GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסנת יחזקאל להט: נשים ללא מוגבלות חוות פגיעה מינית במידה נרחבת, נשים עם מוגבלות חוות פגיעה מינית במידה הרבה יותר גדולה מאשר נשים ללא מוגבלות.
אסנת יחזקאל להט: מה שכן אין נתונים על כך, בין השאר מפאת תת דיווח ואני אדבר על הנושאים של תת דיווח בהמשך.
אסנת יחזקאל להט: סקר של מדד הביטחון שהוא פרויקט שגם פועל בשיתוף פעולה עם אישה לאישה מ-2012, 20% מהנשים שהתראיינו אליו היו נשים עם מוגבלות ואפשר לראות לפי הטבלה שהפגיעה המינית הן בחוג המשפחה והן על ידי אנשים שאינם מוכרים לנשים יותר גבוהה אצל נשים עם מוגבלות מאשר אצל נשים ללא מוגבלות.
אסנת יחזקאל להט: מסגרות, שאני חושבת שזה קשור למה שנותנת העדות דיברה עליו קודם בהיבט של טיפול רפואי, אבל מסגרות שבהן חיות נשים עם מוגבלות אז הפגיעה המינית הרבה יותר גדולה.
אסנת יחזקאל להט: יש שם בעיה גדולה של גבולות.
אסנת יחזקאל להט: גברים ונשים שמטפלים באנשים ממינים אחרים, הרבה מאוד מוסדות יש בהם נשים עם מוגבלות נפשית או נשים עם מוגבלות שכלית שלא זה בלבד שלעתים יש להן קשיים משלהן מבחינת הבנת המציאות או תקשורת אז גם יש הרבה מאוד פרוטיפים כלפי היכולת שלהן להבין, היכולת שלהן לדווח והתלות במוסדות הללו, ותלות בכלל של אנשים עם מוגבלות בסביבה שלהם יותר גדולה ובעטייה גם יש תת דיווח וגם הרבה יותר פגיעה מינית.
אסנת יחזקאל להט: גם בחו"ל יש דיווחים על פגיעה מינית.
אסנת יחזקאל להט: למיטב ידיעתי יש הרבה יותר דיווחים מאשר בארץ בנושא הזה.
אסנת יחזקאל להט: אחד הדברים החשובים שמדגישים פה הוא שאו שנשים לא קיבלו שירותים לגבי הפגיעה המינית כמו מתן מענה לפגיעה שלהן או שהן לא ביקשו שירותים ואני אדבר אחר כך על הנושא של העדר נגישות של שירותים, שירותים לנשים עם מוגבלות שנפגעות מינית.
אסנת יחזקאל להט: נשים עם מוגבלות, כמו שאמרתי, פגיעות יותר לתקיפה מינית.
אסנת יחזקאל להט: אני רק אציין שבגילאים צעירים ילדים וילדות נפגעים באותה מידה.
אסנת יחזקאל להט: לגבי פגיעות מיניות גם גברים עם מוגבלות נפגעים אבל נשים עם מוגבלות נפגעות פי כמה וכמה מכל מיני סיבות: בין אם חוסר מודעות שלהן או של הסביבה לגבי הזכויות שלהן בכלל, זכויות מיניות בפרט.
אסנת יחזקאל להט: חיים בתוך משפחה - יש הרבה מאוד נשים שמכל מיני סיבות: חברות פטריאכליות, העדר אפשרויות כלכליות, נשים עם מוגבלות היכולת שלהן להגיע, לעבוד, להשתכר, להשיג השכלה יותר נמוכה מאשר של גברים עם מוגבלות.
אסנת יחזקאל להט: כל זה גורם לכך שהן חיות יותר בעוני, רבות מהן חיות בחוג המשפחה ונפגעות יותר מבחינה מינית.
אסנת יחזקאל להט: חוסר בחינוך מיני - חינוך הוא ודאי יש לו היבטים חשובים בנושא של התמודדות של אנשים עם מוגבלות בנושא המיני וגם - - - גורמים מעכבי דיווח - דיברתי על כך שבנושא של - - - אחת הבעיות היא מחסור במידע וזו אחת הסיבות לכך שרצינו לכנס את הוועדה כדי שהמדינה תהיה מעורבת בהשגת מידע על פגיעות מיניות בנשים עם מוגבלות.
אסנת יחזקאל להט: גורמים משפחתיים, נאמנות למשפחה שבעטיה או שהן לא רוצות לדווח מחשש שמה יהיה טאבו או מבחינה זו שהפוגע או הפוגעת הם מחוג המשפחה.
אסנת יחזקאל להט: נורמות של ציות למבוגר שהן לעתים חזקות יותר בקרב נשים עם מוגבלות מבחינת חינוך לצייתנות ותחושה של חוסר עצמאות.
אסנת יחזקאל להט: טאבו על נושאים מיניים, שוב חברות מסורתיות יותר, אבל לא רק.
אסנת יחזקאל להט: פחד מגילוי והאשמה - ביום עיון שקיימנו במסגרת אלומות ואישה לאישה אז דיברו על כך שיש נשים שחוו עינוי מטעם המשפחה שלהן מדוע הן גרמו לכך שהן הותקפו מינית או לחלופין חוסר אמון בכך שהן הותקפו מינית משום שיש תפיסה רווחת לגבי א-מיניות של נשים.
אסנת יחזקאל להט: אז מדובר על פטיש וסדן מבחינה זו שחושבים שהן א-מיניות, חושבים שהן לא נפגעות ובד בבד פוגעים ומנצלים.
אסנת יחזקאל להט: גם סטיגמה על קורבנות תקיפה מינית.
אסנת יחזקאל להט: אנחנו מכירות את הבעיה, על אחת כמה וכמה נשים עם מוגבלות.
אסנת יחזקאל להט: חוסר אמון של הסביבה בדיווח של נשים עם מוגבלות, השאלה באשר ליכולת השיפוט שלהן.
אסנת יחזקאל להט: כל מיני סטיגמות באשר להאם אישה דוברת אמת או איננה דוברת אמת, קל וחומר אם יש לה מוגבלות כלשהי.
אסנת יחזקאל להט: יש מושג, שאני חושבת שקוראים לו הרחבה, שלא משנה איזו מוגבלות יש לך יחשבו שיש לך מוגבלות קוגנטיבית.
אסנת יחזקאל להט: קל וחומר הנשים שיש להן מוגבלות קוגניטבית וגם בהיבט הזה ארגון בזכות עשה עבודה יפה בתיקון חוק - - - לגבי הליכי חקירה והעדה כדי שניתן יהיה גם להנגיש את יכולת ההעדה גם של גברים ונשים עם מוגבלות אבל גם של פוגעים ופוגעות עם מוגבלות שזו סוגייה שהיא חשובה.
אסנת יחזקאל להט: הנושא של מודעות לפגיעות מיניות הוא איננו גדול מספיק, כולל במערכות שבהן אנשים עם מוגבלות מקבלים בהן שירות.
אסנת יחזקאל להט: אינני יודעת עד כמה למשל נשים שמגיעות למרפאות גינקולוגיות, אם הן כבר נגישות, נשאלות את השאלות הללו.
אסנת יחזקאל להט: דיברתי על התלות, תקשורת, חוסר ידע, קשיי תפקוד.
אסנת יחזקאל להט: אז מה אפשר לעשות?
אסנת יחזקאל להט: כיצד אפשר לאגם משאבים, שירותים וארגונים כדי לפתור את המצב הזה?
אסנת יחזקאל להט: אז שוב ביום העיון שאנחנו ארגנו היה לנו שולחן עגול בנושא והייתה נציגה של מרכז הסיוע בחיפה וגם של מרכז לאורך הדרך בלורה שדיברו על חוסר נגישות וחוסר הידע של מרכזי סיוע.
אסנת יחזקאל להט: אין נגישות פיזית ואין מידע לגבי מתן שירותים וטיפול לאותן נשים.
אסנת יחזקאל להט: אני רוצה להזכיר שנגישות פיזית איננה מספיקה כדי לתת מענה לנשים עם מוגבלות וכמובן להרבה מאוד נשים יש יותר ממגבלות אחת וגם שפגיעה מינית עלולה לגרום לפגיעה נפשית פעמים רבות.
אסנת יחזקאל להט: אנשי ונשות מקצוע הן בתחום המיני והן בתחומים אחרים שעוסקים עם אנשים עם מוגבלות אין להם ידע.
אסנת יחזקאל להט: רק שלשום הרציתי בחוג לריפוי בעיסוק באוניברסיטה העברית, למרפאים בעיסוק, שוודאי שיש להם מגע רב עם אוכלוסייה של אנשים עם מוגבלות, אין להם ידע, אין הכשרות בתחומים הללו.
אסנת יחזקאל להט: ועוד דבר שחשוב לנו מאוד, לא כתבתי את זה פה, בנושא של שירותי רווחה מקומות שנותנים מוסדות צריך לתת איזשהו קוד אתי או נהלים לגבי מוסדות באשר לטיפול באנשים עם מוגבלות.
אסנת יחזקאל להט: הפרדה בין המינים, אולי לעשות נאמני דיווח שהם גם גברים וגם נשים כדי שיהיה תהליך מובנה שבו אנשים, במיוחד נשים עם מוגבלות, יוכלו לדווח על פגיעה מינית.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעלית נושא שהוא מחייב באמת למידה יותר לעומק.
עאידה תומא סלימאן: הנושא של פגיעה מינית בנשים עם מוגבלויות נופל בקו התפר הזה המאוד דק או בגבול הזה בין הבנת האנשים לתקיפה מינית ועשיית הקשר עם מיניות.
עאידה תומא סלימאן: כאילו שתקיפה מינית היא קשורה למיניות כאשר כולנו יודעים שתקיפה מינית היא בעצם סוג של אלימות והיא לא קשורה למיניות.
עאידה תומא סלימאן: מצד שני גם כל הקשר הזה בין מיניות לסוג של סוגי מוגבלויות.
עאידה תומא סלימאן: בתודעה הכללית או בדעות של הציבור הכללי כאילו הנשים עם מוגבלויות חסר להן הצד של המיניות ואז מה פתאום שהן עוברות או אומרות שהן עוברות תקיפה מינית כאשר אין להן את הצד של המיניות וכאשר ההבנה היא כאילו שההטרדה או הפגיעה קשורה למיניות.
עאידה תומא סלימאן: אז בגלל זה אנשים לא מחברים שגם נשים עם מוגבלויות עוברות תקיפה מינית.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שהסטראוטיפים האלה וחוסר ההבנה הטוטאלי למציאות הזו יוצר איזשהי תשתית גם כן שהנשים בעצמן לפעמים לא מצליחות להבדיל מתי מה שקרה זה היה בעצם תקיפה ואי העמדת גבולות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם, לצערי הרב, גם הגישה שמתייחסת לנשים וגברים עם מוגבלויות בלי כבוד אמיתי לגוף שלהם.
עאידה תומא סלימאן: מרוב שעוברים טיפולים ומרוב שצריכים את השירותים האלה הופך באיזשהו שלב היחס, לפעמים, לצערי, של המטפלים כאילו אין את הקשר הזה ביני לבין גופי אם יש לי מוגבלות מסויימת.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שזה יוצר בעיה דיי אמיתית בנושא.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו עוד שתי עדויות שאני הזכרתי לפני שנכנסו אנשים, אני אתייחס רק באותיות ואני מבקשת גם לא לחשוף פרטים מזהים.
עאידה תומא סלימאן: ד' בבקשה.
ד': אני בהתחלה נולדתי חירשת, הייתי חירשת במשך ארבע שנים עד שגילו את זה.
ד': אחר כך התגלה אצלי קושי בלמידה כי כשאני נולדתי ב-64 ובשנות ה-70 לא ידעו מה זה לקות למידה.
ד': ידעו ילד עצלן, לא רוצה ללמוד, עושה שטויות.
ד': כן נתנו ריטלין על היפראקטיביות.
ד': אני הבכורה מבין ארבעה ילדים מאומצים.
ד': להורינו נולדו 12 תינוקות שחיו שבוע ותוך שבוע נפטרו.
ד': כשהייתי בת 12 אמא שלי הייתה בהריון עם הילד ה-13 והיא הייתה בשמירת הריון ובבית ספר לא התייחסו אליי, הילדים היו צוחקים עליי.
ד': בכיתה ב' בגלל התחרזות השם המקורי שלי המורה אמרה, בואו אני אקריא לכם מה המפגרת כתבה.
ד': וככה התייחסו אליי בבית ספר כאילו ילדה מפגרת שבעצם האיי קיו שלי הוא מאוד גבוה אבל אני לא יכולה לכתוב ולקרוא כמו שצריך.
ד': בגיל 12 הלכתי מבית הספר למרכז הכרמל והמוכר גלידה חייך אליי ואמר, אני רוצה לגלות לך סוד, לכי לפינה שם, לקולנוע אורלי, תחכי לי, אני כבר בא.
ד': חיכיתי וחיכיתי, לקח לו שעתיים, כל פעם הוא אמר לי אני כבר בא.
ד': וכשהוא הגיע הוא סחב אותי בכוח לחדר מדרגות ואנס אותי על המדרגות בכוח עם מכות ועם נשיכות.
ד': הלכתי לאמא שלי שהייתה בשמירת הריון בבית החולים שבו היא הייתה ואמרתי לה שאני מדממת למטה.
ד': לא אמרתי לה ממה כי פחדתי מהתגובה שלה.
ד': והיא אמרה לי, איזה יופי קיבלת מחזור, עכשיו את אישה.
ד': למחרת הבחור הזה אמר לי אם את לא חוזרת אליי אני אגלה לכולם שאת באה אליי ואת יודעת שאני ערבי ומה יקרה לך שאת באה אליי, ואת רוצה להיות איתי.
ד': פחדתי מהדבר הזה.
ד': אמא שלי למחרת אומרת לי, את עוד מדממת?
ד': אמרתי לה לא.
ד': היא אמרה לי, אל תבואי אליי עכשיו שבוע ימים, לא רוצה לראות אותך, שיקרת לי, לא קיבלת מחזור, את לא באמת דיממת.
ד': וכמובן, במשך חצי שנה כל יום עברתי טרור מהבחור הזה.
ד': אם זה מעשה סדום ואם זה מקדימה ואם זה מציצות ואם הכל.
ד': וזה היה נורא, הוא היה מכה אותי והוא היה נושך אותי בשפתיים.
ד': אני חשבתי שכשבחורה הופכת בגיל 12 כמו שמקבלים מחזור מתחיל לכאוב השפתיים, חשבתי שלכולם זה ככה.
ד': אחרי חצי שנה שהייתי מסתובבת עם סימנים כחולים - - - אה ופעם אחת שלא באתי הוא בא לבית ספר וצעק את השם שלי באמצע המגרש שכל הבית ספר ישמע אותו.
ד': המנהל יצא אליו, מה קרה?
ד': אז הוא אמר, היא יודעת מה יקרה לה אם היא לא תבוא אלי.
ד': תגיד לה שתבוא אליי, אני חייב לראות אותה.
ד': המנהל לא תפס את ה"היא יודעת מה יקרה לי" הוא עבר על זה חלק.
ד': וכשיצאתי להפסקה הוא אמר לי, לכי לבחור הזה עכשיו, הוא מחכה לך.
ד': האבא של החבר הזה בא אליי כשהבן שלו ראה מה קורה, צלצל אליו, הוא הגיע, הייתי ערומה על המדרגות והבחור עליי.
ד': תפס אותו בגרון ואמר לו, אם אתה נוגע שוב בבת שלי אני שוחט אותך.
ד': ובכזאת עדינות הוא הלביש אותי וחיבק אותי, הוא אמר לי, בואי אני אקח אותך הבייתה.
ד': ואז הוא אמר, אני אגיד לאמא שלך.
ד': אמרתי לו, אל תגיד לה היא לא תאמין.
ד': הוא אמר, אני אגיד לה, זה בא ממני, היא תאמין לי.
ד': והתגובה של אמא שלי הייתה, אם היא חזרה אליו סימן שהיא רצתה את זה.
ד': הוא לא היה נוגע בה אם היא לא הייתה רוצה.
ד': אני אחרי זה התחלתי לנסוע בטרמפים ממרכז הכרמל, אחר כך שנתיים אחרי זה כשלמדתי בכפר גלים מכביש החוף בהתחלה לתל אביב, אחר כך לאילת כדי לנסוע במשאיות כדי לשכב עם הנהגים כי הם אמרו לי שאני טובה בזה.
ד': סוף סוף הייתי טובה במשהו.
ד': ומה שהכי חשוב לדעת שעוד תגובה לאונס הזה, ואני יודעת שהנהגים זה היה תגובה לאונס.
ד': התגובה היותר נוראית שהפכתי לפוגעת.
ד': גרתי עם אישה וילדה והייתי מביאה לאישה הזאת גברים כדי שיהיה לנו סמים כי התמכרתי לסמים בעקבות זה.
ד': ואם היא לא רצתה לשכב איתם הבאתי את הילדה שלה שתעמוד בחדר שלה ותסתכל על מה היא עושה- - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, גברתי, האמת, הדברים שאני שומעת הם מאוד קשים ואני מצטערת אבל אני חייבת להפסיק את זה עכשיו.
ד': רק דבר אחד אני חייבת להוסיף - שחייבים לדעת שזה לא רק מוגבלות נפגעות, גם בנים נפגעים וגם בנות פוגעות.
ד': מניסיון שלי.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בסדר גמור, תודה לך.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע התייחסות של אביבית וקמן, מנהלת מרכז לאורך הדרך, בבקשה גברתי.
אביבית וגמן שינגרוס: שלום.
אביבית וגמן שינגרוס: קודם כל אני אגיד שהדברים שאני אומר מתבססים על הניסיון שלי כמנהלת מרכז לאורך הדרך וחברת - - - שזה מרכז שזכה במכרז של משרד הרווחה והוא נותן שירות של חינוך וטיפול מיני לאנשים עם מוגבלויות.
אביבית וגמן שינגרוס: אני יכולה להגיד שאנחנו מספקים שירות לאוכלוסייה הזאת מזה חמש שנים ואני יכולה להצביע על נתונים.
אביבית וגמן שינגרוס: משנת 2013 הופנו אלינו כ-460 נשים לטיפול, מתוכן 217 הופנו בשל פגיעה מינית ידועה.
אביבית וגמן שינגרוס: 183 מהן הן נשים בוגרות ו-34 נערות מתחת לגיל 18.
עאידה תומא סלימאן: כלומר כמעט 50% מהפניות שלך.
אביבית וגמן שינגרוס: 50% מהפניות שהוגדרו מראש כטראומה מינית.
אביבית וגמן שינגרוס: מה שאני רוצה להגיד שרוב הפניות, לתחושתנו, כי אני לא מבססת את זה מחקרית אבל ככה מדברי המטפלים שעובדים אצלנו, גם מי שלא הופנתה על פגיעה מינית - - -
עאידה תומא סלימאן: מתגלה אחר כך שעברה.
אביבית וגמן שינגרוס: בדיוק.
אביבית וגמן שינגרוס: במהלך הטיפול מתגלה שהם עברו פגיעות, לא הטרדות מיניות, פגיעות מיניות, ואני מדברת על מספרים ממש גורפים.
אביבית וגמן שינגרוס: חשוב לי להגיד, אני מצטרפת לדבריה של הגברת כאן, גם בקרב ילדים, נערים וגברים עם מוגבלות אחוזי הפגיעות המיניות מאוד גבוה אבל לא בנושא הזה אנחנו עוסקים כיום.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, בכדי להבין גם כן כאשר מדברים אני אתן לך להסביר יותר על העבודה שלכם אבל בכדי להבין מה המדינה עושה כדי לאפשר טיפולים בנושא איך הנשים מגיעות אליכן?
עאידה תומא סלימאן: כלומר, מה זאת אומרת זכיתם במכרז?
עאידה תומא סלימאן: כלומר, איך ההפנייה נעשית?
אביבית וגמן שינגרוס: אוקיי.
אביבית וגמן שינגרוס: אנחנו נותנים שירותים לאגף למוגבלות שכלית התפתחותית, לאגף השיקום, שזה אנשים שגרים במסגרות חוץ ביתיות ושיקום קהילה, זאת אומרת אנשים שגרים בקהילה וליחידה לאוטיזם.
אביבית וגמן שינגרוס: ההפניות מגיעות אלינו דרך עובדות סוציאליות או מהמסגרות או מהקהילה, מהרווחה שמפנות את ה- - -
אביבית וגמן שינגרוס: ארצית.
אביבית וגמן שינגרוס: אנחנו בעיקרון זכינו בצפון אבל אנחנו כרגע נותנים שירות ארצי מקריית שמונה ועד אחרי אופקים בדרום.
אביבית וגמן שינגרוס: יש עוד זכיינים, לא רק אנחנו, בתחום הזה שנותנים שירות.
אביבית וגמן שינגרוס: הפניות עוברות למפקחת, יש מפקחות מכל אגף שאחראיות לרכז את התחום.
אביבית וגמן שינגרוס: המפקחות עוברות על ההפניה ומפנות אלינו בעצם עם אישור שלהן וזה אומר שהאנשים האלה יכולים להגיע אלינו לטיפול ללא תשלום.
אביבית וגמן שינגרוס: אנחנו מבצעים סוג של intake לכל מי שמגיע אלינו, כותבים תכנית טיפולית, שולחים את התכנית הטיפולית למפקחים ולמפקחות, הן חותמות על ההפניות ואנחנו מתחילות לטפל באנשים.
אביבית וגמן שינגרוס: ואני כן אגיד, וחשוב לי לציין את זה שבשנים האחרונות משנה לשנה אנחנו מקבלים תקציב יותר גבוה ממשרד הרווחה ובאמת הופנו אלינו כ-500-600 מטופלים בשנים האחרונות - - -
עאידה תומא סלימאן: המטפלים שלכם או המטפלות שלכם נמצאות במקומות שונים בארץ או שיש לכם מרכז שצריכים להגיע אליו?
אביבית וגמן שינגרוס: יש לנו שלושה מרכזים נייחים: אחד בקריית אתא, אחד בחדרה ואחד בראשון לציון.
אביבית וגמן שינגרוס: אבל אנחנו נותנים שירות נייד בכ-23 מוקדים בארץ.
אביבית וגמן שינגרוס: זאת אומרת, בטבריה, חצור, קריית שמונה, פרדס חנה, נצרת - - -
עאידה תומא סלימאן: אתם נמצאים גם בנצרת?
אביבית וגמן שינגרוס: אנחנו נמצאים גם בנצרת וגם בנצרת עילית.
אביבית וגמן שינגרוס: אנחנו נותנים שירות לאוכלוסייה היהודית, לאוכלוסייה הערבית, אנחנו נותנים שירות שהוא גם נגיש מהבחינה הזאת שאנחנו מגיעים לערים שונות בארץ וגם יש לנו מטפלים יהודים, ערבים, נשים, גברים, כאלה שמתמחים בנפגעים, כאלה שמתמחים בפוגעים, דוברי שפת הסימנים, מתמחים בלקויות תקשורת.
אביבית וגמן שינגרוס: אנחנו גם מטפלים באנשים שהם לא ורבליים.
אביבית וגמן שינגרוס: ככה שאנחנו עושים את המאמץ שאנחנו יכולים ותמיד יש מה להשתפר בשביל לתת את השירות הנגיש ולפנות לקהל רחב כמה שיותר של אנשים עם מוגבלויות.
אביבית וגמן שינגרוס: יש אנשים שצריכים לנסוע, אנחנו לא נמצאים בכל עיר אבל אנחנו עושים מאמצים רבים להנגיש את השירות כמה שאפשר וכפי שאמרתי נמצאים היום ב-23-24 מוקדים שונים.
אביבית וגמן שינגרוס: חשוב לי להגיד כמה נקודות שעולות מהעבודה שלנו ומדברי המטפלים שמעבירים אליי אינפורמציה.
אביבית וגמן שינגרוס: ואני רוצה לדבר קודם כל על חקירה מיוחדת לנשים עם מוגבלות שנפגעו מינית שבהחלט יש היום, כמו שיש חוקרי ילדים, יש חוקרים מיוחדים לאנשים עם מוגבלויות שאמורים להנגיש את דרכי החקירה.
אביבית וגמן שינגרוס: אני אגיד שמהניסיון שלנו למרות שהנשים והנערות האלה נחקרות אצל חוקרים מיוחדים להבנתנו כמעט אף אחד מהמקרים האלה לא מגיעים לבית משפט בשל קשיים שעולים בזמן החקירה עצמה, אם זה קשיים שמאפיינים את כל בני האדם, כולל ילדים, שזה אומר חשש ושבנאדם שנפגע לא מסוגל בהכרח לפתוח ולספר את הכל לחוקרת ברגע שהאישה נפגשת איתה ולפעמים - - - לא מזמן הייתה לנו נערה בחקירה שנאלמה דום ולא הצליחה לדבר ואחרי חמש דקות החוקרת אמרה, טוב, אין לי מה לעשות עם החקירה הזאת.
אביבית וגמן שינגרוס: לאמא אסור היה להתערב, היא יכלה לשבת בחדר מאחורה ולא להתערב ובעצם החקירה הזאת נגנזה.
אביבית וגמן שינגרוס: שוב, זה יכול לאפיין גם נערה ללא מוגבלות אבל בוודאי בוודאי את הנשים שלנו שיש להן קשיים יותר במיומנויות חברתיות ובהבנה קוגניטיבית.
אביבית וגמן שינגרוס: אני רוצה להגיד מבחינת הדיווח - הרבה פעמים ההשלכות של הדיווח על הפגיעה, שוב, זה לא מגיע לבית משפט.
אביבית וגמן שינגרוס: אנחנו מכירים מקרים רבים שאנחנו יודעים בוודאות שהאישה נפגעה וגם כולם מאמינים לה בסביבתה: הפקידת סעד, העובדת סוציאלית, הפיקוח, כל מי שמעורב, אבל בבית משפט זה לא מגיע להכרעה.
אביבית וגמן שינגרוס: בפעמים רבות מה שקורה זה שמרחיקים את האישה הנפגעת מהסביבה הטבעית בשביל המוגנות שלה והפוגעים נשארים בעיר שלהם, הם לא נפגעים, והאישה הזאת יוצאת לאיזשהי מסגרת, פעמים רבות מקבלות תרופות פסיכיאטריות ובעצם סוג של נענשות על הפגיעה שהן חוות וזה משהו שמאוד מאוד להכיל.
אביבית וגמן שינגרוס: אני אגיד גם שאצל נשים עם מוגבלות יותר מנשים אחרות הפגיעה נעשית פעמים רבות על ידי אדם מוכר.
אביבית וגמן שינגרוס: אם זה על ידי אדם מהמשפחה - - -
עאידה תומא סלימאן: זו גם הסטטיסטיקה לפגיעות מיניות באופן כללי.
אביבית וגמן שינגרוס: אבל מה שאני רוצה להגיד שההבדל אצל נשים עם מוגבלות זה שהן תלויות יותר בסביבה הקרובה שלהן לצורך תפקוד יום יומי.
אביבית וגמן שינגרוס: וכאשר הן מדווחות או מורחקות או למשל לא קורה שום דבר עם הדיווח הזה והן חוזרות לאותו בית או חוזרות לאותה סביבה וחשופות לאותה פגיעה ואפילו עכשיו האשמות כלפיהן אז איכות החיים שלהן נפגעת אני חושבת שברמה יותר גבוהה משל נשים ללא מוגבלות שכמובן הפגיעות המיניות בהן חמורות מאוד.
אביבית וגמן שינגרוס: אני רוצה להגיד עוד מילה אחת, כמה מילים אני אגיד.
אביבית וגמן שינגרוס: הפוגעים, כפי שאמרתי, לרוב מתחלקים להרשעה או מאסר.
אביבית וגמן שינגרוס: בגלל כל הקשיים שמלווים את החקירות שאני חושבת שצריך לעבוד ממש חזק על להתאים את החקירות ולהנגיש אותן עוד יותר מבחינה קוגנטיבית ואפקט ההרתעה עובד באופן הפוך כי הנשים האלה הופכות לטרף קל.
אביבית וגמן שינגרוס: אם אף אחד לא נאשם אז אלה הנשים שאפשר לפגוע בהן ולא קורה שום דבר.
אביבית וגמן שינגרוס: אני חושבת שצריך להגדיל את הענישה בארץ וזה תחום שבכותרות היום.
אביבית וגמן שינגרוס: אני חושבת שמשרד הרווחה, כפי שאמרתי, משקיע בחינוך מיני ומניעה.
אביבית וגמן שינגרוס: אבל תמיד צריך להשקיע יותר משאבים, יותר אנשי מקצוע שיתנו את החינוך הזה ובעצם ילמדו נשים איך להשמר מפגיעה ולא יטפלו רק בפגיעות לאחר מכן.
עאידה תומא סלימאן: הלוואי על כל האוכלוסייה, לא רק על אוכלוסיית נשים עם מוגבלויות כי זה מצב שהוא שייך לכלל האוכלוסייה ולא נעשה בו הרבה לצערי הרב.
אביבית וגמן שינגרוס: נכון.
אביבית וגמן שינגרוס: וזה חשוב גם להגיד שנשים עם מוגבלות הן כמו נשים ללא מוגבלות אבל המאפיינים המיוחדים שלהן עושים אותן אוכלוסיות בסיכון גבוה יותר.
אביבית וגמן שינגרוס: תודה רבה.
מסעוד גנאים: תודה רבה, תודה על הדיון החשוב והכואב, באמת כואב לשמוע על התקיפות בנשים או אנשים שהם עם מוגבלות.
מסעוד גנאים: אני חשבתי שעברנו את העניין של המודעות לאחר, לבעל המוגבלות, לכבד אותו, להכיר בו, להנגיש.
מסעוד גנאים: כבר חשבתי שעברנו שלבים מאוד מתקדמים אבל כנראה לאור כל הסטטיסטיקה ומספר התקיפות בנשים עם מוגבלות אז כנראה צריך להשקיע הרבה מאוד בעניין של החינוך והעלאת התודעה.
מסעוד גנאים: בנוסף שאנשים כאלה שהם תוקפים אולי מתוך שהם חשים שהם חזקים ובעל המוגבלות הוא חלש, הוא קורבן, הוא טרף קל, לכן הם תוקפים נשים בעלות מוגבלות בצורה הזו.
מסעוד גנאים: לכן, לפי דעתי, צריך להשקיע הרבה בעניין של החינוך והעלאת התודעה וצריך גם להשקיע הרבה בעניין של הרתיעה ושל העונש לאנשים האלה כדי שלפחות בעלת המוגבלות תרגיש שהיא בטוחה, שהיא מוגנת, יש מי שיגן עליה.
מסעוד גנאים: חשבתי שאנחנו התקדמנו בהרבה בעניין הזה שכבר זהו, שילובם, ההנגשה, ולתת להם הזדמנות שווה כמו כולם.
מסעוד גנאים: אבל כנראה שיש עדיין את התופעות הכואבות האלה שכפי שאמרתי צריכים כולנו להתגייס כדי לנסות ולהפחית את ההתקפות האלה דרך החינוך והעלאת התודעה ודרך הרתיעה והענישה.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשמוע ממשרד העבודה ורווחה.
עאידה תומא סלימאן: מארק שמיס, מנהל אגף הערכה הכרה ותכניות - - -
מארק שמיס: במנהל מוגבלויות במשרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: היה חסר המשפט האחרון.
עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי מה הקשר אבל עכשיו אני מבינה.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה קודם לשמוע אם מוכר לכם הטענות שהושמעו בתחילה בעדות הראשונה, הדבר השני הוא מה בדיוק התכניות של משרד הרווחה, שמענו על צד אחד שהוא הטיפול לאחר איתור אבל גם לפני.
מארק שמיס: בוקר טוב לכולם, אני אתייחס בכמה מישורים.
מארק שמיס: אני חושב שיש פה שני מרכיבים מרכזיים, זה באמת קשור לאיתור ומניעה והטיפול לאחר מכן.
מארק שמיס: בהקשר לאיתור ומניעה חשוב כן לציין את הפעילויות שנעשות, אני מעריך, בין 15 ל-20 השנים האחרונות.
מארק שמיס: נכון להיום אנחנו מקיימים הכשרות לפעילויות גם להורים, גם לצוותים, גם למסגרות דיור, גם למסגרות היומיות.
מארק שמיס: דבר נוסף שכן כדאי לציין זה ההנחיות שדיי ברורות לכלל המסגרות מבחינת השמירה על כבוד האדם, שמירה על פרטיות, כאשר עוד פעם, אני לא חושב שזה נכון להכנס למקרה פרטני זה או אחר כי - - - באמת הסניף אני לא חושב - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבקשת להכנס ל- - - אבל ברמה המערכתית, האם ההוראות שיוצאות מהמשרד הן ברורות בעניין של טיפול בנשים עם מוגבלויות ואנשים עם מוגבלויות במסגרות ששייכות למשרד כמו כל העניין של כוח עזר ואיך בדיוק מתייחסים לזה.
מארק שמיס: כל הנושא למשל של אנשים עם קשיי ניידות וקשיים בטיפול עצמי יש הנחיות ברורות שאישה אמורה להתייחס ולטפל באישה וגבר בגבר.
מארק שמיס: זה ברור.
מארק שמיס: עכשיו לבוא ולהגיד כרגע שאין באף מסגרת, באף מקרה שזה קורה אחרת, לא, אבל בשביל זה יש פיקוח והפיקוח בהחלט בודק את הנושא הזה כמו שאר הנושאים.
מארק שמיס: זה הנושא של שמירה על פרטיות, כבוד האדם ודברים מהסוג הזה.
מארק שמיס: זה ברמת המסגרות המטפלות.
מארק שמיס: אני כן רוצה להתייחס לפעולות הנוספות.
מארק שמיס: כל הנושא של מניעה, נכון להיום, ברוב מסגרות הדיור, למשל אנשים עם מוגבלות שכלית, שזו אוכלוסייה בחלקה מאוד מאוד חלשה, ישנם רפרנטים מיוחדים לנושא מיני חברתי.
מארק שמיס: כלומר זה אנשים שהכשרנו אותם, שהמשרד הכשיר אותם בקורסים ופעילויות כאלה ואחרות, שתפקידם לשמור על כל אותן ההנחיות וכל אותם המרכיבים של כבוד האדם, מניעה, איתור, טיפול מקומי, חיבור בין כלל הגורמים המטפלים בקהילה ובמשרד.
מארק שמיס: זה דבר נוסף שצריך לציין.
מארק שמיס: אנחנו מתייחסים לנושא של פרטיות כנושא בין המרכזיים בבניית תכנית אישית של אדם שהוא במסגרות דיור בקהילה.
מארק שמיס: יותר מזה, צריך כן לציין לגבי המרכז יום לגבי איך הדרך - - -
עאידה תומא סלימאן: האם קיבלתם תלונות בעבר על מוסדות שעברו על הכללים האלה של פרטיות, כבוד האדם, במיוחד בהקשר שאנחנו מדברים עליהם.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אם מישהי עוברת תקיפה מינית במוסד ששייך למשרד הרווחה, מה הכתובת שלה חוץ מכתובת המשטרה.
מארק שמיס: קודם כל, התשובה היא כן.
מארק שמיס: אנחנו חיים בחברה אנושית ולצערי התופעות - - -
עאידה תומא סלימאן: אפשר לקבל איזשהו היקף של התלונות האלה?
מארק שמיס: אני אסביר איך המערכת עובדת ואז אולי יהיה יותר קל כן לבקש נתונים.
מארק שמיס: כל פנייה לגבי - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא היה קשה לי לבקש את הנתונים.
מארק שמיס: קודם כל, אין שום בעיה אנחנו נוכל להעביר נתונים.
עאידה תומא סלימאן: אולי יש קושי לתת את הנתונים אבל לבקש לא.
מארק שמיס: אני רוצה להסביר איך המערכת עובדת אולי בכל זאת.
מארק שמיס: כל פנייה, כל מקרה חריג, בתחום מיני או בתחום אחר אמור להיות מדווח ומתועד במערכת.
מארק שמיס: מקרים שיש חשד לפגיעה בחסר ישע מדווחים לפקידי סעד, לעו"סים לחוק.
מארק שמיס: זאת אומרת לעובדים סוציאליים לחוק ה- - - אם זה במסגרת מוגבלות שכלית או מסגרת של אנשים עם מוגבלות פיזית אז עו"ס לחוק - - - כל המקרים האלה מדווחים לעו"סים לחוק או למשטרה.
מארק שמיס: כאשר עו"ס לחוק מפעיל שיקול דעת ובודק את הפנייה ואז מחליט מה להעביר למשטרה ומה הלאה.
מארק שמיס: כלומר, יש בהחלט התייחסות- - -
עאידה תומא סלימאן: כאשר רוצים לדווח, האם המידע איפה לדווח ולמי לדווח הוא מונגש?
עאידה תומא סלימאן: ידוע למי צריך לדווח?
מארק שמיס: המידה והנהלים מועברים לכלל המסגרות - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא מדברת על המסגרת.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על החוסים במסגרת, על הנשים או הגברים כדי לקבל טיפול, האם יש איזשהו פרסום למי צריך לפנות בעניין הזה?
עאידה תומא סלימאן: יש כתובת בתוך המוסד?
מארק שמיס: הכתובת היא בתוך המוסד, כמו שאמרת, במסגרות גדולות יותר או יותר מוסדיות יש רפרנטים לתחום החברתי והתפקיד שלהם, בין היתר, זה לוודא באמת עמידה בכללים ובנהלים ובקוד האתי שיש.
מארק שמיס: במסגרות הקטנות יותר המנהל הוא הכתובת מבחינת החוסה, מבחינת האדם, לקבל שירות לכל דבר.
מארק שמיס: המנהל יודע ומונחה שהוא מחוייב להעביר דיווח במידה והוא מקבל דיווח מסוג כזה, הוא מחוייב להעביר דיווח לעו"ס לחוק או למשטרה.
מארק שמיס: זאת ההנחיה המאוד ברורה של המשרד.
מארק שמיס: כפי שציין, בצדק, האם ישנם מקרים שמנהל, למרות הידיעה הברורה שהוא חייב להעביר, עושה את זה או לא עושה את זה, אנחנו מעריכים שרובם המכריע של המנהלים הם אנשים ישרים שעושים את זה, ולכן הפיקוח קיים ואמור לאכוף את העניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: אתה יודע שהרבה פעמים, לצערי הרב, מנהלי מסגרות יש להם אינטרס לטייח דברים כי זה קורה במשמרת שלהם, כי זה קורה במוסד שהם מנהלים, כי זה קורה כי הם חילקו את המשמרות והם יודעים שדברים כאלה עלולים לקרות.
מארק שמיס: ולכן הפיקוח של המשרד בין היתר תפקידו זה גם לעשות סיורים בתוך המסגרות ולהפגש עם האנשים.
מארק שמיס: אני רוצה להסביר, תמיד אפשר לעשות יותר ואני מעריך שאנחנו באמת רוצים לעשות יותר.
מארק שמיס: אנחנו מנסים לעשות כרגע בערוצים השונים את מה שנכון לעשות, כולל המניעה וכולל את - - -
עאידה תומא סלימאן: אז אחרי שהבנו, מה הנתונים?
מארק שמיס: אין לי כרגע נתונים בשליפה.
מארק שמיס: אם הוועדה מבקשת כמובן נוכל לבדוק ו- - -
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מופתעת.
עאידה תומא סלימאן: אתם מוזמנים לדיון שהוא קשור לתקיפה מינית על נשים עם מוגבלויות.
עאידה תומא סלימאן: הנתונים נמצאים אצלכם במשרד.
עאידה תומא סלימאן: לא מתכוננים לישיבה, לא מגיעים עם הנתונים, למה?
מארק שמיס: אני רוצה להסביר.
מארק שמיס: הנתונים הם מספרים בודדים.
מארק שמיס: מבחינת התלונות שמגיעות אלינו, אנחנו בדקנו, אנחנו לא מדברים על היקף מאוד מאוד רחב של תלונות שמגיעות להטרדה או פגיעה בתחום מיני, אני רוצה לציין את זה.
מארק שמיס: בדקנו את הנושא הזה - - - לכן אם באמת הוועדה מבקשת אנחנו נעשה בדיקה מעמיקה נוספת ובדיקה מחדש של הנתונים עוד פעם.
מארק שמיס: נצא בקריאה.
מארק שמיס: בפועל, נכון להיום המקרים הם מאוד מאוד בודדים.