GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל לזרוביץ: זו לא הקלה לנשים באופן ספציפי, זו לא משרת אם שאימא תצא הביתה, אלא שלא ייקבעו ישיבות בשעות האלה.
<מיכל לזרוביץ: לכן, כשאישה לא נמצאת בשעות אחר הצהריים בעבודה, אם מתקיימות ישיבות – גם אם המנהל שלה לא אומר לה שום דבר וזה בסדר גמור שהיא לא נמצאת וכולי, אתה לא שם אתה לא קיים.
<מיכל לזרוביץ: אם את לא מדברת בישיבה, אם את לא נמצאת בישיבה, בעצם גם אם עבדת מהבית וגם אם היית בימים אחרים בשעות אחר הצהריים, זה לא רלוונטי.
<מיכל לזרוביץ: לכן יש יומיים שבהם לא עושים ישיבות בשעות אחר הצהריים ומאפשרים, בעצם, לכל ההורים – בכלל, לכל העובדים, שיהיה להם גם פנאי וגם חיים מחוץ לשעות העבודה, אבל בעיקר להורים, ששניהם לא יסבלו מזה שמתקיימים דיונים וישיבות שבהם הרבה פעמים מגיעים להחלטות ומתקדמים, וזה אנשים שבעצם יש להם איזושהי השפעה שלא יתקיימו בשעות האלה.
<מיכל לזרוביץ: אני חושבת שעוד מהלך שאותו אנחנו מנסים לקדם ולשים אותו על השולחן, באמת זה – ואני חושבת שיש פה כן – גם אפשר להגיד - - -
ג'מאל זחאלקה: קצת זה מתבצע, דרך אגב.
<מיכל לזרוביץ: מה זה?
ג'מאל זחאלקה: האם העניין בשני ימים בלי זה, האם יש חובה על כל נגיד משרד ממשלתי לקבוע ימים ואיך אתם מפקחים שאכן זה נעשה?
ג'מאל זחאלקה: נגיד בית ספר, ניקח מקום שהוא בתי ספר, אז יש הרבה ישיבות למורים ולחוגים, איך זה מתבצע בדיוק?
ג'מאל זחאלקה: יש ימים קבועים?
<מיכל לזרוביץ: אז אני אגיד איך זה מתבצע במשרדי הממשלה.
<מיכל לזרוביץ: זה נוהל סך הכל חדש, שהוא החל מהשנה שעברה.
<מיכל לזרוביץ: יש משרדים שבעצמם המנכ"לים שלהם יזמו את המהלך הזה וקבעו, בימים שני וחמישי, הוציאו מכתב לכל המנהלים במשרד, כולל המנכ"לים עצמם שלא מנהלים ישיבות בימים האלה בשעות אחר הצהריים.
<מיכל לזרוביץ: זה לא חוק, זו הנחיה של המנכ"ל, אחריה יצאה הנחיה של נציב שירות המדינה בעניין.
<מיכל לזרוביץ: כל משרד קבע לעצמו את היומיים שבהם הוא לא עושה ישיבות בשעות אחר הצהריים.
<מיכל לזרוביץ: יש לנו בעיקרון - - -
ג'מאל זחאלקה: זה מן חוזר מנכ"ל כזה.
<מיכל לזרוביץ: כן.
<מיכל לזרוביץ: יש לנו נציגות בכל משרד, ממונות על שוויון מגדרי.
<מיכל לזרוביץ: חלק מהמידע שהן מעבירות אליי בפיקוח על מה שקורה במשרד מבחינה מגדרית, פערי שכר, נשים בדרגות בכירות וכולי, אחד הדברים האלה, בקטגוריה של איזון בית עבודה, זה האם במשרד באמת מבצעים את הנוהל הזה של יומיים בשבוע - - -
קסניה סבטלובה: את רוצה שאני אספר לך איפה אף פעם לא מבצעים?
<מיכל לזרוביץ: איפה?
קסניה סבטלובה: פה בכנסת.
קסניה סבטלובה: אנחנו היום פה נהיה עד 23:00, והסיכוי שלי לראות את התאומות הוא אפסי, כן?
<מיכל לזרוביץ: אתם גם צריכים שייצא לכם נוהל של המנכ"ל.
קסניה סבטלובה: אני אדבר על זה – אבל זה בהחלט הסנדלר תמיד הולך יחף.
<מיכל לזרוביץ: אני רוצה להגיד שכן ממה שאני למדתי ומכירה במדינות אחרות בעולם, יש גם עידוד של – עידוד באופן ספציפי וממוקד לעודד גברים לנצל זכויות הוריות.
<מיכל לזרוביץ: למשל, אפילו אם הם לא יצאו בימים האלה מוקדם, הם לא יוכלו לקבל עליהם שעות נוספות.
<מיכל לזרוביץ: זאת אומרת, קצת מעין הגבלות שמייצרות את זה שתהיה איזושהי דחיפה לדבר הזה.
<מיכל לזרוביץ: יש במדינות מסוימות בעולם, לגבי חופשת לידה לגברים, אמנם בארץ זה מאוד מצומצם, אבל גם שחופשת הלידה מורחבת וגם מי שלא מנצל אותה, אז זו לא איזושהי סנקציה, אבל הוא לא יכול לקבל את זה בימי חופש אחרים, או לא יכול לקבל תשלום על הימים האלה בצורה אחרת.
<מיכל לזרוביץ: זאת אומרת, לגרום באופן אקטיבי – כי אין מה לעשות.
<מיכל לזרוביץ: כדי שאנחנו – כדי שלנו הנשים תהיה את האפשרות להיות מצד אחד יותר זמן בעבודה ולחלוק בעצם ב – אני לא רוצה לקרוא לזה נטל, ילדים הם לא נטל, אבל הטיפול, היציאה הביתה והעשייה בשעות אחר הצהריים, אנחנו צריכים לעודד שהגברים ייצאו – זאת אומרת, אם אנחנו לא שם, אז מישהו אחר צריך להיות שם, והמישהו האחר הזה זה הגברים והאבות וזה גם המון תרבות.
<מיכל לזרוביץ: זה מאוד קשה לייצר תרבות ארגונית, אז אנחנו מנסים דרך נהלים, דרך שפה ודרך דחיפה, אבל זה בסופו של דבר באמת המון התרבות הארגונית, והעידוד לגברים לקחת את הזכויות האלה.
<מיכל לזרוביץ: אנחנו כן שמנו את זה על השולחן, מבחינתנו, כיעד, גם שנה שעברה וגם השנה, איך אנחנו מייצרים את זה שזה זכויות הוריות, ואנחנו דוחפים גברים גם לנצל אותן.
ג'מאל זחאלקה: טוב, בנוסף למה שנאמר כאן, יש עוד תופעה שהיא תופעת המשרה החלקית.
ג'מאל זחאלקה: כלומר – וזה סמוי מן העין לגמרי.
ג'מאל זחאלקה: מקבלים אותך לעבודה, אבל במשרה חלקית, כי יודעים – אם את צריכה לטפל בילדים, אז ניתן לך את הזמן הזה, תטפלי בילדים.
ג'מאל זחאלקה: לפעמים זה נשמע כאילו התחשבות, אבל בעצם כופים על האישה לעבוד במשרה חלקית.
ג'מאל זחאלקה: זה נעשה בהרבה מקומות.
ג'מאל זחאלקה: אני לא מדבר על אישה שעושה את זה מבחירה, ולפעמים היא נאלצת לעשות את זה בגלל מחסור במערכות תומכות, אם זה צהרונים ודברים כאלה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהנושא הזה הוא מאוד חשוב, כי אם אנחנו מסתכלים על המאה ה-21, ישנה עלייה מטאורית של החינוך של נשים וההישגים שלהן בלימודים.
ג'מאל זחאלקה: בחברה הערבית זה עוד בולט יותר.
ג'מאל זחאלקה: היום, שני שליש מהסטודנטים הן סטודנטיות, והן מוצלחות יותר, והבגרויות יותר גבוהות.
ג'מאל זחאלקה: אז יש לנו עכשיו מצב שיש עלייה ב – הנשים יכולות, היות ואין הרבה חסמים בחינוך, אז הכוח הנשי עולה, אבל נתקלות בבעיה כשהן באות לעבוד, ואז מה שאני מפחד שיהיה איזון חוזר.
ג'מאל זחאלקה: זאת אומרת, הן לא ימצאו עבודות מתאימות, אז הנשים יתחילו פשוט ללמוד פחות, זה יעשה כאילו – האיזון לא יהיה על ידי כך שמוצאים.
ג'מאל זחאלקה: לכן אנחנו צריכים לסלול את הדרך לעבודה לנשים בתנאים הולמים ומתאימים, ושיכולים לנצל את הכוח וה – אני לא רוצה להגיד עליונות נשית, אני אבא לחמש בנות, אז אני מוטה.
ג'מאל זחאלקה: אבל אני חושב שזה חשוב מאוד, זה דבר שצריך לעבוד.
ג'מאל זחאלקה: זה לא יבוא מאליו, צריך לפקח – העניין הזה הוא דבר שצריך לכפות אותו.
ג'מאל זחאלקה: הוא אחד הדברים הקשים ביותר.
קסניה סבטלובה: ולחנך לשינוי.
ג'מאל זחאלקה: ולחנך לשינוי חברתי, יש לזה משמעויות לא רק כלכליות, אלא גם בעניין מעמדה של האישה.
ג'מאל זחאלקה: אישה עובדת היא בדרך כלל אישה יותר חזקה.
ג'מאל זחאלקה: טוב, נשים עושות שלום, יש?
<שרה קוולר: אני רוצה להוסיף עוד משהו שאנחנו בתור נשים שרוצות לקדם מגוון של נשים בייצוג, בכל – אני לא מדברת על המספר, שהוא כמובן צריך לעלות, אלא גם המגוון של נשים שצריכות לייצג בכל מקום שהוא מקור להחלטות שמשפיעות על החברה.
<שרה קוולר: זו חסימה עוד בהתחלה, כיוון שנשים ש – כמו שאתה אמרת קודם, נשים שצריכות לעבוד, שחייבות לעבוד, דווקא הן נחסמות, ודווקא הן לא תגענה אף פעם למקום שהן יוכלו לייצג את עצמן ואת הצרכים שלהן.
<שרה קוולר: זה יוצר גם פער בתוך הקהילה של הנשים, לא רק בין נשים וגברים.
<שרה קוולר: פער על רקע חברתי, על רקע כלכלי, על כל רקע שאפשר להסתכל עליו.
<שרה קוולר: אז בנקודה הזאת, אני חושבת שזה מאוד חשוב, כי בסופו של דבר, מי כן מגיעה למקומות האלה?
<שרה קוולר: נשים, שאולי מבחינה כלכלית הצליחו לעבור את המחסום הזה.
<שרה קוולר: הבעל הרוויח מספיק טוב, אז הן אחר כך למדו וכשהילדים גדלו הן נכנסו לתוך המאגר הזה של נשים עובדות, משפיעות, מתקדמות.
<שרה קוולר: נקודה נוספת היא שבעצם ככל שיש פחות ייצוג של נשים בעמדות מפתח, עובדות בכירות, הן פחות מעורבות בכל התנאים האלה של נשים.
<שרה קוולר: מי שקובע את תנאי העבודה זה הגברים, הם קובעים לנשים.
<שרה קוולר: זה גם משפיע, וזה חשוב להסתכל על זה גם מהכיוון הזה.
<שרה קוולר: תודה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהעניין הזה בכלל של עבודת נשים, יש לו השפעה אדירה על מעמדה של האישה, גם בתוך המשפחה ולא רק בחברה בכלל.
ג'מאל זחאלקה: בסופו של דבר, זו נקודה מאוד בעייתית.
ג'מאל זחאלקה: זה יביא לצמצום תופעת האלימות נגד נשים גם.
ג'מאל זחאלקה: אם כי יש תופעות של אלימות של נשים בגלל ההצלחה שלהן.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, יש גברים שהם בטלים, לא עושים שום דבר, לא מוצלחים, ומוכיחים את הגבריות שלהם על ידי כך שהם מכים את הנשים שלהן.
ג'מאל זחאלקה: אני רואה את זה גם הרבה בחברה שלנו.
ג'מאל זחאלקה: לא בתוך – דווקא בגלל שהיא חזקה יותר והיא באה כאילו עכשיו במעמד שווה לו, הוא לא מוכן לקבל את השוויון הזה, ואז זה מתפרץ באלימות, במיוחד אם הוא אדם שפל ולא יוצלח.
ג'מאל זחאלקה: 1325 נשים.
ג'מאל זחאלקה: אסתי אשכנזי, דוקטור אסתי אשכנזי?
ג'מאל זחאלקה: לא פה.
ג'מאל זחאלקה: ויצו, ענבל אביב, איננה.
ג'מאל זחאלקה: ארגון נעמ"ת?
<קריאה: הם יצאו, יש דיון על חוק חינוך – לא זוכרת, הן אמרו לי שהן יוצאות – אה, כן, גיל הרך.
ג'מאל זחאלקה: מי עוד לא דיבר?
ג'מאל זחאלקה: בואו נגיד ככה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו שואפים לסיים תוך רבע שעה, משהו כזה.
ג'מאל זחאלקה: מי רוצה לדבר?
ג'מאל זחאלקה: מישהו רוצה לדבר עוד?
ג'מאל זחאלקה: קסניה, יש לך?
ג'מאל זחאלקה: אנחנו נערוך סיכום.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו כולנו מסכימים פה על דבר אחד בסיסי, שהבעיה היא מורכבת ויש כמה רבדים של התמודדות עם הנושא הזה.
קסניה סבטלובה: זה גם כמובן מה שאמרה חברתי, חברת הכנסת חנין זועבי, על זה שההרתעה נגד אותם מעסיקים שפוגעים ומפלים, צריכה להיות משמעותית מאוד.
קסניה סבטלובה: בנוסף, גם המודעות צריכה להשתפר.
קסניה סבטלובה: בקשר ל – יש לכם תפקיד מכריע בעניין הזה.
קסניה סבטלובה: נכון, אתם עושים עבודה נפלאה, אבל כן נכון שלא הגעתם גם לכל אישה, ויש נשים שחושבות שזה מגיע להן להיות מופלות רק בגלל שהם נשים.
<נועה נאמן: בדיוק, במיוחד מאוכלוסיות חלשות יותר.
קסניה סבטלובה: כן, זה ברור שהן אלה ש – אבל, את יודעת, כן?
קסניה סבטלובה: עוד פעם, לא רק הן נפגעות.
קסניה סבטלובה: לצערי הרב, מתוך השכנועים המגדריים שאנחנו צומחים לתוכם וצומחות לתוכם, אנחנו משוכנעות שכן, בסדר, אוקי, אז לא קידמו אותי, כנראה שלא מגיע לי, יש אנשים יותר מוצלחים.
קסניה סבטלובה: אנחנו יותר מודעות למגרעות שלנו, לחסרונות שלנו, בעוד שהצד השני סובל מעודף ביטחון עצמי.
קסניה סבטלובה: אז הכל מתחיל בחינוך, אבל גם במודעות.
קסניה סבטלובה: אף פעם לא מאוחר מידי.
קסניה סבטלובה: העניין של המסגרות ושל – אנחנו מטפלים בדברים האלה, אנחנו יושבים על זה.
קסניה סבטלובה: לצערי הרב, אין תזוזה משמעותית בעניין הזה.
קסניה סבטלובה: אני תמיד אמרתי שלא מפחיד אותי כעיתונאית לסקר מהפכות ומלחמות, מפחיד אותי לאחר לקחת את הילדים שלי מהמסגרת, כי מה יהיה איתם?
קסניה סבטלובה: אם אני לא אקח, אז הם יהיו שם על המדרכה.
קסניה סבטלובה: זה דבר שהוא ממש מפחיד.
קסניה סבטלובה: אני באה ממקום שמעולם לא הכרנו את המצוקה הזאת.
קסניה סבטלובה: אני נולדתי בברית המועצות, אמי מהנדסת בניין, סבתי רופאה נוירולוגית.
קסניה סבטלובה: אף פעם אף אחד לא נתן את הדעת על זה שהן יכולות לא להצליח, כי בכלל לא היו נסיבות שהן לא יצליחו, כי המסגרות היו – אם מישהו רוצה בזה, גם עד שעה שש ושבע.
קסניה סבטלובה: לא חייבים להשאיר עד שעה כל כך מאוחרת, אבל אם נתקעתם, אז כן אפשר, וזה משהו שאנחנו בכלל עוד לא שם, למרות שמדינות רבות באירופה כן עובדות במתכונת של לפחות עד שעה חמש-שש, כן לאפשר לשני ההורים את החירות הזאת כן לעבוד, ואחרי זה בזמנם, כשיש להם את האפשרות הזאת, לבוא ולקחת את הילד ואת הילדה מהמסגרת.
קסניה סבטלובה: זה דבר שהוא חשוב מכל, חבר הכנסת זחאלקה.
קסניה סבטלובה: זה כמובן עניין של חינוך, כן?
קסניה סבטלובה: לא רק בחברה הערבית, אלא בחברה הישראלית בכללה.
קסניה סבטלובה: הפטריארכליות עדיין לא מתה, היא עדיין מכתיבה את הטון.
קסניה סבטלובה: היא עדיין מכניסה לנשים ולגברים רעיונות שגויים מאוד, של איך החיים צריכים להיראות.
קסניה סבטלובה: אם אנחנו לא נתמודד עם זה דרך מערכת החינוך, דרך החינוך הבלתי פורמלי ובכל דרך שהיא, אנחנו נמצא את עצמנו דנים בסוגיה הזאת בעוד עשר שנים ובעוד 20 שנים, ונגיד: איך קורה שאין לנו נשים שהן שרת הביטחון, אין לנו נשים שהן שרת החוץ, אין לנו נשים בצמתים חשובות של החלטות, אין לנו נשים בהייטק, 10% בערך, כן?
קסניה סבטלובה: זה מה שיש לנו, בין 10%-17% מועסקות בהייטק.
קסניה סבטלובה: בתפקידים בכירים זה עוד פחות.
קסניה סבטלובה: אז אני באמת יוצאת מפה במחשבה, לאיזו קריאה אנחנו נוכל להסכים כדי לקדם את העניין הזה כבר עכשיו, בעידן זה.
ג'מאל זחאלקה: אני אעשה סיכום קצר, כי יש – זה לא נושא לוויכוח, אני רואה שאנחנו בקונצנזוס.
ג'מאל זחאלקה: הדבר הראשון, הוועדה קוראת לכל הרשויות לכבד את חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ולעקוב אחר ביצוע החוק בקבלה לעבודה, בתנאי העבודה, קידום בעבודה, הכשרה או השתלמות מקצועית, פיטורין או פיצויי פיטורין.
ג'מאל זחאלקה: אני גם מוסיף, הוועדה קוראת לכל הרשויות לחשוף את האפליה, אפליית נשים, בשוויון הזדמנויות בעבודה, וליצור כלים כדי למנוע ממעסיקים להתחמק מהחוק או לא לכבד את החוק מצד אחד, וליצור סיפורי כיסוי שיש סיבות אחרות.
ג'מאל זחאלקה: אני מברך על כך שנציבות שירות שוויון הזדמנויות בעבודה קובעת נוהל, שבו המעסיק צריך להוכיח שהוא לא הפלה אישה בקבלה לעבודה.
ג'מאל זחאלקה: הוועדה קוראת לנציבות לצאת במסע הסברה באוכלוסיות מוחלשות, שבהן אחוז הנשים העובדות הוא נמוך, וגם הכלים שיש לנשים הם לא מספיק – אין מספיק מודעות לעניין זכות הנשים להתקבל לעבודה.
ג'מאל זחאלקה: הוועדה קוראת לנציבות שירות המדינה לכפות או למצוא את הדרכים לבצע את ההוראה של אי קביעת פגישות יומיים בשבוע, כדי להקל על נשים שעובדות.
ג'מאל זחאלקה: הוועדה תעקוב, תמשיך לעקוב אחר המצב.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו קוראים, הוועדה קוראת גם לנציבות שירות המדינה וגם לנציבות שוויון בעבודה, ליצור כלים חדשים להתמודדות עם התופעה, ובמיוחד לא לאפשר למעסיקים לברוח מהאחריות שלהם.
ג'מאל זחאלקה: הכלי שנוצר הוא דוגמה לכך שאפשר בעצם להעמיד – לחשוף את עניין אפליית הנשים, כאשר מנסים לכסות עליו בכל מיני דרכים.
ג'מאל זחאלקה: העניין הזה צריך להרים את המכסה - להרים את המסך, סליחה, מעל התופעה הזאת, כדי שתיחשף.
ג'מאל זחאלקה: חשיפתה תאפשר שינוי מצב.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו חושבים שהשוויון – נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה יכולה להיות יותר יעילה בעבודה שלה, אם תיצור מצב של הרתעה.
ג'מאל זחאלקה: ככל שיש יותר הרתעה, אז המעסיקים בעצם יחשבו עשר פעמים לפני שהם יעשו דבר כזה.
ג'מאל זחאלקה: הכוונה היא ליצור הרתעה ולאו דווקא ענישה, אלא שענישה תהיה בעיקר למען הרתעת המעסיקים, כדי שלא יעזו להפלות נשים בגלל ההורות, או בגלל היותן נשים.
ג'מאל זחאלקה: תודה רבה, הישיבה נעולה.
נחמן שי: היושבת ראש ביקשה שאמלא את מקומה ואני כמובן עושה זאת בשמחה, בייחוד לנושא שעומד היום על סדר היום שהוא בעיני בעל חשיבות ממלכתית, אנושית מכל היבט שהוא, ציבורית.
נחמן שי: חשוב שנשמע אתכם, אתכן, וגם נחשוב ביחד מה אנו עושים כדי להתגבר על העניינים שביקשתם להעלות בפני הוועדה.
נחמן שי: יש לנו רשימה של דוברות ודוברים שביקשו להציג את הסוגייה, הם מטעם האגודה למען הלהט"ב אבל אנחנו נפתח את זה לדיון.
נחמן שי: חסרים לנו נציגי המשטרה - - - היא תגיע, היא בטח שומרת על המפכ"ל שנאבק פה בחברי הכנסת במקום אחר על נושאים אחרים.
נחמן שי: לא משעמם בבית הזה, כמו שאתם יודעים, ממש לא.
נחמן שי: חבל שלדיונים החשובים הם לא באים.
נחמן שי: טוב, אז נתחיל.
נחמן שי: הדוברת הראשונה תהיה תמר בן דוד שהיא מעמותת מעברים שתסביר ותציג את המצב הקיים, את המורכבות ומשם נלך.
<תמר בן דוד: שלום, אני תמר, אני פה לייצג את ארגון מעברים לשינויי בר קיימא לקהילה הטרנסג'נדרית.
<תמר בן דוד: יש לנו כמה נושאים שצריכים לעלות היום בפני הוועדה.
<תמר בן דוד: אני אשמח להתחיל בנושא של הרווחה, של מענים הולמים לקהילה הטרנסג'נדרית במשרד הרווחה.
<תמר בן דוד: אני אציג איזשהו סיכום של נייר העמדה שלנו שאני מקווה שבקרוב יפוזר פה בשולחן והוגש לוועדה מראש ואני אשמח גם להקריא עדות אחר כך של יעל רשלין שהיא חברת קהילה שלנו שחווה קשיים מול משרד הרווחה.
<תמר בן דוד: לסיכומו של דבר, בנייר העמדה אנחנו מציגים גם את המערך שאנחנו כארגון מקיימים.
<תמר בן דוד: חשוב לציין, הארגון שלנו הוא ארגון מתנדבים, התקציב היחיד שאנחנו מקבלים באופן קבוע מגיע מעיריית תל אביב.
<תמר בן דוד: הממשלה לא מקצה לנו שום תקציב למערכי הסביבה שלנו והתקציב היחיד שאנחנו מקבלים מתועל כולו למערך שנקרא מעברים עונים שהוא סיוע ישיר לחברי הקהילה שלנו.
<תמר בן דוד: מה שאנחנו מבקשים בנייר העמדה זה גם שינוי של המצב הקיים שכולל חוסר הנגשה, חוסר במענים ייעודיים.
<תמר בן דוד: כלומר, גם המענים הקיימים כלפי הציבור כולו אינם מותאמים והאנשים שעובדים בהם אינם עוברים הכשרות מתאימות, אינם יודעים כיצד לטפל בנו והרבה פעמים אפילו מפלים את חברי הקהילה באופן חורג, שהוא לא רק איך שהיינו רוצים שיקרה אלא גרוע ממה שאמור להיות.
<תמר בן דוד: במצב הקיים - - -
נחמן שי: תמר, אתם מדברים רק על משרד הרווחה ככתובת ממשלתית או גם על משרדים או גופים ממשלתיים אחרים?
<תמר בן דוד: לא, יש לנו גם נייר עמדה בנוגע להתנהלות של שב"ס, בהקשר של אסירים ועצורים מהקהילה הטרנסג'נדרית ויש לנו נייר משותף עם האגודה למען הלהט"ב בהקשר של אלימות משטרתית שנינה בקרוב תציג.
<תמר בן דוד: אז כאמור אני מבקשת להתחיל בעניין של הרווחה.
<תמר בן דוד: מה שאנחנו מבקשים, אז כמו שאמרתי, זה שינוי של המצב הקיים בחוסר במענים ייעודיים לקהילה הטרנסג'נדרית, מיוחדים, ובחוסר הכשרה במענים הקיימים.
<תמר בן דוד: שני הדברים הנוספים זה מחסור חמור בשירותי רווחה הכוללים דיור, זה משהו שחשוב לנו לשים עליו דגש.
<תמר בן דוד: קיימים כעת מעט מאוד מענים, יש התפתחות בשנתיים האחרונות בערך בנושא הזה אבל זה מאוד לא מספיק.
<תמר בן דוד: יש לנו את בית דרור, יש לנו עוד שלטר ועוד הוסטל שנפתחו עד גיל 25 על ידי עמותת אותות שמנהלת את בית דרור.
<תמר בן דוד: זה לא מספיק.
<תמר בן דוד: אין לנו מענים למעל גיל 25, אין לנו מענים מבחינת דיור ארוך טווח של דיור ציבורי באופן הכי פשוט.
<תמר בן דוד: והדבר השלישי זה העניין של הורות טרנסג'נדרית שאני אשמח עכשיו להקריא את העדות של יעל: "קוראים לי יעל רשלין ואני טרנסג'נדרית, אמא, הורה לשלושה ילדים, ולא החלפתי מילה עם שני הילדים הגדולים שלי בשנתיים וחצי האחרונות.
<תמר בן דוד: לפני שנה וחצי אחרי שיצאתי מהארון רשויות הרווחה ראו לנכון לקחת ממני את בתי הקטנה שעד לאותו הזמן הייתה איתי כמחצית מהזמן ולתת לי לראות אותה תחת השגחה במרכז קשר, מקום בו הורים נרקומנים ואלימים נפגשים תחת השגחה עם ילדיהם".
<תמר בן דוד: "אני לא מסוכנת, הם הודו, הקשר שלי עם ילדתי לא היה רעוע או פגוע, הספיק להם שיצאתי מהארון כדי לשים אותי במשך 10 חודשים תחת השגחה במרכז קשת.
<תמר בן דוד: עד היום, שנה וחצי לאחר מכן, אני מוצאת את עצמי רצה מתסקיר לתסקיר, מוועדה לוועדה בלשכת הרווחה, ממשפט למשפט כשאני מתחננת מגורמי הרווחה להחזיר לי את ילדתי.
<תמר בן דוד: יותר משנה וחצי שאני לא מבלה עם ילדתי בשבתות, בחגים או בחופשות".
<תמר בן דוד: "בסוכות האחרון ביליתי את כל חול המועד במסדרונות בית המשפט לענייני המשפחה בירושלים, התחננתי בפני השופט שיוציא צו שיאפשר לי לבלות עם ילדתי בסוכות.
<תמר בן דוד: אך השופט בהעדר הסכמה מרשויות הרווחה בחר להמנע מלהוציא פסיקה וכל מאמציי היו לשווא.
<תמר בן דוד: כבר שנה וחצי אני מוצאת את עצמי מתמודדת עם אטימות רשויות הרווחה ומשיכת הכתף שלהם.
<תמר בן דוד: אני לא מסוכנת לילדה שלי, אני גם הורה מיטבי לילדתי לפי כל חוות דעת מקצועיות והיא אוהבת אותי יותר מכל".
<תמר בן דוד: "הבעיה לא אצלי והם מודים.
<תמר בן דוד: הבעיה היא בסביבה, באווירה הרעילה והלא מקבלת, בתנאים שכרגע מונעים ממני מלהיות עם ילדתי ליותר משעתיים וחצי שבועיות, הבעיה היא לא בי.
<תמר בן דוד: אבל למרות שהבעיה לא נמצאת איתי אני עדיין חיה בעולם בו ההורות שלי נמדדת בכמה שעות בודדות בשבוע, בעולם בו הילדה שלי נמצאת איתי פחות שעות מאשר חוג בלט.
<תמר בן דוד: ההורות שלי מוחזקת בשבי רשויות הרווחה שעבורן הגורם שמערער את המערכת היא ההורה הטרנסג'נדרית בעודן מתעלמות מאלו שיוצרות, מתחזקות את הסביבה הרעילה בה חיים ילדיי.
<תמר בן דוד: לי רק נאמר שהסביבה הרעילה היא תוצאה מובנת לגמרי לאנשים טרנסג'נדרים כמוני".
<תמר בן דוד: "הסיבה שאני לא מופיעה בפניכם, למרות שבאמת רציתי, היא שפורים עוד שבוע ואני שוב נכנסת לסחרחרת המוכרת מול רשויות הרווחה והמשפט כדי לקחת את בתי לקריאת מגילה.
<תמר בן דוד: הייתי שמחה לעמוד בפניכם במקום לכתוב את הדברים הללו, אבל אני עומדת מול מאבק מוסף על החגים המתקרבים וכהורה שמשלמת מזונות על ילדיה וחייבת לתחזק מקום עבודה ולנצל את ימי החופשה שלה כדי להופיע בפני רשויות הרווחה והמשפט, הרי שלא נותר לי זמן פנוי להופיע ולומר דברים חשובים אלה בפניכם.
<תמר בן דוד: לצערי, זה נורא קשה לאישה טרנסג'נדרית לתחזק מקום עבודה וגם להלחם ברשויות המדינה על הזכות להיות הורה.
<תמר בן דוד: זכות מולדת עבור כל אדם ואדם במדינת ישראל אלא אם כן את הורה טרנסג'נדרית".
<תמר בן דוד: לסיכומו של דבר באופן כללי גם בנייר עמדה שלנו, צריך להסביר, זה לא רק המקרה של יעל, זה מקרה שאנחנו מכירים מפעמים רבות שבדיוק הדברים האלה קורים שוב ושוב.
<תמר בן דוד: עובדות סוציאליות מחליטות על דעת עצמן שלהיות טרנסג'נדר זה לא להיות הורה טוב.
<תמר בן דוד: אם אפשר אולי ש- - -
נחמן שי: טוב, רגע, יהיו לנו הרבה דברים, נתנו לך, תמר, לדבר הרבה וזה חשוב המכתב אבל אני רוצה לתת גם זמן לאחרים.
<תמר בן דוד: אז אולי ירון גל ש- - -
נחמן שי: אבל נינה מופיעה כרגע ברשימה.
נחמן שי: מי זה ירון?
<ירון גל: אני עובדת סוציאלי שעובד עם הקהילה הטרנסית, אני מנהל דירות מעבר שתמר הזכירה של - - -
נחמן שי: אוקיי, אז אתם מעדיפים את נינה או אותך עכשיו?
<ירון גל: תמיד מעדיפים את נינה.
נחמן שי: אז נינה.
<נינה הלוי: שלום, לי קוראים נינה הלוי, אני נמצאת כאן בתפקידי כרכזת תחום להט"ב במרפאה הניידת של מרפאת לוינסקי, לשכת הבריאות תל אביב.
<נינה הלוי: המרפאה שלנו מציעה בדיקות חינמיות ואנונימיות למחלות מין ומענה פסיכוסוציאלי לאוכלוסיות סיכון, ובכלל זה נשים טרנסג'נדריות וסיסג'נדריות וגברים הלכודים במעגל הזנות.
<נינה הלוי: דווקא בימים האלה של גיבוש הצעת החוק לאיסור צריכת זנות ושיקום שורדות זנות אני רוצה לתאר לכם קצת ממה שקורה בשגרת זנות הרחוב של הטרנסיות שאני מלווה.
<נינה הלוי: אז פשוט אני מתארת מקרה שקרה ממש לפני שבוע.
<נינה הלוי: מונה, בחורה טרנסית בת 27, במקור ממזרח ירושלים, ישבה בלילה על המדרגות בהר ציון, אזניות באזניים ופחית "אקסל" לידה.
<נינה הלוי: באו שוטר ושוטרת, ביקשו תעודת זהות, אמרו שרושמים לה דוח על רעש.
<נינה הלוי: אמרו לה לקום ולבוא איתם.
<נינה הלוי: קמה, נשפכה הפחית של האקסל.
<נינה הלוי: רשמו לה עוד דוח על זריקת פסולת.
<נינה הלוי: הורידו אותה מתחת למדרגות, השוטר אזק אותה והשוטרת עמדה וצילמה אותה בוידאו.
<נינה הלוי: בשלב הזה היא איבדה את זה, העיפה לשוטרת את הטלפון מהיד, רשמו לה גם דוח על תקיפת שוטרת.
<נינה הלוי: סירבה לחתום על הדוחות.
<נינה הלוי: הכניסו אותה לניידת ולקחו לתחנת שרת.
<נינה הלוי: צעירה אחרת שהייתה בזירה צילמה את כל האירוע.
<נינה הלוי: צעירות היום, איך שקורה דבר כזה מול המשטרה כולן שולפות מצלמות ומתחילות לצלם, כבוד.
<נינה הלוי: שוטר קרא לה אליו, דרש ממנה למחוק את הסרטון, היא מחקה לקול מחאות של צעירות אחרות שמכירות את השוטר ויודעות שהוא מטרטר סדרתי וידוע לשמצה בכל.
נחמן שי: הוא נשאר גם כשמוחקים אותו.
<נינה הלוי: צריך לבוא ולאסוף את זה בזמן, לי אין את המיומנות הטכנית לזה, ניסיתי להשיג, לא הצלחתי להשיג את הסרטון.
<נינה הלוי: הצרות לא נגמרות כאן.
<נינה הלוי: לקחו את מונה לתחנת שרת, גם בתחנה המשיכו לצלם ולהשפיל אותה.
<נינה הלוי: אותו שוטר שגם הקפיד לפנות אליה בלשון זכר ולקלל אותה בערבית, שם כפפות על הידיים לפני שחיפש לה בתיק ואמר מול כל העצירים והשוטרים שהיו שם שבטח יש לה מחלות אז צריך להזהר.
<נינה הלוי: מונה אומרת שאם לא הייתה מאחורי סורגים הייתה מנסה להרוג אותו ומעדיפה למות בעצמה באותו רגע.
<נינה הלוי: היו הרבה עצירים בתחנה, החליטו להעביר אותה לתחנת התקווה.
<נינה הלוי: החוקר בתקווה שמכיר אותה ויודע שהיא בחורה שקטה שלא עושה צרות שחרר אותה מיד הבייתה.
<נינה הלוי: אבל מפה לשם זה עוד טראומה לכל החיים, לא הראשונה ולא האחרונה.
<נינה הלוי: בימים שאחרי זה היא הייתה מאוד מאוד בטראומה, לא ישנה, עשתה הרבה סמים ואלכוהול, לא יכלה לשכוח את האירוע ועד עכשיו היא עוד לא חזרה לעצמה.
<נינה הלוי: וצריך להגיד שהיא פשוט יוצאת לזירה הזאת לילה לילה וחווה את הדברים האלה ממש כשהמשטרה מחליטה להתלבש וזה פשוט קורה לילה, לילה באותה צורה.
<נינה הלוי: לסיכום, אני רואה בחודשים האחרונים תהליך מדאיג שחוזר על עצמו בזירות שונות של זנות רחוב.
<נינה הלוי: כוחות של משטרה ופיקוח עירוניים ממררים במכוון את חייהן של נשים בזנות, מפיצים דיסאינפורמציה ביחס לחוק הפללת הלקוח ולמעמד החוקי של העוסקות בזנות, מטילים קנסות ומוציאים צווי הרחקה בתואנות שווא.
<נינה הלוי: נראה שלמרות שאנחנו נמצאות בתהליך של שיפור התקשורת ושיתוף הפעולה עם גורמים במשטרה, ואני חייבת לציין את זה, למשל אנחנו מעבירים עכשיו הכשרות בנושאי להט"ב בקורס חוקרי נפגעי עבירה במכללה הלאומית לשוטרים ויש שיח קונסטרוקטיבי מול תחנות שונות במרחב איילון למשל.
<נינה הלוי: בסך הכל ההבנה שאנשים בזנות זכאים להגנה משטרתית לא פחות מכל אדם אחר והבנה שיש לכבד את הזהות המגדרית של אדם, תהא אשר תהא, עדיין לא חלחלה ולא הגיעה לשוטרים שנמצאים במגע עם האוכלוסייה בשטח.
<נינה הלוי: בהקשר זה גם ראוי להקדיש זמן לסוגייה של יחס המשטרה והשב"ס לעצורים ואסירים מהקהילה הטרנסית, נושא כאוב שאנחנו מעלים שוב ושוב כבר שנים.
<נינה הלוי: עורך הדין עידו קטרי מפרוייקט גילה להעצמה טרנסית ירחיב עליו בהמשך.
נחמן שי: תודה נינה.
נחמן שי: אני רוצה להציג בפניכם את חברת הכנסת מרב מיכאלי, היא לוחמת נועזת וחלוצה בתחום הזה של זכויות אדם בכלל ושל הזכויות של הקהילה והיא מאוד שמח שהיא הצטרפה אלינו.
מרב מיכאלי: תודה רבה נחמן, כבר היה שווה לי לבוא בשביל הדברים האלה.
מרב מיכאלי: אני פה מייצגת את חברותיי, אנחנו יו"ריות השדולה הגאה שמאוד מאוד מאושרות ועצובות ביחד מן התמהיל הזה.
מרב מיכאלי: לפתוח בהמון המון ועדות, רוב הוועדות של הכנסת מקיימות היום, זאת הפעם השלישית, ביום זכויות הקהילה בכנסת.
מרב מיכאלי: אני חושבת שכולכן או לפחות רובכן ורובכם הייתם שותפות להתרגשות שעדיין אנחנו עוד קצת על האדים שלה מהפעם הראשונה שהיושב ראשו והכנסת הסכימה לציין באמת בכנסת יום זכויות הקהילה.
מרב מיכאלי: ולמרבה הצער, זה עדיין מאוד מאוד מאוד נדרש.
מרב מיכאלי: נינה, צריך להגיד, שרק מהסיפור שלך מספר השכבות של הדברים שדורשים טיפול שעלה מהסיפור הזה שסיפרת ויעלה בכל אחד מהסיפורים שיסופרו כאן הוא מספר גדול מאוד של שכבות.
מרב מיכאלי: וצריך להגיד שאנחנו כל הזמן במן, איך אני אגיד, יש צעדים בכיוונים כמעט מנוגדים.
מרב מיכאלי: מצד אחד יותר לגיטימציה לקהילה בכלל, יותר מודעות ציבורית לקיומה ולייחוד שלה ולצרכים המיוחדים שלה.
מרב מיכאלי: אנחנו רואות ורואים את זה באמת בכל זירה.
מרב מיכאלי: אנחנו גם רואות ורואים שהציבור הישראלי ככלל יש לו למשל העבודה שיש תמיכה של 80% ומעלה בציבור הישראלי בנישואים גאים למשל אז מלמדת באמת שכן יש פתיחות בציבור הישראלי, אבל מצד שני דווקא הפתיחות הגדולה הזאת ודווקא הנוכחות במרחב הציבורי ההולכת וגדלה של הקהילה מעוררת גם את ההתנגדויות, את האלימות, את הפחדים, את הקשיים, שלמרבה הצער המערכות כמערכות לא עושות מספיק לא להכיל אותם, לא להתמודד איתם, לא להלחם בהם ולא לחנך כנגדם.
מרב מיכאלי: הסיבה לזה היא בחלקה זה דברים שהם באנושיות של כולנו, אבל בחלקן, וצריך לשים לזה לב ולתת לזה דין וחשבון, בחלקן הסיבות הן שבהנהגה של מדינת ישראל יושבים היום אנשים שמתנגדים באופן אידיאולוגי ובאופן מעשי ובאופן אקטיבי לתת שוויון זכויות לחברות וחברי הקהילה הגאה.
מרב מיכאלי: והן עושות ועושים את זה בחקיקה, במשאבים ואולי הדבר הכי נורא שהן עושות ועושים את זה באופן שהם מתבטאים.
מרב מיכאלי: הם מרשים לעצמם הם, בפינתנו, אם בארזים מתבטאים בצורה מחפירה בענייני הקהילה אז ברור שאחר כך אזובי הקיר למיניהם מרשים לעצמם להתנהג בצורה אלימה ולדבר כמו שמדברות וכותבות וכותבים על הקהילה.
מרב מיכאלי: ככה שהמאבק שלנו, וזה דבר שאני אומרת בכל ועדה שאני באה אליה, חברות וחברים, מהיום יותר מתמיד הקהילה צריכה להבין שזה מאבק פוליטי.
מרב מיכאלי: זה מאבק על עמדות הכוח שבהן נקבעים החוקים ובהן מחולקים המשאבים.