GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוברת: היו לי ניסיונות לצאת לעבוד.
<דוברת: עבדתי בניקיונות גם במרכז הארץ.
<דוברת: 16 שנים אני מנסה להביא אוכל, קצת כסף לילדים שלי כדי לשרוד.
<דוברת: בסופו של יום האישה הראשונה משלמת את המחיר וגם הילדים.
<דוברת: אבל עזבו אותנו הנשים, מה עם הילדים?
<דוברת: הילדים הם אלה שמשלמים את המחיר הקשה ביותר.
<דוברת: יש לחץ ומתחים גם של הילדים.
<דוברת: יש קשיים רגשיים, בעיקר מגודל האחריות, שנופלים עלי של גידול הילדים והדאגה להם ולפרנסה שלהם.
<דוברת: המשפחה הגרעינית שלי לא עוזרת.
<דוברת: אומרים לי: תעזבי את הילדים ותבואי אלינו.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה על האומץ בכך שהגעת ונתת לנו את העדות הזאת, אנחנו מבינות את הכאב שאת עוברת ואת מערכת הדיכוי שאת נמצאת בה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי עוד הרבה נשים נמצאות במערכת הזאת.
דב חנין: תודה, גברתי יושבת-ראש הוועדה, אני מברך על הדיון החשוב הזה ואני מציע שהוועדה תמשיך ותעקוב מקרוב אחרי העבודה הזאת.
דב חנין: אני אומר את זה לא רק מבחינת היחסים הרגילים שבין כנסת לבין ממשלה, אלא גם מבחינת היכולת של הוועדה בראשותך, גברתי, לתרום לדיון הזה.
דב חנין: אני אומר את זה מתוך ההיכרות שלי רבת השנים אתך, עם המעורבות שלך, הידע שלך המקצועי והליווי שאת מלווה את הסוגיות האלה לאורך הרבה שנים, עוד לפני שנבחרת לכנסת, כך שאני מאוד-מאוד מקווה שהעבודה הממשלתית תיעשה בתיאום ובשיתוף פעולה עם הוועדה הזאת, שיכולה מאוד-מאוד לתרום לתהליך.
דב חנין: אני מסכים עם כל הדוברות שדיברו לפניי, אני לא אחזור על הדברים.
דב חנין: אני מצטרף גם לדברי חברי, חבר הכנסת אבו מערוף, שהכותרת המדויקת לעבודה שלנו צריכה להיות כותרת של מאבק.
דב חנין: לא רק התמודדות, אלא מאבק רחב, מאבק שבו המטרה שלנו צריכה להיות ברורה, אנחנו שואפים להגיע למצב של אפס פוליגמיה בחברה שלנו.
דב חנין: זו המטרה שאליה אנחנו שואפים, והיא מטרה מאוד-מאוד ברורה.
דב חנין: יש בנושא הזה הרבה מאוד ידע.
דב חנין: אנחנו כבר שמענו כאן בדיון נשים ערביות בדואיות מהנגב, פעילות, וגם אישה שהעידה מתוך הניסיון שלה.
דב חנין: יש הרבה מאוד ידע, ויש נשים בדואיות מדהימות בנגב, עם יוזמות חברתיות ועם הובלה חברתית של נושאים, עם הרבה כוח, עם הרבה תבונה מעשית והרבה ידע.
דב חנין: נראה לי, גברתי המנכ"לית, שההסתייעות בידע הזה והגיוס של הכוחות האלה של הנשים המרשימות והמדהימות האלה שקיימות בחברה זה יכול להיות דבר מאוד-מאוד משמעותי.
<אמי פלמור: זה מה שאנחנו עושות.
דב חנין: אני חושב שזה חשוב מאוד.
דב חנין: אני גם מסכים שאנחנו צריכים להבין את השאלה, לא רק כשאלה משפטית, אלא קודם כול כשאלה חברתית ופוליטית.
דב חנין: ופה אני רוצה להגיד בגלוי איפה אני רואה קושי, שגם אותו אנחנו צריכים לראות.
דב חנין: אני שם אותו על השולחן לא בכדי להצדיק חוסר התמודדות, אלא בכדי להבין את המורכבות.
דב חנין: היום אנחנו נמצאים למרבית הצער, למרבית הטרגדיה, במצב שבו בחברה הערבית הבדואית, לא קשור לנושא הזה בכלל, יש תחושה כללית – זו האמת, אני אומר את זה כאן בדיון זה – שהממשלה נמצאת אתה במלחמה, עם כל החברה הערבית הבדואית בנגב בשאלות אחרות, שאלות של קרקעות, בתים ובנייה וכל מיני דברים אחרים.
דב חנין: ועל הרקע הזה לנהל את ההתמודדות הזאת בצורה חכמה, כדי שהיא לא תיתפס ולא תיכנס לתוך המסלול הקטסטרופלי הזה, אלא תהיה חלק מהתמודדות עם החברה, כדי לתקן קשיים, בעיות וחסרונות שקיימים בחברה, תוך גיוס הכוחות החיוביים, העצומים שקיימים בחברה, גם בחברה הערבית הבדואית כמו בכל חברה אחרת.
דב חנין: זו לדעתי סוגיית מפתח חשובה ביותר.
דב חנין: ונקודה מעשית.
דב חנין: עם כל ההצעות הרבות שיש, וכולן חשובות, זו נקודה קריטית לדעתי, ואני עוקב אחרי הנושא הזה כמה שנים בחוסר הצלחה.
דב חנין: כשאנחנו מדברים על חינוך של נערות ערביות בדואיות בנגב, אנחנו עדים לנפילה דרמטית של שיעור ההשתתפות שלהן בבית הספר ברגע שמסתיים בית הספר היסודי, שנמצא במקום שהן גרות, והן צריכות לעבור או לחטיבת ביניים או לבית ספר תיכון שנמצא מחוץ ליישוב.
דב חנין: זה המקום שיש בו נפילה דרמטית בשיעור של ההשתתפות שלהן במערכת החינוך.
דב חנין: אני חושב שאם יש נקודה אחת שכבר בשנה הבאה הייתי מציע שנתחיל את השנה הבאה עם מצב אחר, זו הנקודה.
דב חנין: לייצר מצב שבו בכל ריכוז משמעותי יש לא רק בית ספר יסודי, אלא יש גם חטיבת ביניים ותיכון, וכך המון נערות יוכלו להמשיך ללמוד.
דב חנין: גבירותיי, השרה והמנכ"לית - - -
איילת שקד: חבר הכנסת חנין, שתדע, שר החינוך הכין תוכנית חומש לבניית בתי ספר ביישובים הבדואים.
איילת שקד: עשיתי שם סיור.
איילת שקד: ראיתי שחלק מבתי הספר התחילו להיבנות.
איילת שקד: זו נקודה שמטופלת עם הרבה מאוד תקציבים ממשרד החינוך.
איילת שקד: זו נקודה מאוד נכונה.
דב חנין: הסוגיה הזאת של מעמדן של נשים היא כמובן המבחן - - -
עאידה תומא סלימאן: השאלה היא רק אם בתי הספר האלה שנבנים הם נבנים - - -
דב חנין: ממוקמים במקומות הנכונים.
עאידה תומא סלימאן: יש הכפרים הלוא מוכרים, שם הבעיה הרצינית.
דב חנין: מבחינה זו הגישה של משרד החינוך ברמה העקרונית היא גישה יותר נכונה, כי היא אומרת: אנחנו, כמשרד החינוך, לא מתעסקים בשאלות שלא נוגעות לנו.
דב חנין: ילד הוא ילד, לא משנה מה קרה, ההורים שלו עשו כך או אחרת, מבחינתנו הוא ילד, אנחנו ניתן לו פתרון חינוכי.
דב חנין: זאת צריכה להיות הגישה בנושא של בתי הספר.
דב חנין: זו חייבת להיות הגישה של משרד החינוך בנושא של בתי הספר.
דב חנין: השכלת נשים היא המפתח הכי חשוב להתקדמותה של החברה.
עאידה תומא סלימאן: עו"ד אודליה חן, יו"ר פורום משפחה ובתי דין רבניים, לשכת עורכי הדין.
<אודליה חן: בוקר טוב, גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, מנכ"לית משרד המשפטים וחברי הכנסת.
<אודליה חן: קודם כול, צר לי שאין פה נציג של בתי הדין הרבניים, כי, גברתי, פתחה בפתיח שלה בעלייה בהיתרים של בתי הדין הרבניים.
<אודליה חן: אני כן הייתי נוכחת בדיון הקודם שהיה פה מנהל בתי הדין הרבניים, הרב יעקבי.
<אודליה חן: הוא דיבר על נתונים, וגם אני מקבלת את הדוחות של בתי הדין – הוא דיבר על נתונים של 11 היתרים במהלך שנת 2015.
<אודליה חן: נמצא פה מנהל בתי הדין השרעיים, לא ראינו סטטיסטיקות או היתרים לכמות ההיתרים שניתנת במהלך השנים.
<אודליה חן: אני כמובן מניחה שאפשר לקבל את זה, אבל אני חושבת ש-11 היתרים בשנה זה מקרים חריגים.
<אודליה חן: צריך לחשוב גם באופן הדדי, כי ראינו לא מזמן ונחשפנו לפסק דין שגם אושר בבג"ץ, של אישה שבעלה היה צמח והחליטו בבית הדין הרבני לבוא ובצעד אמיץ ולעזור לאישה הזאת.
<אודליה חן: ולכן לבוא ולומר שיש עלייה, אני באמת לא יודעת מאיזה נתונים, גברתי, ניזונה, אבל אני מוכנה כמובן להעביר את הנתונים.
עאידה תומא סלימאן: אני ניזונה מנתונים אמיתיים שקיבלתי לידיים שלי, והתקיים דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, יש לך מה לתרום לדיון הזה?
<אודליה חן: בוודאי.
<אודליה חן: אני מוכנה להעביר את הדוחות העדכניים, כי הדוח מעודכן לשנת 2015 על 11 היתרים בלבד.
<אודליה חן: אני לא צריכה להיכנס כמובן לכל הקשיים כדי לקבל היתר נישואים, כי זה באמת לא קשור לדיון, אבל לגופו של עניין שמחתי לשמוע על הוועדה.
<אודליה חן: אני חושבת שצריך להיות בוועדה הזאת גם נציג של לשכת עורכי הדין, אני אשמח אם גברתי המנכ"לית תראה לנכון לזמן גם נציג של לשכת עורכי הדין לוועדה הזאת.
<אודליה חן: כמי שמטפלת גם בתיקים אישיים - - -
ענת ברקו: סליחה, אודליה.
ענת ברקו: למה צריך נציג של לשכת עורכי הדין?
ענת ברקו: אני חושבת שיש בצוות הזה מספיק משפטנים.
עאידה תומא סלימאן: מספיק עורכי דין.
ענת ברקו: אולי יותר נציגים של נשים נפגעות פוליגמיה למשל הייתי רוצה לראות שם.
<אודליה חן: אני אסביר.
<אודליה חן: גם אצלנו בפורום המשפחה יש ועדה של בתי הדין השרעיים, קודם כול, ולכן אני חושבת שחשוב שיהיה נציג.
<אודליה חן: לשכת עורכי הדין מגישה נייר עמדה כחלק מכל הסדר חקיקתי שמובא לכנסת, ולכן אמרתי שנשמח.
<אודליה חן: זו רק כמובן המלצה.
<אודליה חן: אני חושבת בראש ובראשונה שחשוב לעמוד על הבעייתיות איך לאתר גם בחברה בישראל באופן כללי את הפוליגמיה.
<אודליה חן: צריך להבין שפוליגמיה זה לא רק עניין של מרשם נישואים.
<אודליה חן: יש בעיה.
<אודליה חן: גברים היום מחזיקים מאהבות, יש להם ילדים מהן, זה דברים שאי-אפשר לעקוב אחריהם, חשוב להבין את הבעיה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: החוק הישראלי מאפשר ידועות בציבור.
<אודליה חן: נכון, ידועים בציבור.
עאידה תומא סלימאן: זה סוג אחר של פוליגמיה.
<אודליה חן: אין לנו הסדר חקיקתי.
<אודליה חן: כל הסוגיה של ידועים בציבור מוסדרת בפסיקה של בתי המשפט לענייני משפחה, כך שאני סבורה שחשוב, אם כבר, לבוא ולעגן הסדר חקיקתי בסוגיה הזאת, על מנת למנוע את הפתרון של גבר שהוא נשוי, שיש לו עוד אישה שלא נשואה לו, מאהבת או ידועה בציבור, ויש להם ילדים משותפים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהנושא שהעלית בסוף הדברים שלך הוא נושא חשוב מאוד, ואז דיברנו גם עליו בפגישה שהיתה עם השרה.
עאידה תומא סלימאן: החוק במדינת ישראל – אני מבינה למה חוקקו את החוק שאפשר את הנושא של ידועה בציבור, כדי לפתור את הבעיות של חוסר אפשרות לחתונה ברבנות אצל חלק מהאוכלוסייה, אבל זה הפך לכלי שמשתמשים בו כדי לקיים מערכות יחסים פוליגמיות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהצוות צריך להתייחס גם אל זה איכשהו.
עאידה תומא סלימאן: הצוות הבין משרדי, יתייחס לנקודה הזאת, וימצא דרכים להתמודד גם מול התופעה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: יש פוליגמיה שהולכת באופן גלוי ויש פוליגמיה שהיא קצת סמויה.
עאידה תומא סלימאן: היא לפי החוק קורית.
זוהיר בהלול: ההתפלגות המגדרית בדיון הזה כבר מדאיגה.
זוהיר בהלול: שימי לב שבשולחן הנשיאות המאזן הוא שבע לעומת שניים, שבע נשים לעומת שני גברים - - -
עאידה תומא סלימאן: זה קורה תמיד בוועדה אצלי.
זוהיר בהלול: מסביב לשולחן המשנה 11 נשים ושישה גברים, אם ספרתי נכון.
זוהיר בהלול: זה אומר שהבעיה היא לכאורה בעייתן של הנשים.
זוהיר בהלול: ולא כך הדבר, הבעיה היא של הגברים.
זוהיר בהלול: ולכן אני מניח - - -
עאידה תומא סלימאן: זה אומר שהנשים יותר אמיצות בפתרון הבעיות.
זוהיר בהלול: לא.
זוהיר בהלול: היעדרותם של אלה שגורמים לקורבנות זועקת לשמים.
זוהיר בהלול: ואני חושב שאנחנו צריכים לבדוק את התנהלותם של הגברים לפני שאנחנו מדברים רק על הקורבנות.
זוהיר בהלול: צריך לבדוק מה הסיבות שמביאות לתופעה הקשה הזאת שפוגעת פעם אחר פעם בנשים.
זוהיר בהלול: אין כאן הסכמה בשתיקה, ואנחנו לא שוקטים על השמרים, על אף ההיעדרות של הגברים, מכיוון שזו מלחמתה של החברה הנאורה.
זוהיר בהלול: אם אנחנו רוצים להיות חברה נאורה, צריך להילחם בתופעה הזאת.
זוהיר בהלול: אם אנחנו רוצים להשתרך מאחור ולקבל בהכנעה את התופעה הזאת, אנחנו נישאר מאחור.
זוהיר בהלול: למשל אצל הבדואים בצפון, התופעה הזאת כמעט ולא קיימת, מכיוון שבצפון - - -
עאידה תומא סלימאן: כן קיימת, זוהיר.
עאידה תומא סלימאן: פחות.
עאידה תומא סלימאן: לא אמרתי שבאותה מידה, אבל קיימת.
זוהיר בהלול: לא באותם ממדים מפלצתיים ומלתעתיים כמו שקיימת בדרום.
<קריאה: אצל התימנים קיימת יותר.
<קריאה: היהודים התימנים, אני מדבר.
זוהיר בהלול: שלא נתבלבל, בצפון זה פחות.
זוהיר בהלול: הניתוח המיידי לתופעה שמעמיקה את הפערים בין הצפון לדרום – העובדה היא שבצפון אנשים איכשהו, דב, נוגעים בציוויליזציה, אבל בדרום הם מחוץ לציוויליזציה, ולכן התופעה הזאת קשה בדרום שבעתיים, כיוון שאם אני רוצה לומר שפוליגמיה ופוליטיקה הולכים ביחד, אז בוודאי בדרום שהם הולכים ביחד, כיוון שממשלות ישראל לדורותיהן התעלמו מהמצוקות בדרום וגרמו לתופעה הזאת להתרחב בצורה מדאיגה מאוד.
זוהיר בהלול: לפיכך נדרשת פעולה.
זוהיר בהלול: ואני מאוד שמח לקבל, גברתי השרה, ניירות שמשקפים התמודדות ולא בריחה מהמציאות הקשה הזאת.
זוהיר בהלול: אני חושב שצריך לפעול בשני מישורים: להעצים את הנשים בדרום, כי ברגע שנותנים אוטונומיה כלכלית ואפשרות של רווחה לנשים בדרום, אני חושב שהאישה יכולה להתייצב על שתי הרגליים ולומר "לא", מכיוון שיש לה את ההיתכנות לחיות חיים אמיתיים בזכות עצמה.
זוהיר בהלול: גם חינוך כמובן חשוב בסוגיה הזאת, אבל לא רק.
זוהיר בהלול: נדמה לי שהעניין תלוי בשיפור המצב בנגב.
זוהיר בהלול: המדינה לא צריכה להתנער מאחריותה לשפר את המצב שם כדי להתמודד באופן אמיץ כנגד אחת מהתופעות הכואבות ביותר.
זוהיר בהלול: אני לא גיבור, אבל גם כאשר הייתי איש תקשורת התמודדתי עם הבעיה הזאת השכם והערב, פעם אחר פעם, ועאידה, חברת הכנסת ויושבת-ראש הוועדה הזאת, היית אחת מהמרואיינות הכמעט קבועות בעניין הזה.
זוהיר בהלול: אנחנו לא רוצים לחמוק מזה, ואני חושב שמי שצריך לתת את הדין שיבוא ויתייצב.
זוהיר בהלול: ובפעם הבאה, אני מאוד מקווה שיהיו יותר גברים מאשר נשים בוועדות האלה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר.
עאידה תומא סלימאן: את לא רוצה להתייחס, כבוד השרה, לכמה מהדברים שעלו, להגיד משהו לפני שאת יוצאת?
איילת שקד: קודם כול, אני מברכת על הדיון הזה.
איילת שקד: אני מודה בעיקר לנשים, כמו שאת אומרת, האמיצות, שיושבות פה שכבר פועלות הרבה שנים בתחום.
איילת שקד: אני עוד חדשה, אני יודעת שאתן פועלות הרבה שנים בתחום.
איילת שקד: אני מבטיחה לכם שנעשה הכול בדיאלוג עם תפיסה וראייה רחבה.
איילת שקד: גם משרד החינוך מעורב בזה, גם משרד הרווחה מעורב בזה, גם משרד הבריאות ובתי הדין השרעיים.
איילת שקד: הרבה יש על הכתפיים של הקאדי זחאלקה, אבל אני חושבת שאם נעבוד לאט, בזהירות, בשום שכל ובשיתוף פעולה של כולם, לטווח ארוך נצליח.
איילת שקד: בפוליטיקה תמיד אוהבים לעשות דברים שטחיים ומהר, אז זה לא המקום.
איילת שקד: אנחנו צריכים לעבוד לאט ויסודי, וזה גם לא יהיה בזבנג וגמרנו, זה יהיה תהליך ארוך.
איילת שקד: אני כן חושבת שהמינוי של שני הקאדים בדרום, גם המינוי של קאדי בדואי וגם של קאדי מוכשר מאוד מהצפון, יכולים לעזור מאוד ולרתום אותם לפתרון הבעיה.
איילת שקד: אני חושבת שצריך לגייס לעניין גם את ראשי הרשויות.
איילת שקד: אני יודעת שאמי נפגשה אתם, אני נפגשתי עם חלקם.
איילת שקד: ההנהגה המקומית חשובה מאוד-מאוד להצלחת המהלך וגם חברי הכנסת וההנהגה הערבית פה בכנסת, ואני שמחה לראות נוכחות גבוהה.
איילת שקד: עצם זה שגם את מתעסקת בנושא הזה כבר הרבה שנים, מלווה את זה בעצמך – אני חושבת שההנהגה שלכם, שלך ושל חברי הכנסת הערבים, היא חשובה מאוד-מאוד.
איילת שקד: אני מאמינה שאם נעבוד ביחד, בזהירות, עם הרבה כבוד, כבוד הדדי גם למסורת, גם לנשים וגם לגברים, אנחנו נצליח.
עאידה תומא סלימאן: תודה שהגעת, כבוד השרה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך את הדיון וזכות הדיבור היא לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה, קודם כול, וחבל שהשרה לא פה, אבל אני רוצה להעלות כמה נקודות.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה להתחיל מאיפה שסיים דב, לגבי הנשירה של בנות ונשים.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה להיכנס ישר להמלצות ומה אני חושב על הנושא בכלל.
ג'מעה אזברגה: הנושא בכלל של נישואים ופוליגמיה זה עניין שאני חושב שהוא אינדיבידואלי לאיש עצמו או למצב.
ג'מעה אזברגה: לחברה יש היכולת, בהנחה שתהיה לנו ראייה לטווח רחוק, להתמודד עם כל הבעיות האלה.
ג'מעה אזברגה: אני כעיקרון נגד פוליגמיה מבחינה עקרונית, אבל לכל כלל יש יוצא מן הכלל, אני לא יכול להיכנס לכל איש ולדעת איפה הבעיה.
<אינסאף אבו שארב: זו תופעה.
<אינסאף אבו שארב: אי-אפשר לדבר על אינדיבידואל.
ג'מעה אזברגה: בכל אופן, אני רוצה להגיד את הדעה שלי.
ג'מעה אזברגה: העניין של הנשירה, דב, אני חושב שצריך להתחיל בחינוך דווקא אצל הבנים ולא אצל הבנות.
ג'מעה אזברגה: זה שאין מערך בתי ספר בכפרים הבלתי מוכרים, ורוב הנושרים הם דווקא בנים ולא בנות.
ג'מעה אזברגה: הבעיה היא לא של נשים, היא של גברים לדעתי, וצריך לחנך את הגברים, לא לחנך את הנשים.
ג'מעה אזברגה: אף אישה לא רוצה שבעלה יתחתן עם עוד אישה.
<אינסאף אבו שארב: כן, אבל אתה יכול להשאיר את ההחלטה תמיד אצל הגברים.
ג'מעה אזברגה: צריך לחנך את הגברים, ללמד אותם.
ג'מעה אזברגה: הוא אמר שצריך להשקיע בבנות, אני אומר שצריך להשקיע בבנים, על מנת לחנך אותם.
ג'מעה אזברגה: אולי אנחנו חלוקים פה, אני לא חושב.
ג'מעה אזברגה: אולי אנחנו לא משדרים על אותו ערוץ.
<אמי פלמור: אני מסכימה אתך.
זוהיר בהלול: חבר הכנסת ג'מעה, זה ערוץ הכנסת.
זוהיר בהלול: .
ג'מעה אזברגה: לא חשוב, שיהיה ערוץ הכנסת.
ג'מעה אזברגה: אני אומר את הדברים בכל מקום.
ג'מעה אזברגה: גם בהפגנה שהייתי אצל הנשים אמרתי את הדברים, ואני אומר אותם פה בכנסת ואני אומר אותם גם במשרד.
ג'מעה אזברגה: זה לא חשוב.
ג'מעה אזברגה: האמת שלי היא אמת אחת.
ג'מעה אזברגה: בכל אופן, אני חושב שצריך את ההשקעה בנשירה של הילדים וצריך שיהיו בתי ספר בכפרים הבלתי מוכרים.
ג'מעה אזברגה: עצירת הנשירה של הבנים.
ג'מעה אזברגה: אצל הבנות נכון, יש נשירה, אבל גם הבנים לא מחונכים.
ג'מעה אזברגה: אני מסכים עם השרה שזה לא עניין של זבנג וגמרנו.
ג'מעה אזברגה: הכול מתחיל בחינוך ויסתיים רק בחינוך.
ג'מעה אזברגה: אין מנוס, עאידה.
ג'מעה אזברגה: החברה חייבת למצוא את הפתרון בעצמה.
ג'מעה אזברגה: הפתרונות לא יכולים להיות בכפייה.
ג'מעה אזברגה: אני מאוד מברך על המערך שהכין ראש הממשלה עם כל-כך הרבה שרים.
ג'מעה אזברגה: הלוואי שהיה עושה את זה בשביל לעצור את הריסת הבתים - - -
עאידה תומא סלימאן: הוא עשה את זה כדי לתרץ.
ענת ברקו: אולי יהיו פחות בתים כשיהיו פחות נשים.
ג'מעה אזברגה: זה לא התמודדות עם הפוליגמיה, זו התמודדות עם הדמוגרפיה לדעתי, בואו נקרא לילד בשמו.
ג'מעה אזברגה: זה לא נכון ולא מדויק.
ג'מעה אזברגה: תעצור את ההריסה של 1,200 בתים בשנה, תכיר בכפרים הבלתי מוכרים, תקים בתי ספר, תחנך את הנשים, לא תהיה פוליגמיה, אבל אל תאשים את הקורבן - -
ג'מעה אזברגה: - - לא נספר סיפורים לנשים.
ג'מעה אזברגה: על הגברים – מוטלת עליהם אחריות.
ענת ברקו: ארבע נשים לא - - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת ענת, תיכף אני נותנת לך זכות דיבור.
ג'מעה אזברגה: את בינתיים מפריעה לי.
עאידה תומא סלימאן: אל תנצלי את הזמן שלך לפני שאני - - -
ג'מעה אזברגה: בינתיים אל תסיטי את הדיון למקום אחר.
ענת ברקו: זה הדיון.
ג'מעה אזברגה: יש הרבה דברים שהממשלה צריכה לעשות והיא לא עושה.
ג'מעה אזברגה: צריך שהעניין יתחיל מהחברה עצמה, והחברה היא שתוכל לעשות את השינוי.
ג'מעה אזברגה: 18,000 דונם ממשיכים להפקיע, ממשיכים להרוס בתים, ואחר-כך באים להאשים את הקורבן.
ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך על הדיון הזה, אני חושבת שהוא חשוב בצורה בלתי רגילה, הוא גם מתקשר לדיון הבא שאת עושה.
ענת ברקו: זה גם סוג של אלימות כלפי נשים.
ענת ברקו: שמענו את הגברת שדיברה כאן, שאפילו לא יכולה להיות מוצגת בשמה, והיא חייבת לדבר כשהיא רעולת פנים, בפחד שמשתק אותה.
ענת ברקו: אני חושבת שאחד הדברים שאני לוקחת מהשיחה הזאת - - -
עאידה תומא סלימאן: משותקת היא לא היתה.
עאידה תומא סלימאן: צריך לתת לה את הקרדיט שהיא לא היתה משותקת ויכלה לדבר.
ענת ברקו: הפחד.
ענת ברקו: היא חיה בפחד, וכל הכבוד לה שהיא דיברה.
ענת ברקו: אנחנו צריכות להיות מלאות הערכה.
ענת ברקו: אני רוצה להגיד לך משהו, חבר הכנסת אזברגה, מי שמתחתן עם הנשים הללו זה גברים שמחפשים לקנות נשים במוהר זול ומקיימים הרמון, כולל החבר שלך מהסיעה, שנשוי עם שתי נשים.
ג'מעה אזברגה: אני מצטער, קודם כול הוא לא נוכח פה - - -
ענת ברקו: - - - לילה פה ולילה שם.
ג'מעה אזברגה: זה לא מכובד מה שאת עושה.
ג'מעה אזברגה: זה לא מכובד.
עאידה תומא סלימאן: חברי הכנסת, עד עכשיו קיימנו דיון ענייני, שמטרתו למגר את התופעה ולמצוא פתרונות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת ללכת באותו כיוון.
ענת ברקו: אני ממשיכה.
ענת ברקו: אני חושבת שאחד הדברים שרשא העלתה, העניין הכלכלי, הוא עניין חשוב בצורה בלתי רגילה.
ענת ברקו: מה שקורה שברגע שהנשים נדחקות לשוליים והמצב הכלכלי הוא כל-כך קשה, הן לא מסוגלות להתמודד.
ענת ברקו: ילדים יוצאים לעבודה בגיל צעיר מאוד, נושרים ממערכת החינוך, זה מעגל.
ענת ברקו: אגב, מגיעים המון פעמים גם לפשיעה, מגיעים גם לטרור, משתמשים בהם.
ענת ברקו: נתקלתי גם במקרים האלה.
ענת ברקו: המאבק הזה לזכות בתשומת לבו של האב בהרבה מאוד מקרים, במשפחה שהיא כל-כך מדכאת.
ענת ברקו: ילדים שדיברו, אפילו ילדים צעירים שראיינתי, שהיו מעורבים בפיגועי טרור, אמרו שברגע שהאימא נדחקה החוצה מהבית לא היתה להם כתובת, המשפחה התמוטטה, במיוחד כשמדובר במשפחה פטריארכלית, ובכל משפחה - - -
עאידה תומא סלימאן: כדאי לשים לב שאלה לא היו מהערבים הבדואים בנגב.
ענת ברקו: אני מדברת באופן כללי.
ענת ברקו: באופן כללי אני מדברת על התופעה.
ענת ברקו: אני רוצה לומר שגם במשפחות שאנחנו רואים שהן לא משפחות פוליגמיות, ההיעדרות של אחד ההורים בהחלט משפיעה על העניין הזה.
ענת ברקו: החינוך חשוב בצורה בלתי רגילה, חינוך לעצמאות של בנות.
ענת ברקו: אני רואה כאן את הצעירות שיושבות ומדברות מהחברה הערבית, ואת ניירות העמדה שהוכנו כאן, זה חינוך לעצמאות וללכת עם חוט שדרה.
ענת ברקו: אני גדלתי בבית עירקי.
ענת ברקו: מבחינתי גדלתי בבית ערבי בהרבה מאוד מובנים, אבל החינוך גם של הבנות עמד על זה שהן לא פחות מהבנים, וזה מה שצריך להחדיר בבנות מגיל מאוד-מאוד קטן.
ענת ברקו: אני רק רוצה לסיים ולומר לך, גברתי היושבת-ראש, שיש חשיבות גדולה מאוד למנהיגות.
ענת ברקו: ואם, כפי שתיארו כאן, גם מנהלי בית ספר מגלים הבנה, כי הם בעצמם פוליגמים, הם בעצמם נשואים לכמה נשים, לא רוצים לעסוק בזה כי זה מגיע אליהם, צריך למצוא מנהיגים שיש להם אומץ לדבר על התופעה באמת ולבוא מהמקום – לא הייתי כאן בחלק שדובר על הנושא של הדת ומה המקום בדת – גם של הצידוק המוסרי לזה שתופעה כזאת פוגעת במשפחה, פוגעת בחברה, פוגעת בנשים.
ענת ברקו: האישה הזאת היא אמי, האישה הזאת היא אחותי, האישה הזאת היא ביתי, ובסופו של דבר זה פוגע בכלל המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת ענת ברקו.
עאידה תומא סלימאן: הגברת נאילה עואד, מנכ"לית עמותת נשים נגד אלימות.
<נאילה עואד: שלום לכם, אני כן אתייחס לכל העניין של הפריצה של מוכרת בציבור, ואני חושבת שצריך להתחיל מזה ולמנוע.
<אמי פלמור: את מה?
<אמי פלמור: לא הבנתי.
<נאילה עואד: פריצות שקיימות בכל הנושא של מוכר בציבור כאילו פוליגמיה חוקית.
עאידה תומא סלימאן: הידועה בציבור.
ג'מעה אזברגה: פוליגמיה שמותרת לפי החוק.
<נאילה עואד: זאת תופעה שנותנת לגיטימציה.
עאידה תומא סלימאן: גושפנקה.
<נאילה עואד: כאן צריך שגם אנשים בכירים - - -
עאידה תומא סלימאן: גם אנחנו למדנו להגיד: זאת ידועה בציבור.
<נאילה עואד: - - - צריך גם לחשוב טוב מאוד למה הנשים האלה צריכות להיות בעמדות של קבלת החלטות, אם זה במשכן הכנסת, אם זה במועצות מקומיות, שהמדינה אחראית על התפקיד שלהן.
עאידה תומא סלימאן: גם מנהלי לשכות, גם מנהלי מחלקות חינוך.
<נאילה עואד: נכון, גם בבתי הספר, במערכת החינוך.
<נאילה עואד: אתם צריכים להתחיל את הפעולה מיידית.
<נאילה עואד: וזה מה שנשים נגד אלימות וכל הארגונים הפמיניסטיים דרשו מ-1997, כשוועד הפעולה התחיל את הפעולה שלו.
<נאילה עואד: אני כן אדבר על חוסר האמון.
<נאילה עואד: התזמון של התוכנית בזמן שהורסים בתים, כשיש יותר ויותר חוקים גזעניים בתוך המדינה, זה מונע מנשים פמיניסטיות פעילות להיות חלק ששותף בוועדה הבין משרדית או הוועדה שיזם משרד המשפטים.
<נאילה עואד: זה מונע ממני להיות חלק, כי אני לא בטוחה מה המטרות.
<נאילה עואד: אם התוכנית שאנחנו נמליץ עליה – לא ייגזרו ממנה כמה חלקים, בסופו של דבר היישום יהיה לכמה חלקים שבא לכם להתניע אותם, וזה יפגע בזכויותיהן של נשים ובביטוח הלאומי, בקצבאות.
<נאילה עואד: כל תוכנית שתפגע בזכויותיהן היא תוכנית פטרנליסטית, היא תפגע בזכויותיהן של נשים.
<נאילה עואד: כפמיניסטיות לא ניתן להן יד.
<נאילה עואד: אנחנו גם בעניין של אכיפת החוק.
<נאילה עואד: דיברת על זה שזאת הדרישה שלנו, אבל שהנשים לא יהיו אלה שייפגעו.
<נאילה עואד: האיום הדמוגרפי – אם זה אבן היסוד, לא הנשים ולא הרחם שלהן הם רכושם של המדינה, ולא רכושה של החברה שלנו בשם הלאום.
<נאילה עואד: הנשים הן לא הרכוש, והרחם שלהן הוא לא הרכוש של אף אחד.
<נאילה עואד: אם זו המטרה של התוכנית וזאת אבן היסוד - - -
<אמי פלמור: רק מילה של הסבר, שתוכלי רגע להתייחס.
<אמי פלמור: אני לרגע אחד, וגם מי שנמצא אתי בוועדה יודע, לא התייחסתי לנושא הילודה.
<אמי פלמור: השתמשתי במילה דמוגרפיה בזה שאמרתי שהוסבר לי שנוצר חוסר איזון דמוגרפי בין נשים לגברים בחברה הבדואית אחרי 1967 - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנאילה מתייחסת למשהו אחר, לשיח הכללי שהיה מסביב לתופעה.
<אמי פלמור: מאה אחוז.
<אמי פלמור: אני רק רוצה לוודא שאף אחד לא הבין אותי בצורה לא נכונה.
<אמי פלמור: אמרתי שנוצר מצב שלנשים אין עם מי להתחתן.
<אמי פלמור: במובן הזה השתמשתי במושג חוסר איזון דמוגרפי, כי יש המון נשים שהובאו מחוץ לחברה הבדואית כדי להינשא, לכן יש עכשיו איזה קושי.
<אמי פלמור: בחברה הכללית יש 51%-49% - - -
עאידה תומא סלימאן: גברים שהביאו נשים מחוץ לחברה יצרו את הבעיה, ועכשיו הגברים יפתרו אותה בזה שיתחתנו עם אישה שנייה...
<אינסאף אבו שארב: האישה השנייה היא שמגיעה - - -
<נאילה עואד: אם מתחילים בהגדרת התופעה שזה אך ורק בנגב ואצל הבדואים, זו טעות מוחלטת.
<נאילה עואד: אנחנו מדברים על תופעה שקיימת.
<נאילה עואד: נכון שלא יודעים את הממדים שלה, אבל היא קיימת גם אצל הנוצרים.
<נאילה עואד: זאת אומרת, יש מקרים - - -
עאידה תומא סלימאן: את מתכוונת לידועות בציבור?
<נאילה עואד: אם הוא נוצרי - - -
עאידה תומא סלימאן: חיים מקבילים.
<נאילה עואד: - - - יהיה מוסלמי ויחיו ביחד.
<נאילה עואד: יש מקרים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רחל עזריה – אחרונת הדוברים.
רחל עזריה: קודם כול, אני רוצה לומר שזה דיון מאוד-מאוד חשוב, ואני מברכת אותך, יושבת-ראש הוועדה, גם אותך, מנכ"לית המשרד, וגם את שרת המשפטים שהיתה פה.
רחל עזריה: אחד הדברים שהבנתי, אני חושבת שכל פמיניסטית מבינה בגיל צעיר מאוד או בשלב מאוד מוקדם, שכאשר יש תת-קבוצה שבתוכה נשים סובלות, הן לא יכולות לפתור את הבעיה לבד, זה תמיד צריך להיות פתרון רוחבי.
רחל עזריה: נשים שהן בתוך תת-קבוצה, והן בעצמן סובלות – תמיד הפתרון צריך להיות רוחבי, ולכן אני חושבת שהמהלך הזה הוא מהלך חשוב מאוד.
רחל עזריה: דבר אחד שאני כן רוצה לומר, שכל המחקרים בכל העולם מראים שכאשר אנחנו כן רוצים שנשים יוכלו לפתור בעיה, הדרך היא על-ידי השכלה ותעסוקה, ולכן בתי הספר זה נושא קריטי.
רחל עזריה: זה ממש מחקרים חוצים.
רחל עזריה: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר זה על העניין של ההשפעות ההדדיות.
רחל עזריה: לפני שנה, נדמה לי, היה איזה מין רעיון שהתחיל להסתובב, אולי זה היה רעיון הזוי, אבל חשוב לי לומר את זה, כי אני שומעת את זה חוזר פה מכמה נשים, רעיון שאולי נאפשר פוליגמיה, ואז זה יפתור את בעיית הרווקות המאוחרת, נשים שלא מוצאות בן זוג, וזה רעיון שנהדף מהר מאוד.
<אמי פלמור: בחברה היהודית.
רחל עזריה: כן, בחברה היהודית.
רחל עזריה: זה רעיון שנהדף מהר מאוד, אבל ברור לי שאם יש תת-קבוצה בתוך החברה שלנו שסובלת בצורה משמעותית מאוד מתופעה כזאת, ברור שיש לה השלכות, ואני חושבת שאנחנו צריכים לפתור את זה, לא רק כי אנחנו צריכים לפתור את זה עבור אותן נשים, אלא כי בטוח שיש לזה השלכות רוחביות על כלל החברה.
<קריאה: זה גם בשטח.
רחל עזריה: את אומרת שזה גם בשטח, כשאת דיברת - - -
עאידה תומא סלימאן: יש עמותות.
רחל עזריה: יש עמותות שמקדמות את זה.
עאידה תומא סלימאן: שידוך של גברים עם נשים רווקות.
רחל עזריה: אישה נוספת.
עאידה תומא סלימאן: אישה שנייה.
עאידה תומא סלימאן: על החברה היהודית אני מדברת.
רחל עזריה: זו לא תופעה במספרים גבוהים מאוד, אבל זה לא יעזור, לדברים האלה תמיד יש השפעות הדדיות.
רחל עזריה: בסוף אנחנו כולם חיים ביחד, יש השפעות הדדיות והשפעות רוחביות.
רחל עזריה: אלה דבריי.
רחל עזריה: כל הכבוד על הדיון הזה.
רחל עזריה: אני חושבת שכל הדברים החשובים נאמרו.
עאידה תומא סלימאן: יש עוד מישהי שרוצה להתייחס ממי שלא דיבר?
עאידה תומא סלימאן: – התייחסות.
<אמי פלמור: קודם כול, אפילו מעצם העובדה שהשרה שקד נשארה פה מעבר לזמן שהיה קבוע לה להיות פה, אנחנו יכולים להבין עד כמה הנושא הזה חשוב לה, מעסיק אותה.
<אמי פלמור: יש לי לא מעט שיחות אתה על הנושא הזה.
<אמי פלמור: הנושא הוא באמת נושא מאוד-מאוד מורכב.
<אמי פלמור: אני חושבת שהדיון פה הציף לא מעט מהמורכבויות.
<אמי פלמור: אני כן חושבת שכל אדם שמרגיש שהוא רוצה לתרום לוועדה הזאת, שיעשה את זה.
<אמי פלמור: אני לא יכולה לשכנע את האנשים שחושדים, או חוששים, או צופים פני עתיד, להיפרד מהחששות שלהם.
<אמי פלמור: אני חושבת שמי שלא יבוא ולא ייקח חלק ולא יראה איך הדיון מתנהל, כנראה לא יידע.