GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולמית גרטל: אני לא אכנס אבל כולם דיברו חצי שעה.
שולמית גרטל: אני רוצה לסיים בשקף הזה.
עאידה תומא סלימאן: אף אחת לא דיברה חצי שעה.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה תסיימי אבל לא לפרט יותר מדי.
שולמית גרטל: אני מסיימת.
שולמית גרטל: כולם יודעים מהי נגישות.
שולמית גרטל: גם דב חנין דיבר מאוד יפה על הצורך של נשים להתנייד בתחבורה ציבורית, שגן הילדים יהיה קרוב לאזור התעסוקה, שהמכולת תהיה בנגישות טובה לבית.
שולמית גרטל: זאת עירוניות טובה.
שולמית גרטל: הנשים במגזר החרדים, אין להן רישיון רכב בהרבה מאוד מן המקרים.
שולמית גרטל: הן גם לא נוסעות באופניים.
שולמית גרטל: הן חייבות את החתך של הרחוב כפי שדיברנו.
שולמית גרטל: הן חייבות הצללה, הן חייבות מדרכות רחבות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתן מאוד מתלהבות מהדברים, אבל לא מותר לעשות רעש כזה.
שולמית גרטל: הנשים רוצות קשר עין עם הילדים בזמן שהן בתוך הדירות, כך שאנחנו צריכים לבנות את הדירה לפי הדרישה.
עאידה תומא סלימאן: על מה אתן מתפלאות?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאלה צרכים של כלל הנשים.
עאידה תומא סלימאן: כולנו רוצות קשר עין עם הילדים וכולנו רוצות נגישות.
עאידה תומא סלימאן: ההפרדה, אני מבינה שמתרעמים על זה, אבל שאר הדברים, בסדר.
שולמית גרטל: הבאנו את הנושא של קשר עין כדוגמה.
שולמית גרטל: זה נכון גם לכל הנשים וגם לכל הגברים ששומרים על הילדים.
שולמית גרטל: הנשים החרדיות ביקשו במיוחד שכאשר הן עומדות במטבח, יהיה להן קשר עין עם הילדים.
שולמית גרטל: הן ביקשו.
שולמית גרטל: מכיוון שאלה משפחות מרובות ילדים, הן ביקשו שילד שצריך ללכת למכולת לקנות מצרכים למשפחה, שהוא בן 5 והוא לוקח את אח שלו שהוא בן 3, שהמכולת תהיה קרובה.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר משהו.
תמר זנדברג: מה שהיא מעלה, אלה נקודות של תכנון מגדרי.
תמר זנדברג: בגלל שאמרו את זה על נשים חרדיות, אנחנו לא יכולים לשמוע את זה?
תמר זנדברג: זה תכנון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: בתכנון מגדרי אנחנו אמורות לשאול את הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אני ביקשתי לדעת האם שאלתם את הנשים.
תמר זנדברג: יש כאן דברים שהם לא לפי החוק ואנחנו לא נשלים אתם בשום פנים ואופן, אבל זה לא יתכן שלא יכולים לשמוע את זה.
שולמית גרטל: גם משרד השיכון מתכנן על פי טוב ולא משלים עם כל דבר שראינו כבקשה בסקר.
שולמית גרטל: אני מסבירה את הסקר וכן יש דברים שחשובים ואני מסבירה על החלקים של העירוניות שבאמת יוצרים מרחב שטוב לנשים חרדיות ובעצם לכולן.
שולמית גרטל: חינוך ופרנסה.
שולמית גרטל: הנשים האלה הן גם מפרנסות את הבית כי הגברים לומדים בכולל ולכן הן גם מטפלות בילדים בבית וגם מפרנסות את כל הבית.
שולמית גרטל: ראינו לנכון להקצות שטחים לכיתה י"ד, שזה בעצם לתת להן הכשרה על מנת שיוכלו לפרנס את המשפחה.
שולמית גרטל: זה שטח.
שולמית גרטל: אני כאן מביאה את התובנות התכנוניות שיוצאות מהבקשות.
שולמית גרטל: רציתי להראות לכם שבסקר הזה העלו את הנשים במרכז הענייניים.
שולמית גרטל: כמובן אחרי הכולל של הגברים שאלה מוסדות החינוך.
שולמית גרטל: הדבר הכי חשוב למשפחות חרדיות כשהן בוחרות דירה זה היכן תעבוד האישה.
שולמית גרטל: רציתי לומר שעירוניות טובה לנשים חרדיות היא עירוניות טובה לכולנו.
שולמית גרטל: תודה.
עאידה תומא סלימאן: הייתי מקווה לשמוע עוד משפט אבל אני תכף אני אתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לדעת ואני רוצה שמשרד הבינוי והשיכון ישלח אלי את הסקר שנעשה עם נשים ערביות כאשר הם מתכננים ומה התוצאות של הסקר הזה, בדיוק כמו שנעשה עם נשים חרדיות.
עאידה תומא סלימאן: מצוין שאתם עושים את זה עם הנשים החרדיות אבל אני ארצה לראות האם זה נעשה עם הנשים הערביות ואני יודעת שזה לא נעשה.
עאידה תומא סלימאן: כאשר מתכננים עיר חדשה ליד עיר המגורים שלי, אני בטוחה שהתכנון, ואני יודעת מה התכנון שם, לא לקח בחשבון לא רק את הנשים אלא גם את הגברים.
עאידה תומא סלימאן: לקח בחשבון את האילוצים של האדמה שרוצים להקציב לזה.
רחל עזריה: אני מתנצלת, אני צריכה ללכת לנהל דיון בוועדת הרפורמות על נושא של תכנון עירוני, בנושא של פינוי והתחדשות עירונית.
רחל עזריה: אגב, אנחנו עובדים על זה וכאשר אנחנו מחדשים את השכונות, איך חושבים מחדש על השכונה.
רחל עזריה: אני כן רוצה לספר שלפני חמש או שש שנים, עת הייתי בעיריית ירושלים, עבדתי עם נעמי צור שהייתה סגנית ראש העיר ואחד הדברים שניסינו לחשוב היה איך הופכים את ירושלים לעיר שנותנת יותר ביטחון לנשים ותכנון עירוני יותר מותאם לנשים.
רחל עזריה: אחד הדברים שראיתי אז – שוב, אני לא זוכרת אם זה היה לפני חמש או שש שנים – היה המון תיאוריה למה זה מאוד מאוד חשוב והיה מעט מאוד תיאוריה ופרקטיקה על איך לעשות את זה.
רחל עזריה: קיבלתי הקצאה מהעירייה לקחת יועצת חיצונית שתעשה וכל היועצות ידעו להסביר לי למה זה חשוב אבל באמת להגיע לפרקטיקה, היה מאוד מאוד קשה.
רחל עזריה: לכן, כל הכבוד על הדיון הזה כי אני חושבת שבאמת זה נושא שאנחנו עוד לומדים אותו.
רחל עזריה: אני גם ראיתי את המסקנות.
רחל עזריה: בעצם המסקנות שעלו מהנשים החרדיות, זה או פשוט עיר טובה, עירוב שימושים, גינות, הליכה ברגל, או דברים מאוד ספציפיים למגזר החרדי.
רחל עזריה: זאת אומרת, אנחנו עדיין לא כל כך מצליחים לומר מה הצרכים של נשים ויכול להיות שפשוט הצרכים של נשים הם עיר שהיא מתוכננת כעיר עם הליכתיות ועם מרחבים לילדים.
רחל עזריה: העניין הוא שאנחנו בסוף לא יודעות לומר קחי כסף ומה את עושה.
רחל עזריה: מאוד קשה לנו לומר שזה שלב שדורש הרבה דיונים כדי שבאמת נוכל בסוף לומר.
רחל עזריה: אז אמרנו תאורה בלילה.
רחל עזריה: הרגשנו שזה לא זה.
רחל עזריה: ברגע שיורדת החשכה, אנחנו לא מרגישות בנוח ללכת ברוב הרחובות בעיר וזה אומר שהעיר לא תוכננה עבור נשים.
רחל עזריה: אבל מה הפתרון כדי לגרום לכך שכן נרגיש בטוחות וכן הילדים יהיו בטוחים?
רחל עזריה: אני חושבת שזה בעצם דורש עוד חשיבה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לומר שהפעם הראשונה שנחשפתי לתכנון מגדרי, זאת הייתה תכנית שעשו באחד מהכפרים האפריקאים כאשר הושיבו את הנשים ונתנו להן את המפה של הכפר והאזור מסביב וביקשו מהן לרשום את סדר היום שלהן, איך הן הולכות ומתניידות לפי הצרכים שלהן, לפי סדר היום.
עאידה תומא סלימאן: אז סיפרו מה מקשה עליהן.
עאידה תומא סלימאן: אולי צריך ללכת פעם על משהו מאוד בסיסי כדי לקבל לעצמנו את הכלים ולחשוב באופן שיענה על הצרכים שלנו.
רחל עזריה: אלה גם דברים שמשרדי הממשלה יכולים לעשות ורשויות מקומיות יכולות לעשות.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אני למדתי שאפילו סקרים בונים אותם לפי שאלות מוכנות מראש ולפי צורת החשיבה, וזה לא בהכרח יביא את הצרכים האמיתיים.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שעופר לרנר מעמותת מרחב רוצה להתייחס.
עופר לרנר: בוקר טוב לכולם.
עופר לרנר: אני מתכנן ערים.
עופר לרנר: אני מתמחה בעבודה עם קהילות מוחלשות שיש להן נגישות נמוכה למשאבים.
עופר לרנר: אני פעיל בעמותת מרחב.
עופר לרנר: חוקר במרכז החקר בטכניון ובעברי הרבה שנים מנכ"ל קבוצת מנהיגות צעירה של ארגון נוער גאה.
עופר לרנר: מעבר לרשימת כלים מאוד חשובה שכל הדוברות הקודמות הציגו, אני חשוב שיש לנו בעיה מאוד גדולה עם זה שהכלים שיש לנו היום לתכנון ופיתוח הם לא רגישים מגדרית.
עופר לרנר: זאת אומרת, גם אם נממש סדר גדול מההמלצות שיש כאן לגבי נציגות, לגבי השמעת הקול, לגבי התייחסויות, עדיין בסופו של דבר כאשר נבוא לעשות תכנו, הכלים לא מאפשרים לנו לקדם שוויון מגדרי.
עופר לרנר: אני אתן דוגמה.
עופר לרנר: עמותת מרחב עשתה פרויקט בדימונה ושאלה איך ניתן להביא להחייאת מרכז העיר.
עופר לרנר: אחד היעדים האסטרטגיים הוא בעצם לחזק את הבסיס הכלכלי של משקי הבית ושל העיר על ידי יצירת מקומות תעסוקה ועוד הרבה מאוד תהליכים.
עופר לרנר: להגיע לנתונים כדי להבין מה המצב, היה בלתי אפשרי והיו צריכים גם להשיג נתונים בדרך לא דרך וגם לעשות מניפולציה עם נתונים קיימים.
עופר לרנר: דימונה נמצאת נמוך באשכול כלכלי חברתי 4.
עופר לרנר: השכר הממוצע בדימונה נמצא גבוה בתוך אשכול 6.
עופר לרנר: יש פער מאוד גדול.
עופר לרנר: כאשר נכנסים לתוך הנתונים, פתאום מגלים שהשכר הממוצע של גברים הוא מעל השכר הממוצע של גברים במשק והשכר הממוצע של נשים נמצא בסביבות השכר החציוני ואף נמוך ממנו.
עופר לרנר: על פי הסטטיסטיקה, בדימונה יש 8 אחוזי אבטלה.
עופר לרנר: בפועל אחוזי האבטלה הם כ-20.
עופר לרנר: מבין 20 אחוזי האבטלה, מעל שני שליש הן נשים.
עופר לרנר: נשים שהן לא רק מובטלות או לא מועסקות אלא בהרבה מאוד מקרים אין גן, חד הוריות, יוצאות חבר המדינות או מהכושים העבריים והרבה מאוד דברים שנמצאים אחד לתוך השני.
עופר לרנר: איזה כלים יש לנו להתמודד עם זה.
עופר לרנר: חוק התכנון והבנייה, החוק לעידוד השקעות הון, אזורי עדיפות לאומיים, כלים נהדרים שבעצם מה שמייצרים לנו זה בוא נביא מפעל גדול של 300 אנשים שאנשים יועסקו בו בשכר מינימום.
עופר לרנר: אין לנו היום כלים כדי להתמודד עם הסוגיות האלה ומעבר לזה שניישם את כל ההמלצות, אנחנו צריכים לשנות את חוק התכנון והבנייה או לשנות את התכנון בישראל מתכנון פיזי לתכנון אסטרטגי.
עופר לרנר: לגבי הכלים.
עופר לרנר: גם כשאנחנו באים כמתכננים לעשות סקר ולשאול מה הצרכים, זה לטפל בסימפטומים.
עופר לרנר: בעברי הייתי פעיל בעמותת במקום ועשיתי הרבה מאוד פרויקטים בכפרים הבדואים הלא מוכרים.
עופר לרנר: כנראה בגלל המגדריות הנזילה שלי נתנו לי להיכנס לתוך הרבה מאוד מפגשים עם קבוצות של נשים ואז פתאום גילינו, גם דרך הכלי שאת תיארת וגם בכלים אחרים, שאם מסתכלים לדוגמה על הצרכים, רשימת הצרכים שאומרים רשימת המכולת דרך השאלונים, יש משהו אחד.
עופר לרנר: אבל אז שואלים שאלה מאוד פשוטה והיא מה הוביל אותך לומר את זה, פתאום נפתח עולם תוכן מאוד מאוד גדול של צרכים, של מנגנוני שליטה, של אפשרויות במרחב, של דברים שמתחילים מהרמה הלאומית ועד הרמה של משק הבית.
עופר לרנר: אז כשעושים תכנון שמתייחס לדברים האלה, התכנון הוא אחר לגמרי.
עופר לרנר: דרך אגב, הדברים שאמרתי כרגע לגבי העניין המגדרי הם נכונים גם לגבי אנשים.
עופר לרנר: עם נטייה מינית.
עופר לרנר: דוגמה, יש לי ידיד מאוד טוב שגר באחת מערי השדה במדינת ישראל ויש לו בעיה של מוביליות מאוד מאוד גדולה וכתוצאה מכך הוא לא מועסק והוא גם הומו.
עופר לרנר: מן הסתם, לאור המציאות במדינת ישראל, באותה עיר שדה בה הוא גר, אין לו אף אחד מהשירותים שהוא צריך לצרכים הבסיסיים.
עופר לרנר: חלק גדול מהשירותים לצרכים הבסיסיים.
עופר לרנר: אני אומר, בואו נרחיב את הדיון כאן רק מהשאלה המגדרית גם לשאלה והדיכוטומיה בין גברים לנשים למגדריות נזילה שהיא מאוד חשובה וגם לשאלות של נטייה מינית שמתחברות לתוך הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: דניאלה פוסק, יושבת ראש ועדה מחוזית לתכנון ובנייה, תל אביב, משרד האוצר.
דניאלה סמיטס פוסק: תודה על ההזדמנות ועל האירוע הזה שהוא מאוד מאוד חשוב.
דניאלה סמיטס פוסק: אני אימא לשתי בנות, אדריכלית ובעברי הייתי אדריכלית העיר תל אביב, מהנדסת העיר הרצליה, מתכננת מחוז מרכז והיום אני יושבת ראש הוועדה לתכנון ובנייה של תל אביב.
דניאלה סמיטס פוסק: אני חלק ממערכת ששייכת היום למשרד האוצר, קבינט הדיור ומינהל התכנון, כאשר במינהל התכנון אחוז הנשים הוא כ-70 אחוזים בממוצע ובדרג הבכיר מעל ל-80 אחוזים.
דניאלה סמיטס פוסק: אני חושבת שזה לא בכדי.
דניאלה סמיטס פוסק: אני חושבת שעולם התכנון הוא עולם שנשים מוצאות בו מקום בכל הרבדים ובכל הדרגות מכיוון שהוא עולם שמקיף את כל היבטי החיים.
דניאלה סמיטס פוסק: עולם התכנון לעולם לא ידבר רק על מגורים או רק על תחבורה או רק על מקורות תעסוקה אלא הוא תמיד יסתכל על המכלול כאשר עושים אותו נכון.
דניאלה סמיטס פוסק: בוודאי היום במדינת ישראל שהיא מדינה שהולכת ומצטופפת ואכן עירוניות היא מרכז או העיר היא מרכז החיים של כולנו, הטקסטים שאנחנו מדברים עליהם והמונחים שאנחנו מדברים עליהם היום, הם מונחים שמתייחסים למספר היבטים.
דניאלה סמיטס פוסק: קודם כל, נגישות.
דניאלה סמיטס פוסק: נגישות לא רק בהיבט של הליכתיות ברחוב אלא נגישות לשירותי, נגישות להזדמנויות.
דניאלה סמיטס פוסק: כאשר מייצגים נגישות טובה להזדמנויות, אנחנו תמיד מסתכלים על אלה שהכי זקוקים להזדמנויות האלה, ואלה שהכי זקוקים להזדמנויות האלה הם תמיד החוליות היותר פגיעות באוכלוסייה ובהרבה מקרים אלה הן הנשים.
דניאלה סמיטס פוסק: כאשר אנחנו מסתכלים על נשים, אנחנו לא מסתכלים רק על נשים כאימהות אלא בוודאי גם על נשים כילדות ונשים כנערות ונשים כמבוגרות וגם כקשישות שהאחוז שלהם באוכלוסיית הקשישים הוא מאוד מאוד גבוה.
דניאלה סמיטס פוסק: כאשר אנחנו מדברים היום על תכנון עירוני, אנחנו מדברים על רובע מקיים ורובע מקיים זה רובע שמאפשר מחזור חיים שלם בתוכו.
דניאלה סמיטס פוסק: מחזור חיים שלם, המשמעות היא שאדם יכול להיוולד, לגדול, ללמוד, להיות מועסק, לקבל את כל מגוון השירותים שלו וגם להזדקן בשיבה טובה באותו הרובע והתפיסה הזאת, ההבנה הבסיסית הזאת, אני חושבת שהיא שינוי מאוד משמעותי בתפיסת התכנון בכלל, בוודאי גם בישראל, במהלך 10-15 השנים האחרונות.
דניאלה סמיטס פוסק: לכן, אם בעבר ראינו את התכנון שמייצר אזורים, אזור תעסוקה ואזור מגורים, היום אנחנו כבר מזמן לא שם.
דניאלה סמיטס פוסק: הברכה, לפחות שלנו, בתפקידים שלנו, היא שאנחנו רואים את הכול.
דניאלה סמיטס פוסק: לכן אנחנו היינו מאלה שמאוד מאוד יזמו ודחפו להיכנס היום לתכנון של מערכת מטרו ולא רק רכבות קלות, בגלל המרחב היותר גדול ובגלל הנגישות הנוספת שיכולה לתת לאוכלוסייה.
דניאלה סמיטס פוסק: מסתכלים על מערכות תחבורה ציבורית היום ברמה האסטרטגית שלה, מנסים באמת לתכלל את הראייה שמסתכלת לא רק על קו מטרו, על רכבת קלה או על רכבת כזאת, אלא על כל המערכת, על כל הרשת.
דניאלה סמיטס פוסק: כאשר מדברים על תכנון עירוני טוב, מדברים על רשתות.
דניאלה סמיטס פוסק: כל הזמן רשתות, בין אם הרשתות האלה הם שבילי אופניים, בין אם הן רחבות, בין אם הן רשתות תעסוקתיות ובין אם הן רשתות של מוסדות ציבור.
דניאלה סמיטס פוסק: לכן, אם בעבר היינו רואים את הקשישים שלנו מתיישבים בכל מיני אחוזות פולג או בכל מיני מקומות מחוץ לעיר, היום הם ימוקמו במרכז של המרכז של הישוב.
דניאלה סמיטס פוסק: בתי הספר וגני הילדים יהיו כולם – היום אנחנו כבר משלבים אותם – בתוך בניינים, בוודאי בפרויקטים של התחדשות עירונית, זאת אומרת, כחלק מהמערכת ואפילו לא במגרשים נפרדים.
דניאלה סמיטס פוסק: התעסוקה נכנסת פנימה, השירותים נכנסים פנימה ולזה אנחנו מייצרים מדדים.
דניאלה סמיטס פוסק: למה זה כל כך חשוב לנשים.
דניאלה סמיטס פוסק: בדיוק בגלל כל מה שכולם תיארו כאן במשך היום הזה.
דניאלה סמיטס פוסק: אנחנו מבינים את זה ואנחנו מאוד ממוקדים בזה.
דניאלה סמיטס פוסק: היכן אנחנו מזהים את הצרכים ואת הדרישות.
דניאלה סמיטס פוסק: אנחנו מזהים אותם בתכניות מתאר כוללניות שאנחנו מכינים לישובים, בין אם זה לישוב כמו אלעד או ישוב כמו טייבה או ישוב כמו תל אביב.
דניאלה סמיטס פוסק: שם נעשים מהלכים של שיתוף ציבור.
דניאלה סמיטס פוסק: שוב, זה תלוי הרבה מאוד ברשות המקומית אבל כאשר מפלחים שיתוף ציבור, שולחנות עגולים ולא רק באולמות גדולים ומלאים אלא גם עם קבוצות מיקוד, ונשים הן חלק מאותן קבוצות מיקוד וילדים ונוער בוודאי שגם הם, אנחנו מסתכלים על הנתונים, אנחנו מזהים את הנתונים, את הפילוח של הנתונים גם לפי מגדרים, גם סוציו אקונומי, ואנחנו מסתכלים על דפוסי התנהלות, דפוסי יוממות ובאמת כאשר יש לנו עוד כל כך הרבה לאן ללכת.
דניאלה סמיטס פוסק: אני חושבת שברגע שהתודעה שזה נמצא מאוד מאוד על השולחן, אנחנו יודעים לקדם את זה בסופו של דבר לתוצר תכנוני טוב.
עאידה תומא סלימאן: כנראה אנחנו בדיון הזה פגשנו או עמדנו על צומת בה אני מסתכלת ושומעת מה שאתן מספרות ואני שואלת את עצמי אם אני חיה באותה מדינה עליה אתן מדברות.
עאידה תומא סלימאן: ההרגשה שכאילו אני מסתכלת על משהו שהוא לא פוגשת אותו ביום יום, ולהפך, במציאות אני פוגשת מציאות שונה לגמרי שאין בה התחשבות בכלל, אם זה בהחלטות ברמת המקרו או ברמת המיקרו.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין בלה ברדה, חברת הנהלת פורום ישראלי לעירוניות.
בלה ברדה ברקת: אני מהפורום הישראלי לעירוניות ואני רוצה להעיר כמה הערות ממש קצרות כי אני חייבת ללכת לוועדה אחרת.
בלה ברדה ברקת: אני בעצם רוצה לשאול שאלה והשאלה היא למה.
בלה ברדה ברקת: למה זה כך.
בלה ברדה ברקת: יש לנו לפחות 50, 60, 70 שנים של מחקר וידע, אנשים מקצועיים, נשות מקצוע ואנחנו יודעים מה צריך לעשות.
בלה ברדה ברקת: יש לנו תשובות לכל ואנחנו יודעים שאנחנו צריכים שימושים מעורבים, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לעודד הליכתיות, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לעודד ציפוף, על אף שאני לא אוהבת את המילה הזאת ואני חושבת שצריך לשנות את הביטוי להגדיר את זה כמדד הקרבה, ואני שואלת למה זה כך.
עאידה תומא סלימאן: אם נקרא לזה אחרת, זה לא יעשה את זה יותר טוב.
עאידה תומא סלימאן: עדיין תישאר צפיפות.
בלה ברדה ברקת: לא.
בלה ברדה ברקת: אני חושבת שאם את תגדירי את זה כמדד הקרבה, את תסתכלי קודם כל על היתרונות ולא על החסרונות כאשר בעיני היתרונות הם לאין ערוך יותר מהחסרונות.
בלה ברדה ברקת: אני רוצה להציע שלוש תשובות לשאלה למה זה כך.
בלה ברדה ברקת: התשובה הראשונה היא שמעבר לזה שאנחנו לא מתכננים את הערים שלנו לנשים, אני חושבת שאנחנו גם לא מתכננים את הערים שלנו לאנשים, אנחנו מתכננים את הערים שלנו למכוניות.
בלה ברדה ברקת: השאלה היא למה זה כך.
בלה ברדה ברקת: תשובה אחת אפשרית היא שהממשלה מרוויחה מזה שיש הרבה מכוניות על הכביש ומעודדת מכוניות ולא אנשים.
בלה ברדה ברקת: התשובה השנייה היא שיש לנו חוסר בתכנון לטווח ארוך.
בלה ברדה ברקת: לדבר על 2030 זה לדבר על מחר בבוקר מבחינה תכנונית.
בלה ברדה ברקת: תב"ע לוקחת 15 שנים כך שאנחנו בדיפיציט של חמש שנים.
בלה ברדה ברקת: אני חושבת שאנחנו צריכים לתכנן מאה שנים קדימה ולא עשרים שנים קדימה.
בלה ברדה ברקת: מאה שנים, זה ממש כלום.
קריאה: אם נחיה.
בלה ברדה ברקת: אולי אנחנו לא נחיה, אבל הילדים שלנו בוודאי יחיו.
בלה ברדה ברקת: כל מי שנולד אחרי שנת 2000.
בלה ברדה ברקת: התחזיות הן שהם יחיו עד גיל 140 ולי זה חשוב כי יש לי ילדים בני חמש.
בלה ברדה ברקת: הנקודה השלישית והאחרונה היא מחסור בנשים ברשויות המקומיות.
בלה ברדה ברקת: אנחנו לא צריכות להיות בעמדות של יועצות אלא אנחנו צריכות להיות בעמדות של מחליטות.
בלה ברדה ברקת: כדי שזה יקרה, אנחנו צריכות להתחיל היכן שהוא ואנחנו צריכות יותר חברי מועצה.
בלה ברדה ברקת: אם להיות ממש פרקטית, אנחנו צריכות חברות מועצה בתשלום.
בלה ברדה ברקת: אם לרדת לרזולוציה שרלוונטית לוועדה הזאת, הצעת החוק של חברת הכנסת שפיר, זה משהו שחייבים לקדם אותו ויפה שעה אחת קודם.
בלה ברדה ברקת: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאם מדברים על נשים ותכנון, אנחנו רוצות מתכננות יותר, יותר מהנדסות עיר, כלומר, לא רק חברות המועצה יעשו את העבודה אלא יש גם את הפן המקצועי.
עאידה תומא סלימאן: כמה נשים נמצאים בוועדות תכנון ובנייה?
בלה ברדה ברקת: דווקא נשים נמצאות בוועדות תכנון אבל הן לא אלה שמקבלות את ההכרעה בסופו של דבר.
בלה ברדה ברקת: לכן התייחסתי לנקודות הכרעה ולא לעמדה של יועצות.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה גברתי היושבת ראש על הדיון החשוב הזה.
ג'מעה אזברגה: ראיתי והצטרפתי אליו.
ג'מעה אזברגה: שמעתי את המתכננת שדיברה קודם ואהבתי את מה שהיא אמרה וחבל שהיא יצאה ולא נמצאת כאן.
ג'מעה אזברגה: דבר אחד לא מצאתי בדבריה והוא איך יתייחסו לעניין של הפריפריה.
ג'מעה אזברגה: אני לא יודע אם הפריפריה נמצאת בתכנון אצלם.
ג'מעה אזברגה: הערה שנייה היא לגבי השינוי בתרבויות ובצרכים של האוכלוסיות.
ג'מעה אזברגה: לא מדובר באותן אוכלוסיות ולא באותן תרבויות.
ג'מעה אזברגה: ההערה השלישית.
ג'מעה אזברגה: בדרך כלל אנחנו מודדים את עצמנו לפי ה-OECD והשאלה היא היכן אנחנו מבחינת התכנון יחסית ל-OECD.
ג'מעה אזברגה: אם ניקח למשל את אחוז הילודה אצלנו לעומת האחוז ב-OECD, באירופה, אצלנו האחוז הוא כמעט פי שלוש.
מוסי רז: אצלנו הכי גבוה.
ג'מעה אזברגה: 3 לעומת 1.7.
ג'מעה אזברגה: בערך 3.5.
ג'מעה אזברגה: כחבר מועצה לשעבר, משנת 2000 יש חוק שמחייב את ראשי המועצות להעסיק יועצת לענייני נשים לראש המועצה אבל זה לא קיים.
ג'מעה אזברגה: בדרך כלל ראש המועצה לוקח עובדת רווחה או מנהלת מחלקה והוא ממנה אותה כיועצת אבל ללא שכר וללא מעמד.
ג'מעה אזברגה: אצלנו, מתוך 11 או 15 חברי מועצה, לא הייתה אפילו אישה אחת שהשתתפה.
ג'מעה אזברגה: על חברות מועצה, בכלל אין על מה לדבר.
עאידה תומא סלימאן: יש על מה לדבר.
ג'מעה אזברגה: אני אומר שזה לא היה קיים.
ג'מעה אזברגה: הייתי רוצה שיהיה שליש אבל זה לא קיים.
ג'מעה אזברגה: ראינו שחסרות פינות החתלה או פינות הנקה והיום במוסדות החדשים שנבנים, עושים זאת אבל זה לא קיים בכל מקום.
עאידה תומא סלימאן: החוק מחייב.
ג'מעה אזברגה: החוק מחייב.
ג'מעה אזברגה: קופות החולים עושות זאת אבל בכנסת אני לא יודע אם יש פינת החתלה או פינת הנקה לנשים.
עאידה תומא סלימאן: לא ניסיתי לבדוק.
קריאה: יש פינת החתלה אבל לא פינת הנקה.
ג'מעה אזברגה: אני חושב שהתכנון צריך להיות כוללני ומתייחס.
ג'מעה אזברגה: עוד נקודה גברתי היושבת ראש.
ג'מעה אזברגה: תכנון ערים.
ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על ערים אבל יש מקומות אחרים שהם לא ערים.
ג'מעה אזברגה: יש כפרים, יש גם מושבים, יש קיבוצים והשאלה אם הם נכללים בתכנון עליו מדברים כאן.
ג'מעה אזברגה: זאת יכולה להיות דוגמה קלאסית למה שאנחנו מדברים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדיון היה דיון מעניין מאוד.
עאידה תומא סלימאן: נגענו בנושאים שכבר נגענו בהם בעבר והתייחסנו אליהם בדיונים קודמים אבל הקשר בין מכלול הנושאים, זה מה שמעניין גם היום ובלט.
עאידה תומא סלימאן: מצער מאוד, ואני לא מבינה למה נציגת משרד הבינוי והשיכון עזבה את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל נציגי משרדים אמורים להישאר עד הסוף כדי לשמוע את ההערות שלנו ואת ההחלטות שלנו בדיון הזה.
מוסי רז: אולי היא הלכה כבר ליישם את המסקנות.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות או לחפש את הסקר שנעשה באוכלוסייה הערבית.
קריאה: אולי לעשות סקר.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל, אני רוצה לברך את פעילות ארגוני החברה האזרחית שתורמים רבות לפיתוח הראייה המגדרית, גם לתכנון וגם לעירוניות ולעירוניות שוויונית וטובה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הפרויקטים יכולים לתרום למוסדות ולמשרדי הממשלה ולחשוב ביחד איך לפתח את הכיוונים השונים.
עאידה תומא סלימאן: כמובן מה שהוצג בפני בעניין הניתוח שנעשה לבדיקה מגדרית את כל מה שקורה בתוך העיר, יכול לתרום רבות לפיילוט של משרד הפנים שמתקיים לאחר ההמלצה של הוועדה, הפיילוט של התקצוב המגדרי, ויכול לתרום גם לעניין של התכנון עליו דובר.
עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של יועצות וחיזוק מעמד היועצות, הוא דבר שאנחנו כל הזמן מדברות עליו ואני חושבת שהגיע הזמן שהיועצות ייקחו – ואני יודעת שחלק כן עושות וחלק פחות – את התפקיד שלהן מהזווית הזו ויעשו את העבודה הכוללת והמקיפה וייעזרו גם בארגוני הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, אנחנו גם נפעל כדי לחזק את המעמד שלהן.
עאידה תומא סלימאן: על הנושא של ייצוג נשים בדרגים השונים, כולל מועצות העיר וכולל העיריות, דיברנו רבות גם בוועדה וייחדנו לזה ימים מיוחדים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שלאחר הבחירות לרשויות המקומיות הבאות, אנחנו נראה הצלחה יותר גדולה וייצוג יותר רחב.
עאידה תומא סלימאן: אני בכל זאת אפנה גם לשר הפנים שעד היום הזה אני יודעת שהוא לא חתם עדיין על ההמלצות של הוועדה המיוחדת שדנה בנושא של ייצוג נשים בשלטון המקומי וחיזוק ייצוג נשים בשלטון המקומי.
עאידה תומא סלימאן: אני אפנה אליו שוב ואבקש לדעת מתי אכן הוא יחתום על זה.
עאידה תומא סלימאן: לגבי הפעילות של משרד הבינוי והשיכון.
עאידה תומא סלימאן: האמת היא שאני התאפקתי מאוד כאשר שמעתי את הדברים.
עאידה תומא סלימאן: זה נכון, צריך לשמוע את הצרכים של הנשים וצריך לבדוק את הראייה המגדרית אבל בכל זאת, כאשר מתכננים עיר, מתכננים אותה, נדרשנו לתכנן ל-100 שנים הבאות.
עאידה תומא סלימאן: אפילו אם לא מתכננים ל-100 שנים, מתכננים ל-50 שנים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי אפשר לשמוע את הצרכים של הנשים, גם לעבור על החוק וגם לקבע מציאות שכולנו רוצות לשנות.
עאידה תומא סלימאן: החוק אומר שהפרדה אסורה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מקיימות בעוד שבוע דיון על הפרדה ואנחנו מדברות על הדרת נשים מהמרחב הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: כאשר משרד ממשלתי מתכנן, אי אפשר לקבל שהוא אכן יקבע מציאות שיש בה הדרה של נשים, מתוך האמירה של להתחשב בצרכים של אנשים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים טוב מאוד שכאשר משרד, ובמיוחד משרד הבינוי והשיכון, רוצה להוביל מדיניות מסוימת, הוא קובע אותה ולא ממש יש התחשבות בצרכים של הציבור או של חלקים ממנו שנלקחים בחשבון.
עאידה תומא סלימאן: אפשר להרחיב על זה רבות אבל אני לא ארחיב.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש ממשרד הבינוי והשיכון לשמוע האם קיים סקר כזה בקרב האוכלוסייה הערבית, מתי הוא נעשה, מה התוצאות של הסקר הזה ומה המסקנות אליהן הגיעו מבחינת התכנון ואיך הן מיושמות.
עאידה תומא סלימאן: אני כמעט בטוחה שלא התקיים סקר כזה ולצערי הרב כל הנושא של התכנון נגוע בגישה שהיא לא קשורה לעניין המקצועי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחשוב מאוד לומר שכל הנושא של תקצוב הוא נושא חשוב כאשר מדברים על תכנון ועל עירוניות טובה, וצריך לחזק אותו.
עאידה תומא סלימאן: כבר בירכתי על הפיילוט שהתחיל במשרד הפנים ונעבוד מאוד מקרוב כדי שהוא יורחב לכלל הרשויות המקומיות אבל זה מחייב את ארגוני החברה האזרחית לעמוד על המשמר בנושא הזה ולא להרפות.
עאידה תומא סלימאן: גם אנחנו בוועדה נעמוד על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני אשלח את ההמלצות האלה ואת ההחלטות לרשות לקידום מעמד האישה שנעדרה מהדיון הזה וחבל, כדי שאולי ישלבו את זה בראייה העתידית שלהם.
עאידה תומא סלימאן: שלום לכולם, אני מתנצלת על האיחור אבל את האמת אני חיכיתי שאולי יגיעו הגורמים המרכזיים, גם חברת הכנסת שיזמה את הדיון הזה ובעצם יזמה גם את היום המיוחד וגם חיכיתי לנציגי משרד הכלכלה שאמורים לתת לנו את המידע העיקרי שלפיו אפשר לנהל את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: הנה בדיוק הגיעה חברת הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: נציגת משרד הכלכלה שם?
עאידה תומא סלימאן: אז אולי תתקרבי ליד המיקרופון.
עאידה תומא סלימאן: ככה זה בימים המיוחדים.
עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו בדיוק פותחת את הישיבה כי חיכיתי לך.
עאידה תומא סלימאן: היום ה-26 ביוני 2018 ואנחנו לכבוד או לציון יום התעשיינים שאני מבינה שחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין את היוזמת של היום הזה - - -
איילת נחמיאס ורבין: ומירב בן ארי וחבר הכנסת עפר שלח, כן.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז מצוין.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על זה שביקשת ואנחנו מקיימים היום דיון על תעשייה ישראלית – איפה הנשים?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו שאלה שאפשר לשאול אותה בכל התחומים, איפה התחומים גם בתעשייה, איפה הנשים במגזר הציבורי, איפה הנשים, והיום בבוקר נשאלה שאלה גם דומה בדיוק הקודם על איפה הנשים בצבא.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן לך לפתוח ואני מברכת אותך על היוזמה הזו, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מודה לך ואני מודה לך על זה שהבית הזה, הוועדה למעמד האישה, היא בית גם לנושא הזה.
איילת נחמיאס ורבין: נמצאת כאן חברתי מור שמגר מהתאחדות התעשיינים שמובילה את כל הנושא המגדרי בתעשייה, היא בעצמה דור שני לתעשיינים.
איילת נחמיאס ורבין: אני בעצמי דור שני וחצי לתעשיינים.
איילת נחמיאס ורבין: וצריך לומר את האמת, אולי זו באמת הזדמנות, גם לא יכולתי להגיד את זה באף ועדה אחרת – כשאבא שלי נפטר כבר הייתה לי קריירה משלי ואח שלי עבד בתוך המפעל.
איילת נחמיאס ורבין: אני תמיד הייתי מעורבת, אגב, בצדדים האסטרטגיים בניגוד לזה שלכאורה בנות בעולם של התעשייה הן לא היו מעורבות, אני תמיד הייתי מעורבת בצדדים היותר מורכבים ודווקא אח שלי נכנס בשלב יותר מאוחר.
איילת נחמיאס ורבין: אבל לי היה ברור שאני נותנת לאח שלי להיות מנכ"ל החברה.
איילת נחמיאס ורבין: הוא, אגב, ביקש ממני לעמוד בראש החברה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל ברמה העקרונית אני זוכרת את עצמי כל הזמן מסתובבת ברצפת הייצור.
איילת נחמיאס ורבין: אבא שלי נפטר באופן מאוד מאוד פתאומי ופתאום עברתי מלהיות פעם ב עברתי להיות פעמיים-שלוש בשבוע במפעל.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אתה מסתובב ברצפת הייצור ואתה באמת לא רואה נשים.
איילת נחמיאס ורבין: פעם תעשייה נחשבה עבודה מאוד מאוד פיזית, עבודה מלוכלכת, ואני אומרת את זה במובן הכי כנה שיכול להיות.
איילת נחמיאס ורבין: תעשייה היא כבר מזמן לא הדבר הזה.