בן ארי: מה אתה חושב שהיא רצתה לגור שם?
מירב בן ארי: שזה מה שהיא בחרה להתחתן?
מירב בן ארי: ראיתי את המסורבת גט הזאת במוצאי שבת, לא יודעת אם ראית, מה היא רוצה האישה הזאת?
מירב בן ארי: לעזוב, פשוט ללכת לפתוח בחיים החדשים, להשתחרר.
מירב בן ארי: תעשה לי טובה, אל תתן לי טיפים בעניין הזה ואל תגיד לי שיש שוויון.
מירב בן ארי: כי אין שיווין, הוא לא קיים.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חברת הכנסת מירב בן ארי.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת מדברת מאותו כאב שכולנו מרגישות ואת אמרת את הדברים שאם לא הייתי גם כן יושבת ראש וצריכה לנהל ישיבה גם הייתי - - -
עמיר פרץ: אנחנו, חברת הכנסת, יושבת ראש הוועדה, רוצים רק להבהיר שעם כל מה שייאמר כאן אנחנו מזדהים במאה אחוז גם כגברים עם הזעקה שנשמעת כאן.
עמיר פרץ: חד משמעית.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני אומרת כל הזמן, נושא האלימות נגד נשים הוא לא נושא של הנשים, הוא נושא של כל אדם, כל אישה, שרוצים חברה מתוקנת, שרוצים חברה שאפשר לחיות בה בכבוד ושוויונית.
עאידה תומא סלימאן: ואי אפשר לעוות את המציאות שלצערנו מעוותת מספיק.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לייפייף את המציאות גם כן, שכולנו יודעים כמה היא כואבת.
עאידה תומא סלימאן: ולבוא ולטעון שנשים רוצחות נשים ונשים רוצחות - - - כן, יש אולי מקרים של אישה או שתיים או שלוש שיושבות בבית סוהר כי רצחו אבל גברים לא נרצחים בהיותם גברים, נשים נרצחות בהיותן נשים, נשים נרצחות בגלל שנולדו לתוך המין הזה והן מקבלות אלימות בגלל זה.
נחמן שי: אין בכלל מחלוקת על היחס, הדיון התחיל ממקום אחר, עאידה, אנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אני רוצה לחזור - - -
נחמן שי: פתיחת תיקים בצד אחד וירידה בכתבי האישום מצד אחר.
נחמן שי: בוא נבין את הנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לחזור לדיון שהתקיים מקודם והדיון בעיקרו עוסק באחוז הגשת כתבי אישום בתלונות ובתיקים שנפתחים בנושא אלימות.
עאידה תומא סלימאן: ועצם העובדה שהרבה מהתיקים האלה הם לא על תלונה ראשונה או שנייה או שלישית על אותו בנאדם.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת יהודה גליק, ובוא באמת נתמקד בנושא הדיון.
יהודה גליק: אני מקווה שנתמקד בנושא הדיון רק שאני מקווה שגם יהיה מותר להגיד דברים.
יהודה גליק: אם יש משהו שלא מוצא חן בעיניי מישהו מותר גם להגיד אותו וגם מותר לא להסכים.
יהודה גליק: אז ראשית, א' הדיון מאוד מאוד חשוב, באמת ישר כוח גם למציעים, גם ליושבת ראש.
יהודה גליק: בהחלט, אני מסכים עם כל מילה שאמרתם.
יהודה גליק: נשים מוכות בגלל שהן נשים, החברה שלנו צריכה לנקות את הנושא הזה מהשולחן לחלוטין.
יהודה גליק: אני רוצה לומר שהפתרון הנכון, כפי שהוא בדרך כלל, לכל התופעות הוא הפתרון שאני מנסה לקדם אותו כבר הרבה, הוא הפתרון כמו בכל דבר, רפואה מניעתית.
יהודה גליק: אני מנסה, לצערי השר שלך לא מוכן לסייע, בארצות הברית הוכח, כל זוג שעבר הכנה לנישואין באמצעות חינוך זוגי, חינוך משפחתי, אחוז האלימות במשפחה יורד פלאים.
יהודה גליק: ולכן חבל שמה שטוב באמריקה לא טוב במדינת ישראל.
יהודה גליק: אני שמח שהשרה גילה גמליאל קצת מנסה לקדם את זה.
יהודה גליק: אבל שר האוצר מסרב לתת שום עידוד ושום עזרה לקדם ולסבסד ולעזור לזוגות לפני שמתחתנים.
יהודה גליק: עושים קורס הכנה ללידה, מזמינים קייטרינג לחתונה, מזמינים צלם, מזמינים תזמורת, אבל הכנה מה זה זוגיות, איך מנהלים משק בית, איך מנהלים תקשורת בין זוגית, זה דברים שהיום קיימים בעולם, בישראל אנחנו בפיגור גדול בתחום הזה.
יהודה גליק: והרפואה המונעת היא הרפואה המשמעותית ביותר והיעילה ביותר - - -
מירב בן ארי: אתה יודע שרוב הזוגות מנהלים משק בית חוץ מהדתיים.
עאידה תומא סלימאן: מירב, אני - - -
נחמן שי: מזה נובעת התופעה יהודה?
יהודה גליק: אני אמרתי משהו מאוד ברור.
יהודה גליק: אמרתי שבארצות הברית הוכח שזוגות שעברו סדנת הכנה לזוגיות הפכו את האלימות במשפחה - - -
מירב בן ארי: רוב הזוגות כבר חיים - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו קצת נתמקד באלה שלא עברו בינתיים את ההכשרה הזו וניגשים למשטרה ומגישות תלונות.
יהודה גליק: בסדר, מאה אחוז, אבל אני רק אומר שאם רוצים להתמודד עם תופעה הרפואה המונעת היא תמיד הרפואה הטובה ביותר.
נחמן שי: זה תמיד טוב להגיד.
יהודה גליק: אני פועל.
יהודה גליק: אני הגשתי הצעת חוק, טוב להגיד, הגשתי הצעת חוק, אני נלחם נגד שר האוצר.
יהודה גליק: תמיד טוב להגיד, המשפט הזה נחמן הוא משפט מכוער, כמעט כמו - - - תגיד שאני גם - - -
נחמן שי: אבל זה לא עוזר לנו להתמודד עם התופעה הזו.
יהודה גליק: בסדר, מאה אחוז, אבל אני כן אומר - - - צריך לטפל במשהו בטווח ארוך - - -
נחמן שי: המאבק שלך בעישון, שהוא סוג של רפואה מונעת הוא אצילי, אני מכבד אותו, הוא נכון, לא פוסל, אבל זה לא - - -
יהודה גליק: מה הבעיה לעודד חינוך לזוגיות וחינוך לתקשורת - - -
מירב בן ארי: אבל רוב הזוגות כבר חיים ביחד לפני.
יהודה גליק: זה לא קשור.
יהודה גליק: אני אומר גם בתוך בתי הספר, במשרד החינוך, גם בכיתה י"א-י"ב בחינוך לזוגיות יש זוגיות גם בבתי ספר.
יהודה גליק: הנקודה השנייה שכן צריך לומר אותה, ואני מצטער אני יודע שזה ירגיז, אבל צריך לומר אותה, היא עובדה.
יהודה גליק: היום אישה שמתלוננת על אלימות במשפחה יש סמכות בידי השוטר להרחיק את הבנאדם מהבית ל-14 יום.
יהודה גליק: כלומר, ואמרו לי את זה לא אנשים, עורכי דין, אישה שנמצאת בתהליך גירושין שיש בו סכסוך אם היא לא מגישה תלונה על אלימות היא פראיירית.
יהודה גליק: כי גם זה יעזור לה בהמשך.
יהודה גליק: זה לא כל הזמן קורה, זה לא קיים תמיד, חס ושלום, ואני לא חושב, אין רציחות כמעט של גברים על ידי נשים, אין מה להשוות.
יהודה גליק: אבל א' יש אלימות ו-ב' יש תלונות שווא.
יהודה גליק: ועורכי הדין מעודדים את תלונות השווא האלה בתהליכי גירושין.
יהודה גליק: ואת התופעה הזאת כן צריך לעצור.
יהודה גליק: ולכן חלק גדול מהמקרים - - - באופן כללי, אדם אלים הוא אלים הוא אלים, אין כמעט כמעט כמעט שלחלוטין אין שום סימנים של אלימות בחוץ ורק בבית הוא נהייה אלים.
יהודה גליק: ולכן, כן, לדוגמה שאמר פה ד"ר ג'בארין - - -
עאידה תומא סלימאן: זה ממש לא נכון.
קריאה: איך אתה אומר דבר כזה.
קריאה: זה לא קשור למחקרים.
יהודה גליק: גם אני ביקרתי במעונות לנשים מוכות- - -
עאידה תומא סלימאן: לא מדובר על מעונות.
יהודה גליק: יש דברים שאסור להגיד פה, הבנתי, תודה רבה, אז אני לא אגיד.
יהודה גליק: תגידו לי שיש דברים שאסור להגיד אז אני לא אגיד.
עאידה תומא סלימאן: לא, יש דברים שטעות להגיד.
מירב בן ארי: אף אחד לא אמר שאסור.
יהודה גליק: יש דברים שאסור להגיד- - -
עאידה תומא סלימאן: נכון, כאשר הם לא מקושרים לשום מציאות למענך לא כדאי להגיד אותם.
עאידה תומא סלימאן: זה לא הדבר הראשון שהוא לא קשור למציאות.
יהודה גליק: תאמיני לי - - - היה עושה - - - מה שאתם עשיתם לי שבוע שעבר - - -
מירב בן ארי: מה עשינו שבוע שעבר?
עאידה תומא סלימאן: מירב, תעשי לי טובה.
מירב בן ארי: - - - מה אמרתי רק עכשיו עניתי לו.
עאידה תומא סלימאן: נו, הוא בא לחסל חשבונות עכשיו על מה שנעשה בשבוע שעבר?
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, אני רוצה לסיים את הדיון הזה בצורה מסודרת.
עאידה תומא סלימאן: גברת רחל ברוש, בבקשה גברתי.
רחל ברוש: בוקר טוב.
רחל ברוש: 19 שנה היום בדיוק זה יום שאני צריכה להודות.
רחל ברוש: זה היום שבו הפריד בין זה שאני פה לבין זה שהייתי מרוחה על דף בעיתון.
רחל ברוש: העזתי לצרוח ושכנה שמעה את זה.
רחל ברוש: 19 שנה שאני בעצם צריכה להודות על זה ואני אומרת שוב, יום יום במשך 12 שנה סבלתי אלימות.
רחל ברוש: כאישה חרדית אני לא ידעתי למי לפנות, איך לפנות, מה לעשות.
רחל ברוש: כשאני מגיעה למשטרה שולחים אותי למקלט עם שני ילדים קטנים שבעצם לא מתאים לי כאישה חרדית.
רחל ברוש: הייתה להם כוונה טובה אבל נאלצתי לברוח משם כי זה לא התאים לא למשפחה, לא לי, לא המקום ולא האוכלוסייה שם.
רחל ברוש: הארכתי את זה אבל הוא ברח.
רחל ברוש: ואז עוצרים אותו שוב ומשחררים אותו, בלי כתב אישום, בלי כלום.
רחל ברוש: אני יושבת פה כאישה ואני כועסת, אין פה אף נציג חרדי, אף נציגה חרדית.
רחל ברוש: אני שנים מחפשת, חיפשתי אוזן קשבת למי לפנות, מישהו שיגיד לי שיש רווחה, יש משטרה, יש אנשים, יש חברי כנסת.
רחל ברוש: לא לפנות לרבנים שאומרים לי תסגרו את זה בתוך המשפחה.
רחל ברוש: לפנות לאנשי מקצוע, אנשים שמבינים.
רחל ברוש: אני מזדהה איתך חברת הכנסת, שצעקת את הצעקה שלנו.
רחל ברוש: יש לי עוד המון חברות שנמצאות במצב שלי.
רחל ברוש: אני ניצלתי, ניצלתי בזכות צעקות, בזכות צרחות שהעזתי, ש-12 שנה קודם לא העזתי אבל אמרתי, זהו, זה או אני או שהוא גומר אותי.
רחל ברוש: אני חושבת שהגיע הזמן שתהיה לנו נציגה ונציגה חזקה.
רחל ברוש: וזה לא משנה אם תהיה חרדית, שתהיה אישה.
רחל ברוש: כי אני כאישה לא יכולה לפנות לגבר ולהגיד לו את כל הפשעים שיש לי ואת כל האלימות האינטימית, הדתית, הפיזית, כל סוג אלימות, אני לא יכולה לפנות, בטח שאני לא מכירה אותו.
רחל ברוש: כאישה לאישה יהיה לי יותר קל.
רחל ברוש: ואני פה כי אני רוצה לצעוק את הצעקה של הרבה חברות אחרות, אני רוצה לדעת מה עוד צריך לקרות, מה עוד יכול לקרות ומה אנחנו צריכים לעשות כדי שנהיה מיוצגות כאן, למי לפנות ומה לעשות.
רחל ברוש: אני שנים מנסה לפנות בדרך הזאת ואין לי אל מי.
רחל ברוש: תודה על הבמה שנתתם לי.
רחל ברוש: אני מקווה שאני אהיה פה לאוזן קשבת ולהרבה חברות שמתמודדות, ודווקא מהחוג החרדי שלצערי אין לנו כרגע שום נציגות כאן במקום הזה.
רחל ברוש: תודה רבה לכם.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך, תודה שאת שיתפת.
מירב בן ארי: יש לך נציגות, את לא צריכה לדאוג.
מירב בן ארי: כל החברים - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שאחד הדברים שאמרתי בתחילת דרכי בוועדה, ותיקנו אותי, שאני יודעת שבמקרי הרצח, לצערי בשנתיים האחרונות, היו מקרי רצח של נשים חרדיות.
עאידה תומא סלימאן: בעבר לא היו מקרי רצח של נשים חרדיות ואז מישהי שמכירה סיפרה לי שיש הרבה מקרים שבהם, וזה הזכיר לי שנים קדמו באוכלוסייה שלי, שאישה כאילו נפלה מהמרפסת של הבית והבנתי אחר כך שזה בעיקר או נשים שמבינות שהדרך שלהן סגורה, גמורה ואז הן מתאבדות וזה לא יוצא כמתאבדות או שבעצם מטייחים את המקרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: וזה היה לי מאוד מצער כי זה לא מאפשר לנו.
עאידה תומא סלימאן: ואת יכולה לראות בכל חברת כנסת שמרימה את זעקתך.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מרב כי אחר כך אני אצטרך לנעול את הישיבה, בבקשה.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לך גברתי שאני מחזקת את ידייך באופן כללי, זה שהצלחת להוציא את עצמך מהמקום הזה, כל הכבוד על זה - - -
רחל ברוש: שילמתי מחירים מאוד יקרים.
מרב מיכאלי: זה נכון, אבל הרווח בצד השני גדול יותר.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהמאבק של נשים חרדיות היום לייצוג הוא חלק מהמאבק על הזכות שלכן על הגוף שלכן, על החופש שלכן, על האוטונומיה שלכן.
מרב מיכאלי: והעובדה שהחוק בישראל מאפשר להדיר אתכן ולסתום לכן את הפה היא מטורפת ושערורייתית.
מרב מיכאלי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ואני הקמנו את שדולת הנשים החרדיות בכנסת לא משום שכל שאר חברות הכנסת לא מייצגות אתכן, להיפך, אלא משום שאנחנו רוצות שיהיה מקום אחד שיגיד בצורה מפורשת את הדבר הזה שמגיע לכן ייצוג בתוך המפלגות החרדיות שלא יכול להיות שימשיכו להחזיק תקנונים שאומרים אין כניסה לנשים.
מרב מיכאלי: שזאת כשלעצמה סוג של אלימות.
מרב מיכאלי: ספציפית גברתי לעניין הטיפול באלימות – דברים שהחוק כבר אומר.
מרב מיכאלי: החוק כבר אוסר, ברוך השם, מכיר כבר בזה שאלימות כלפי נשים וילדות וילדים אסורה, לא רלוונטי.
מרב מיכאלי: אבל המערכות עדיין לא בנויות בשביל לטפל בזה כמו שצריך, לא רק מבחינת האכיפה אלא, וזה מה שאני רוצה לשים עליו את הדגש, ואני בטוחה שדיברתם על זה כאן, הטיפול.
מרב מיכאלי: אנחנו חייבות וחייבים לעבור לדבר על הגברים הפוגעים ולעשות שיקום שלהם.
מרב מיכאלי: משום שגם אם נוציא גבר מכה אחד, גבר אלים אחד ממשפחה לא פתרנו את הבעיה.
מרב מיכאלי: השארנו גבר עם פוטנציאל פגיעה בעולם וגם הוא מאוד מאוד זקוק לטיפול.
מרב מיכאלי: אין שאלה.
מרב מיכאלי: אי אפשר להתעלם גם מהאלמנט הקורבני של הגברים האלה.
מרב מיכאלי: ולכן, גברתי, באמת את משקיעה בזה, אי אפשר להפריז בחשיבות העבודה שאת עושה במעקב ובטיפול בסוגיה הזאת וכמובן תקצר היריעה ככה בכמה דקות וגם בישיבות שאנחנו עושות.
מרב מיכאלי: אבל בואי נקווה שהעבודה הבלתי נלאית שלנו והכוח הבלתי יאומן שאתן מביאות לכאן מכל הצדדים והכיוונים, גם באופן פרטי וגם הארגונים יעזור לנו באמת להפוך את הקערה על פיה ולהביא באמת לחברה שאלימות כלפי נשים בה היא עניין נדיר ולא כל כך רווח.
עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה לכל הדברים שאמרת בעניין הייצוג.
עאידה תומא סלימאן: לילך וגנר, משרד המשפטים.
עאידה תומא סלימאן: אני מעדיפה שתתייחסי לעניין הנתונים על קטינים בקצרה בנושא של אמנת איסטנבול אני אקבל עדכון אחר כך כי פשוט צריך לסגור.
לילך וגנר: לגבי קטינים הנתונים הצביעו על 30% של סגירה מחוסר עניין לציבור.
לילך וגנר: הנתונים האלה יכולים להישמע מזעזעים ורציתי לנסות להסביר מנקודת המבט שלנו את הנתון הזה.
לילך וגנר: לגבי קטינים יש חובת דיווח, הם בדרך כלל לא מתלוננים, מדובר בתיקים שמגיעים כתוצאה מחובת הדיווח.
לילך וגנר: הסגירות מחוסר עניין לציבור עיקרן, לפי מיטב ידיעתי וניסיוני גם, התיקים בהם האפיק הטיפולי נבחר על פני האפיק הפלילי בהקשרים שיש ראיות בתיק למשל שהורה, אב או אם, הכה את ילדיו באופן חד פעמי ולא מתמשך והמשפחה מתאימה לטיפול.
לילך וגנר: ותיקים כאלה, יחד עם הרווחה, לאחר שמוגש תזכיר והמשפחה מטופלת, לעתים אני בעצמי אפילו סגרתי תיקים כאלה בעילה שהיום כבר לא קיימה שאז קראו לה חוסר עניין לציבור.
לילך וגנר: זה אומר שיש ראיות בתיק אבל האפיק הטיפולי בהקשר הזה הוא האפיק העדיף.
לילך וגנר: ולכן הנתון יכול להראות מזעזע, כאילו, מה, אין עניין לציבור בכך שקטינים נפגעים.
לילך וגנר: זו לא המשמעות של הנתון.
לילך וגנר: אז זה מה שרציתי רק להסב את תשומת הלב.
עאידה תומא סלימאן: מה השאלה, אבל שאלה, לא הצעה, שאלה.
קריאה: היה לפי דעתי ראוי שכשמתקיים דיון כזה על אלימות לבקש מהמשטרה נתונים כמה נשים נרצחות בשנה, כמה גברים, הפילוח שלה, מגדרי, כדי שלא ייצא, חלילה, שהדיון מתקיים בעד מגדר מסוים - - -
עאידה תומא סלימאן: איפה השאלה?
קריאה: איפה הנתונים האלה?
קריאה: כמה נשים או כמה גברים נרצחו.
עאידה תומא סלימאן: אז קודם כל, כנראה אדוני לא הקשיב טוב לכל הדיון שהתמקד גם בנושא הזה והגברים נרצחים מכל מיני סיבות ועל ידי גברים.
עאידה תומא סלימאן: אז בוא לא נערבב- - -
קריאה: נשים לא רוצחות?
עאידה תומא סלימאן: לא רוצה להגיד שמחה בשמחה וזהו.
עאידה תומא סלימאן: אתה שאלת.
עאידה תומא סלימאן: תגיד, אתה רוצה עוד פרובוקציה, מה זה צריך להיות?
עאידה תומא סלימאן: שאלת, נתתי לך לשאול.
עאידה תומא סלימאן: זהו, סיימת.
קריאה: הדיון התקיים מנתונים של עיתון.
מירב בן ארי: - - - נתונים, יש פה ממ"מ, מה זה.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה לא להתייחס כי אני רוצה לסכם.
קריאה: כי אני גבר.
מירב בן ארי: תצא מזה, אין לנו שום דבר נגד גברים.
מירב בן ארי: תשתחרר כבר.
עאידה תומא סלימאן: תשמע, אם היותך גבר נותן לך רגשי נחיתות זאת בעיה שלך.
עאידה תומא סלימאן: תעזוב אותי מזה.
קריאה: לא רגשי נחיתות, אטימות חברתית.
עאידה תומא סלימאן: נו, ניסיתי להיות כמה שאפשר ממלכתית, אל תעצבן אותי יותר.
עאידה תומא סלימאן: נתתי לך זכות דיבור, שאלת את השאלה, הסתיים.
עאידה תומא סלימאן: אין לך עוד זכות דיבור.
קריאה: מעניין שרק גברים מפה הוצאו בכוח ונשים לא.
עאידה תומא סלימאן: אין לך זכות דיבור כי אתה יודע מה, אתה בדיוק מתנהג באותה אלימות שאנחנו מדברים עליה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: ואני לא ארשה לך.
עאידה תומא סלימאן: שאני במקום שאני יושבת בו יש לי את האפשרות ויש לי את המעמד ויש לי את הכוח לא לאפשר הצגה כזו.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אני רוצה להגיד דבר אחד, המחזה הזה שחוזר על עצמו כל פעם שיש דיון בנושא של אלימות הוא רק מבזה את אלה שמגיעים ורוצים לעשות פרובוקציות כאשר יש נשים שסובלות יום יום.
עאידה תומא סלימאן: זה לא אומר שאנחנו אומרים שאין גברים שסובלים, לא.
עאידה תומא סלימאן: אבל יש תופעה חברתית, יש בעיה חברתית שאנחנו אמורות לדבר עליה.
עאידה תומא סלימאן: זה מבזה את הבנאדם שיושב ומקשיב ויודע ש-13 נשים נרצחו במדינת ישראל וכל מה שיש לו להגיד על זה "נו, נשים לא רוצחות".
עאידה תומא סלימאן: זה מביש, זה מבזה, אם הייתי גבר הייתי מתנערת מקבוצות כאלה שמתיימרות לייצג אותי כגבר.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש גברים ששותפים לנו לעשייה, שיש גברים שאכפת להם באיזה חברה הם חיים וחבל, חבל, חבל, שהם לא צעקנים בצורה כזאת.
נחמן שי: אני אגיד לך משהו, הלא חברי ואני יזמנו את הדיון הזה ואנחנו מבקשים לראות דיון ענייני שעוסק בדברים האלה וכל פעם זה מתפתח לאיזה עימות בין מגדרי בארגון גברים - - - מה הסיפור, אנחנו עכשיו בודקים את הקרימינליות של גברים מול נשים, לא זה העניין.
נחמן שי: העניין הוא להחמיר את האכיפה ואת הצעדים שניתנים בידינו, וזה מה - - - מהדיון - - - אני לא הבנתי אם זה יקרה או לא יקרה.
עאידה תומא סלימאן: מצדי, כשאנחנו מדברים על החמרת ענישה אנחנו מדברים על החמרת ענישה נגד כל תוקף, נגד כל אלים, בהיותו גבר, בהיותו אישה.
עאידה תומא סלימאן: וזאת לא הבעיה שלי שברוב מוחץ של המקרים זה גבר.
עאידה תומא סלימאן: זה תוצר של מבנה חברתי מסוים.
עאידה תומא סלימאן: זה לא בגלל שהגברים הם זן רקוב או לא בסדר.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת, אמרתי את זה, יש לנו שותפים נהדרים, מי שיזם את הדיון הזה אלה שני חברי כנסת מכובדים שאכפת להם מהחברה.
נחמן שי: במקרה גברים גם.
עאידה תומא סלימאן: במקרה גברים כן - - -
מירב בן ארי: היו מקרים שהיו כאן חמשה גברים והיינו רק שתינו.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיש שבשבוע שעבר כאשר ניהלתי את דיון החירום על רצח נשים כל הנוכחים היו גברים.
עאידה תומא סלימאן: חברי כנסת גברים, מי שהגיעו לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: ובמקרה גם היו חברי הכנסת הערבים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא עושה ניתוחים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני מה שאכפת לי, להגיד לכם את האמת, ניסיתי להוביל את הדיון הזה כדי לקבל תשובות ענייניות ולשים את היד איפה הבעייתיות.
עאידה תומא סלימאן: לא הצלחנו כל כך כי, להגיד את האמת גם כן, התשובות לא היו מספקות עד הסוף.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לקבל לידיים שלי את המידע, לא רק שקיבל חבר הכנסת איציק שמולי, אבל אני רוצה לקבל דיווח מתחילת שנה שעברה עד סוף חודש אפריל, מספר התלונות שהוגשו או התיקים שנפתחו.
עאידה תומא סלימאן: כמה מהם הם על סמך תלונות של נשים, כמה מהם נפתחו תיקים בגלל מידע כזה או אחר, אני רוצה להבין את הסוגיה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה גם לדעת מה קורה עם התיקים האלה, כמה מהם נסגרו, מה עילת הסגירה, איפה עומדים, האם עדיין נמצאים בחקירה וכמה הוגשו בהם כתבי אישום.
עאידה תומא סלימאן: אותו דבר בעניין הקטינים כי זה בא תוך כדי הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת גם לדעת את הפילוח לפי עבירות חמורות ועבירות יותר קלות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר לעשות את הפילוח הזה, אני רוצה לדעת גם מה האחוז ואם מה שהבנתי מהתמונה הכללית שהייתה והצגתי אותו היה טוב.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אני חושבת שמאוד, אנחנו כולנו יודעים שענישה חמורה היא אף פעם לבד לא מרתיעה ונכון צריך חינוך וצריך העלאת מודעות וצריך כל מיני כלים.
עאידה תומא סלימאן: אבל מי שכבר מגיע לוועדה הזו יודע שאנחנו כל פעם מתמקדות בסוגיה אחת.
עאידה תומא סלימאן: וזה שהתמקדנו בסוגיה של הענישה זה לא אומר שאנחנו לא מאמינות שענישה לבד והחמרה בענישה לבד תביא את התוצאה ואת השינוי החברתי.
עאידה תומא סלימאן: אבל היא עוד כלי שמתווסף לארגז הכלים שפותחו לאורך הזמן בעניין טיפול באלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לחברי הכנסת היוזמים גנאים ונחמן שי ואני נועלת את הישיבה.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי היום, ה-6 ביוני 2018.
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו בהצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – מתן שירות ללא המתנה בתור לאישה בהיריון),2017, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין, וכמובן קבוצת חברי הכנסת איימן עודה, דב חנין, עאידה תומא סלימאן וג'מעה אזברגה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על הצעה, שבאה כדי להקל על נשים בהיריון, כאשר הן נכנסות למקומות ציבוריים, איפה שצריך לחכות בתור, ואיפה שזה לפעמים לוקח הרבה זמן.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לחבר הכנסת יוסף ג'בארין, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שיש גם שאלות אחר כך והתעניינות מצד נציגי המשרד.
עאידה תומא סלימאן: הבנתי שזה היה כרוך בהסכמות אחר כך, נכון?
יוסף ג'בארין: אני לא אאריך, אני חושב שזה באמת הסדר מתבקש.
יוסף ג'בארין: בכלל, הרעיון הגיע אליי מחוויה אישית.
יוסף ג'בארין: אני חושב שזה היה בצפון איטליה, שהייתי שם עם אשתי שהייתה בהריון, חודש חמישי או שישי, ובאמת בכמה הזדמנויות רצינו לוותר, בין אם זה על המקום התיירותי שרצינו להיכנס אליו.
יוסף ג'בארין: בהזדמנות אחרת זו הייתה מסעדה שרצינו להיכנס אליה, "הארד-רוק קפה" ברומא.
עאידה תומא סלימאן: אתה נכנס למקומות האלה?
יוסף ג'בארין: כתייר, כן.
יוסף ג'בארין: פשוט ראינו שיש תורים ארוכים וחשבנו לוותר.
יוסף ג'בארין: והופתעתי לטובה שהסדרנים ועובדי המקום, שזיהו פשוט שאשתי בהיריון וראו שאנחנו נסוגים, מיד ניגשו ואמרו: אתם לא צריכים לחכות בתור, אפשר להתקדם.
יוסף ג'בארין: והאמת היא שאני הרגשתי שזה מתבקש.
יוסף ג'בארין: אי אפשר היה לצפות מאישה בהיריון לעמוד בתור שעה או שעתיים או שלוש.
יוסף ג'בארין: אני חושב שכולנו מכירים את הצורך הבריאות, הנפשי, לא להמתין בתור לזמן ארוך.
יוסף ג'בארין: אני גם הייתי כמובן מקווה שלא נצטרך חקיקה כזו, אבל קודם כול אם חקיקה יכולה להיות גם מדריך לציבור ולקבוע סטנדרטים ונורמות התנהגות.
יוסף ג'בארין: אבל כשחזרתי לארץ וראיתי שבאמת יש יוזמה דומה בעניין אזרחים ותיקים – ותיקים זה מעל 80, נכון?
יוסף ג'בארין: - - אמרתי: הנה, המחוקק הישראלי כבר התערב בהקשר אחד, ואין סיבה למה לא להרחיב את זה גם למקומות אחרים.
יוסף ג'בארין: בדקתי גם מה קורה בעולם וראיתי שאכן שלוש קבוצות זוכות לקדימות בתור ברמה של חקיקה: אזרחים ותיקים, נשים בהריון ואנשים עם מוגבלויות בתנאים מסוימים.
יוסף ג'בארין: וחשבתי באמת שאפשר לקדם את זה גם בישראל.
יוסף ג'בארין: היו דיונים בוועדת השרים, אבל בסוף הכיוון היה חיובי וניתן האור הירוק להתקדם.
יוסף ג'בארין: אני רק אומר שאומנם היו שאלות יותר פרטניות: מה זה בדיוק הריון, כמה חודשים - - -
עאידה תומא סלימאן: מה זה בדיוק הריון?
יוסף ג'בארין: לא, מה הגדרת ההיריון תהיה.
יוסף ג'בארין: ככה למשל הבנתי שהטבות שקיימות לסטודנטיות בהיריון באוניברסיטה מגבילות את זה לא לתקופה כולה אלא לתקופה מסוימת וכדומה.
יוסף ג'בארין: אני חושב שכל השאלות הללו, אפשר באמת לדון בהן ולהגיע לנוסח שיהיה מקובל על כולם.
יוסף ג'בארין: אני שמח לראות שמרבית מי שמסביב לשולחן הן נשים.
יוסף ג'בארין: אז אני מרגיש באווירה אוהדת לנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: בוא נראה.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא יודע.
יוסף ג'בארין: אמרתי: אני מרגיש.
יוסף ג'בארין: בהתחשב בכך שגם יו"ר הוועדה וגם היועצת המשפטית וגם המנהלת – אז שיהיה לנו בהצלחה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לנציגי המשרדים קודם, אבל גם קיבלנו פנייה במייל, לאחר העברת הצעת החוק.
עאידה תומא סלימאן: את האמת, נחמדה, אפשר להגיד, ההערה שקיבלנו, שמדברת על כך שקיים כמובן החוק לגבי הנכים או בעלי המוגבלויות, והבן אדם שואל: אני גר בעיר בעלת שיעור ילודה גבוה מאוד, בה לדעתי כל אישה רביעית לפחות הינה בהריון בשבוע כלשהו.
עאידה תומא סלימאן: והוא שואל: האם במצב כזה, שיש ריבוי של נשים בהיריון, מה צריך להיות המצב?
עאידה תומא סלימאן: זה עלול לתקוע מישהו שעות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזאת שאלה לגיטימית, בוא נחשוב עליה.
יוסף ג'בארין: כולן יבואו לאותו שירות באותה שעה.
עאידה תומא סלימאן: כן, כולן יסכימו ביחד להגיע באותו יום, באותה שעה, ולתקוע את הגבר שהגיע בזמן מאחוריהן.
עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שזה יקרה בהרבה הזדמנויות, אבל בוא נראה.
דנה יפה: כן, שלום, דנה יפה ממשרד המשפטים, ייעוץ וחקיקה.
דנה יפה: יש לנו שתי הערות עיקריות, אחת נוגעת לרשימת המקומות שמוגדרים כמקום ציבורי.
דנה יפה: הרשימה שונה מהמקומות שבעצם מנויים בדברי החקיקה האחרים.
יוסף ג'בארין: של אזרחים ותיקים.
דנה יפה: אנחנו חושבים שצריך להתאים אותם, כי יש כמה מקומות שלא מתאימים.
דנה יפה: ועוד דבר זה שצריך להסדיר את היחס בין הקדימות שתינתן לנשים לקדימויות האחרות.
דנה יפה: אלה דברים שדיברנו עליהם עם ענת והיא מכירה.
דנה יפה: מעבר לכך, אני רק אזכיר לפרוטוקול, שבעצם לפי החלטת הממשלה, לפני הקריאה הראשונה אנחנו צריכים להחזיר את הנושא לדיון בוועדת שרים.
יוסף ג'בארין: אגב, זה לא קורה תמיד, שאחרי האישור - - -
דנה יפה: לא, זה כל החלטת ממשלה - - -
יוסף ג'בארין: את יכולה לתת דוגמה רק למקום שחשבתם שצריך?
דנה יפה: הרי המקומות מנויים בתוספת, אז הראשון זה משרד או מתקן של גוף ציבורי כהגדרתו בסעיף 6ג(ג) – להבנתנו זה לא מתאים.
דנה יפה: בעצם הסעיף בחוק העיקרי מתייחס למוסדות שבהם צריך לנהל ייצוג הולם.
דנה יפה: לדוגמה, משרד המשפטים – משרד המשפטים זה לא בהכרח מקום שמקבלים בו בכלל שירות.
דנה יפה: כלומר, זה ערבוב של מין שאינו במינו קצת.