GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ז'קי לוי: אמרתי, ואני חוזר על זה ברור, שאני אוביל, ואם זה בסמכות הפנימית שלנו אנחנו נעשה את זה בסמכות הפנימית על מנת לתת פתרון מהיר.
ז'קי לוי: ואם זה לא בסמכות שלנו אנחנו נוביל את זה בחקיקה, בכל מה שצריך.
ז'קי לוי: ברור לכולם שהסעיף הזה קיבלנו אותו בירושה וצריך להוציא אותו מהעולם.
ז'קי לוי: צריך להוציא אותו.
ז'קי לוי: זה דבר אחד - - -
<קריאה: בסעיף של אמהות חד הוריות אסור בני זוג, סליחה זה גם קצת חוצפה - - -
ז'קי לוי: שנייה, תתנו לי לדבר.
ז'קי לוי: אני רוצה להגיד, תראו חבר'ה אנחנו לא חיים בבועה.
ז'קי לוי: יש גם מולנו אגף תקציבים ואתם מכירים את הכל.
ז'קי לוי: כשאנחנו נלחמים מול כל הגורמים אני גם, לפני שהדיון הזה, ואני גם העליתי את הנושא הזה של מזונות ואמרתי לאותם אנשים שאמרו שזו הכנסה.
ז'קי לוי: אמרתי, תראו חבר'ה, אני ואשתי מתחלקים בחלוקת הילדים.
ז'קי לוי: החד הורית שמקבלת מזונות היא צריכה לצאת מהעבודה, היא צריכה להוציא את הילד מהגן, היא צריכה לרוץ.
ז'קי לוי: ואותו אחד שאומר לי שזו הכנסה בוא נראה אותו שהוא מוותר שאשתו מקפיצה אותו, לך תוציא את הילד.
ז'קי לוי: אז זו לא הכנסה, זה חלק מחיים שנגזרו על חד הוריות וצריך את זה להוציא, ואת זה כולנו מבינים פה - - -
<מיה בירן: הדבר הזה נמצא בעצם בידיים של משרד השיכון.
<מיה בירן: מכוון שמדובר בנוהל ולא בחקיקה ועם הבעייתיות שיש בנוהל זה בדיוק - - -
אורלי לוי אבקסיס: הוא התחייב שהוא יפעל מול משרד השיכון- - -
ז'קי לוי: את שמעת אותי ברור.
ז'קי לוי: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.
ז'קי לוי: אם זה בסמכות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע מסגן השר משפט אחד שמתייחס לנושא של המזונות, ברור, שאני אבין אותו.
ז'קי לוי: תשמעו ברור כולכם, זו משימה שאני לוקח על עצמי.
ז'קי לוי: אני רואה בה משימה מבורכת, לא בעיה.
ז'קי לוי: אני הולך להתמודד איתה ומי שמכיר אותי, אני לא אדם קל שלוקח משימה - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, זה אומר שאתה לוקח על עצמך לשנות את הנוהל הזה שקושר בין העניין של מזונות.
עאידה תומא סלימאן: מחיאות כפיים אחרי שנקבל את הביטול.
עאידה תומא סלימאן: הרגעו.
ז'קי לוי: אם אני מוריד את זה, בעזרת השם, זה דבר שצועק לשמיים וצודק.
ז'קי לוי: דבר נוסף, להלחם בכל הכוח להגדיל את המלאי על מנת לתת פתרונות.
ז'קי לוי: הקריטריונים הם חלק מבעיה, הבעיה היא הדירות.
ז'קי לוי: צריך לזכור, לא יכולים להשלים עם תופעה שאנשים מחכים 15 שנה, זה לא יכול לקרות.
ז'קי לוי: ויותר מזה גם שנים.
ז'קי לוי: את החרפה הזו צריך להוריד.
ז'קי לוי: ונושא נוסף שאני אומר אותו גם - - -
<קריאה: השאלה באיזה שנה יהיה את הפתרון.
ז'קי לוי: תראו חבר'ה אני מגויס כולי למשימה.
ז'קי לוי: אם אתם מחפשים לעשות פה סדרת חינוך אז תודה רבה חבר'ה.
ז'קי לוי: במקום לברך אותנו אתם מתחילים עכשיו פינג פונג.
ז'קי לוי: אני אומר פה דברים ברורים.
<קריאה: אנחנו מנסים להוציא עוד דברים - - -
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, כבוד סגן השר, אני חושבת שהתשובה בעניין מלאי הדירות אתה אמרת שאתם מנסים להעלות, אתם לוקחים 5% מהמחיר למשתכן לדיור הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: זה מאוד מקשה עלינו לנהל את הישיבה, אני מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאתם עושים את זה אבל אני חושבת שגם זה לא מספיק.
עאידה תומא סלימאן: ואתם חייבים לחשוב על דרכים אחרות כדי להגביר את המלאי.
עאידה תומא סלימאן: אבל נשאר גם הנושא, את זה אי אפשר עכשיו לקבל מעבר להצהרה הזו, אבל נשאר העניין של הילד השלישי, נשארו העניינים שהועלו בייעוץ המשפטי של קריטריונים לא ברורים, החלטות לא מנומקות, אני חושבת שכדאי מאוד גם להתייחס לנקודות האלה.
ז'קי לוי: אז קודם כל אני שמח שהצפתם את זה ואני מבטיח דבר אחד, להביא לישיבה מקצועית במשרד לנושא בחינת הקריטריונים ולראות איפה אנחנו יכולים מבחינתנו לקבל החלטות בתחום שלנו.
ז'קי לוי: נבחן את הקריטריונים ונכנס לעומק על מנת להבין איפה אנחנו יכולים לפתור בעיות, זה דבר אחד.
ז'קי לוי: הדבר השני, לגבי המלאי, המנכ"ל יסביר.
ז'קי לוי: אבל אני רוצה שתבינו, זה לא רק 5% במחיר למשתכן וזה לא נגמר ב-1000 רכישת דירות וזה לא נגמר בהסכם עם הסוכנות על 2600.
ז'קי לוי: זה חלק, עוד נגיעה, ממצב של לא לעשות כלום לעשות גם ההרבה נראה כלום.
ז'קי לוי: אבל אנחנו צריכים, כמו שאמרתי בוועדת העבודה, אנחנו מובילים מערכה עם האוצר.
ז'קי לוי: יש לנו תכנית מהפכנית, בעזרת השם, אני מקווה שנסיים אותה.
ז'קי לוי: שהיא תהיה בשורה אדירה לדיור הציבורי כי אנחנו רוצים לפתור פעם אחת ולתמיד את הנושא של הדיור הציבורי ולא לבוא כל שנה לבעיה - - -
<רן מלמד: אדוני, בקשה קטנה, אתה יכול לעשות אותה פה כמו שאמרה חברת הכנסת אבקסיס.
<רן מלמד: לגבי אנשים שיש להם ילדים שהולכים לעבור את גיל 18.
<רן מלמד: זה משהו שאתה יכול להודיע אותו היום, שכל אישה שנמצאת היום בתור לא משנה מה גיל הילדים היא תשאר בתור - - -
עאידה תומא סלימאן: היא תשאר בתור ו - - -
<רן מלמד: הודעה שאתה אדוני יכול להודיע אותה היום - - -
<קריאה: באשמת
<קריאה: כם היא מחכה - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע את התשובה.
<רן מלמד: ולתת בכך תקווה גדולה מאוד לכל אלה שמחכות היום בתור.
ז'קי לוי: אני חושב שזה לא יהיה רציני מבחינתי להגיד את מה שאתה אומר.
ז'קי לוי: אולי זה פופולרי, אולי זה נחמד - - -
<רן מלמד: אני לא מדבר פה - - - אני מדבר על משהו שזה המנדט שלך, אתם יכולים לעשות.
ז'קי לוי: אני הבטחתי הבטחה שהיא גדולה.
ז'קי לוי: לשבת אחת ולתמיד על הקריטריונים, לבחון אותם.
ז'קי לוי: והאמן לי שאם הרגישות שלי לא תמצא אוהד יותר טוב ממני בתוך ועדה כזאת.
ז'קי לוי: אז אני הבטחתי לקחת את הקריטריונים, לטפל בהם.
ז'קי לוי: ואני חושב שאתם יוצאים עם בשורה.
ז'קי לוי: אתם צריכים להבין, אתם לא תמצאו אנשי דיור ציבורי, אוהדי הפורום הדיור הציבורי.
ז'קי לוי: תאמיני לי אם אני מסתכסך אני מסתכסך עם אחותי, אז זה יותר בעיה מכולכם.
ז'קי לוי: אז תאמין לי שאתם לא תמצאו שותפים טובים יותר מהשר, מהמנכ"ל וממני במשרד השיכון - - - משפט לסיום, אני חוזר לנושא הזה שליבנו איתכם.
ז'קי לוי: אנחנו מבינים את המצוקה, אנחנו מגוייסים למצוקה ואני רוצה לאחל לכם יום של - - -
עאידה תומא סלימאן: לפני שאתה יוצא סגן השר אני מבקשת ככה, הוועדה תשלח סיכום למשרד שלכם כמו שעשתה בעבר.
עאידה תומא סלימאן: אבל הפעם אני ארשום בסיכום את הדברים שכבודו התחייב עליהם פה ואני אבקש לקבל לו"ז מתי הישיבה המקצועית מתקיימת.
עאידה תומא סלימאן: ואני מציעה, כוועדה, לדיון הזה, המקצועי להזמין נציגים של הפורום לדיור וגם אנשי מקצוע שיכולים, כמו הסיוע המשפטי, לפרוס בפניכם איפה הבעיות עומדות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת את הרגישות, אם הייתי אומרת להזמין את חברי וחברות הכנסת שאכפת להם מהנושא.
עאידה תומא סלימאן: לא אעשה את זה.
עאידה תומא סלימאן: אבל לפחות אנשי מקצוע ונציגים של הציבור.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מציעה לקיים לפחות דיון אחד איתם ואחר כך להביא פתרונות.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה על הנוכחות שלך ועל ההתגייסות המהירה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת זכות דיבור לעוד כמה אנשים ונשים שביקשו את זכות הדיבור.
עאידה תומא סלימאן: דניאלה הרמון, דורשי צדק למען הדיור הציבורי.
<דניאלה הרמון: תודה לך גברתי.
<דניאלה הרמון: אני לומר שזאת השנה השלישית שאנחנו מוזמנים ליום הדיור הציבורי.
<דניאלה הרמון: ב-2014 כשהגעתי לכאן לראשונה חשכו עיניי.
<דניאלה הרמון: ובאמת לא היה שום שינוי ובאמת לא היתה שום אלטרנטיבה.
<דניאלה הרמון: אנחנו שנתיים וחצי אחרי, ויש שינוי.
<דניאלה הרמון: אני יכולה לומר שמרגע שגלנט נכנס לתפקידו במשרד ביחד עם ז'קי לוי וכמובן עם המאבק של אורלי לוי וגם חברי הכנסת יוסי יונה ודב חנין באמת יש שינוי בדיור הציבורי ונרכשו מעל 1500 דירות.
<דניאלה הרמון: והוגמשו קריטריונים.
<דניאלה הרמון: רק בדימונה לבד, לפני פחות מחודש ימים, כל רבעון ראובן קפלן מגיע לדימונה ביחד איתי, אנחנו הולכים למשפחות לתוך הבתים שלהם, אנחנו נכנסים ושומעים את הסיפורים.
<דניאלה הרמון: לא אני, גברתי, מספרת, אלא ראובן קפלן בא ורואה את הדייר מול העיניים שלו ומדבר איתו.
<דניאלה הרמון: יובל פרנקל, ואני לא פה כדי לחלק מחמאות, אני כאן כדי לומר את האמת.
<דניאלה הרמון: אני כאן כדי לומר שיובל פרנקל בשתיים בלילה אני מדברת איתו כדי שהוא יעזור לנכה באשקלון לקנות בית.
<דניאלה הרמון: והוא מכתת את הרגליים.
<דניאלה הרמון: אז כן יש שינוי וצריך להגיד מילה טובה.
<דניאלה הרמון: כי אי אפשר כל הזמן לרדת על משרד השיכון ולהגיד שלא נעשו דברים.
<דניאלה הרמון: כדי שיהיה שינוי, התפיסה שלכם, חברי הכנסת, בתוך הבית הזה צריכה להשתנות.
<דניאלה הרמון: ולהבין שהדיור הציבורי, אתם גורמים לנו להיות עניים - - -
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אנחנו האשמים.
<דניאלה הרמון: עוד משפט אחד.
<דניאלה הרמון: יש לנו ראש ממשלה שמדבר על צוללות - - -
<קריאה: עזבי את הצוללות, אנחנו לא בצוללות עכשיו - - -
עאידה תומא סלימאן: גברתי, פעם אחרונה, אני מזהירה.
עאידה תומא סלימאן: הפעם הבאה, ברגע שאת תתחילי לדבר תצאי.
<קריאה: אבל למה רק בי אתם נכנסים, בגלל החולצה?
עאידה תומא סלימאן: אני אפילו לא רואה מה כתוב לך ואל תפני אליי בצורה כזו בבקשה.
<דניאלה הרמון: אני רוצה לסיים ולומר.
<דניאלה הרמון: ברגע שראש הממשלה ביחד עם כל חברי הכנסת באמת יתאחדו ויתאגדו לטובת אזרחי מדינת ישראל כדי לא לייצר עוד עוני אז המצב יהיה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: תודה דניאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, זה חשוב מאוד לראות את השינוי וחשוב מאוד לראות שהשינוי קורה בעיקר בגלל שיש נשים ואנשים מגוייסים ונאבקים יום יום ויש חברי כנסת שדווקא לא הם שיושבים על השלטר, אבל אכפת להם ובגלל זה הם מקיימים את הדיונים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת זכות דיבור - - - יש שתי אפשרויות - או שאני עכשיו חותכת ומסיימת את הישיבה, נותנת למנכ"ל לדבר ומסיימת או שאתם תתנו לאלה שנרשמו לדבר גם זכות דיבור, ויש הרבה שנרשמו.
עאידה תומא סלימאן: ורד בן נעים, בבקשה גברתי.
<ורד בן נעים: אם חד הורית כרגע.
<ורד בן נעים: לפני ארבעה חודשים נולדה לי ילדה.
<ורד בן נעים: אבא שלה נמצא בגמילה.
<ורד בן נעים: עכשיו מה אני אמורה לעשות?
<ורד בן נעים: לבקש מזונות דרך המדינה שיתנו לי או לסתום את הפה, לחיות עם 2700 ₪ של ביטוח לאומי של הבטחת הכנסה בשביל להיות זכאית.
<ורד בן נעים: איך אני אמורה לחיות?
<ורד בן נעים: מקבלת 1000 ומשהו שקל זכאות של דיור ציבורי.
<ורד בן נעים: עדיין לא קיבלתי אותו.
<ורד בן נעים: אני אמורה לקבל בימים הקרובים.
<ורד בן נעים: זו התשובה שקיבלתי כרגע.
<ורד בן נעים: אבל מה יהיה הלאה?
<ורד בן נעים: איך אפשר לגדל ילדה מ-2700 ₪.
<ורד בן נעים: למה את המזונות?
<ורד בן נעים: אני בחורה צעירה, יש פה אלפי אמהות עם יותר ילדים משלי.
<ורד בן נעים: אני בחורה צעירה בת 23 תיכף שאמורה לגדל ילדה בדרך נכונה.
<ורד בן נעים: זה שאבא שלה הוא איקס בנאדם זה לא אומר שום דבר.
<ורד בן נעים: אנחנו צריכים את המזונות האלה כי זה לא לי ולא לאף אמא פה.
<ורד בן נעים: המזונות הם לילדים שלנו בשביל שהחיים שלהם יהיו יותר טובים.
<ורד בן נעים: לא לשלוח ילד לפנימייה בשביל שיהיה לו קורת גג.
<ורד בן נעים: אני ילדת פנימייה.
<ורד בן נעים: אני ילדת רווחה שלקחו אותי מהבית וזרקו אותי אחר כך לרחובות.
<ורד בן נעים: אני הסתובבתי בהריון ברחובות.
<ורד בן נעים: זה שלא הסתדרתי עם ההורים שלי זה לא אומר שום דבר.
<ורד בן נעים: שירתתי את המדינה שלי, שירתתי, נתתי את חובתי.
<ורד בן נעים: איפה החובה שלכם להחזיר את מה שנתתי?
<ורד בן נעים: למה אני צריכה כיום לקבל כל יום טלפונים מבעלת הדירה שלי, איפה הצ'קים שלך, את הבטחת צ'קים, אין לך צ'קים.
<ורד בן נעים: אין לי מאיפה להביא לה צ'קים, אין לי.
<ורד בן נעים: היא עושה טובה.
<ורד בן נעים: היא לא מוכנה גם לחכות הרבה זמן.
<ורד בן נעים: עם חובות אי אפשר לגדל ילדים.
<ורד בן נעים: בלי מזונות, שזה משהו בשביל הילדים עם 2000 ₪ איך אפשר לחיות?
<ורד בן נעים: אני עם אחד, יש פה אמהות עם שלושה וארבעה ילדים.
<ורד בן נעים: למה?
<ורד בן נעים: צריך להוריד את הקריטריון הזה.
<ורד בן נעים: אני חדשה פה אבל אני הולכת להאבק בשביל המון נשים צעירות בגיל שלי שמתדרדרות לזנות וסמים בשביל להציל את הילדים שלהם שאחר כך הרווחה באה ועוקרת אותנו משם.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני מבינה את הכאב ואת הכעס שנמצא אצלך ואני מבינה שאת מייצגת עוד הרבה נשים ובגלל זה אנחנו מקיימות את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו נרצה עוד מעט לשמוע מה יש גם למנכ"ל המשרד להגיד על הדברים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמענו את סגן השר, אבל אני, כפי שאמרתי לכן, בלי המשכיות המאבק שלכן גם מה שהובטח לכן לא ימולא.
עאידה תומא סלימאן: אם לא נהייה כולנו, אם לא נעמוד כולנו על המשמר.
עאידה תומא סלימאן: גברת איריס אסולין.
<איריס אסולין: אז ככה, אני איריס אסולין, הייתי אצל חגי רזניק, אתה זוכר אותי?
<איריס אסולין: אני בתור 16, 18, כל שבוע זה עובר מ- 19-20, רות מאנה, רונן כהן מחליטים שאני לא זכאית.
<איריס אסולין: אני אמא לשלושה ילדים, אני אמא שהייתה במקלט, סיפרתי לך את כל הסיפור.
<איריס אסולין: הגדלת לי את הסיוע.
<איריס אסולין: אני כיום גרה בקומה רביעית ללא מעלית.
<איריס אסולין: יש נכות בתמונה.
<איריס אסולין: מה שרציתם לתת לי זה סיוע בשכר הדירה.
<איריס אסולין: פלסטר לפצעים של הילדים שלי.
<איריס אסולין: הבת שלי בעוד חודש מתגייסת, לאן היא חוזרת, לאן?
<איריס אסולין: יש לך תשובה בשבילי?
<איריס אסולין: היום אתה מנכ"ל.
<איריס אסולין: כולם נהיו סמנכ"לים, מנכ"לים.
<איריס אסולין: אבל אף אחד לא מסתכל על המציאות שזה אנחנו, החד הוריות פה.
<איריס אסולין: אנחנו.
<איריס אסולין: אתם עסוקים בלשבת, לחמם את הכסא.
<איריס אסולין: ורות מאנה להחליט בשבילי, את תהיי היום 18 כי את באת ופתחת עליי את הפה בכנסת.
<איריס אסולין: אני כבר שנה שנייה פה.
<איריס אסולין: עוד כמה שנים אני אבוא לפה?
<איריס אסולין: כשהילד הקטן שלי שהוא בן 7 היום יגיע לצבא ואז אני אגיד לך, הזדקנתי לך מול העיניים והילדים שלי אין להם קורת גג?
<איריס אסולין: אני לא אתן שיקחו לי את הילדים מהרווחה.
<איריס אסולין: זה לא יקרה, על גופתי.
<איריס אסולין: על גופתי זה לא יקרה.
<איריס אסולין: אתה יודע למה?
<איריס אסולין: כי אני פה מייצגת אותם.
<איריס אסולין: אני לא באה לייצג פה אף אחד.
<איריס אסולין: לא אותך, לא אותה, לא מפלגות, לא כלום.
<איריס אסולין: אני אמא לילדים.
<איריס אסולין: אין דירות?
<איריס אסולין: תקנו.
<איריס אסולין: מה זה אני צריכה להיות בתור 18, 16, מה זה סופרלנד, אני לא הבנתי את זה.
<איריס אסולין: מה זה, מגרש משחקים, חגי רזניק?
<איריס אסולין: מה זה מגרש?
<איריס אסולין: למה?
<איריס אסולין: אני לא אמורה להיות בתור.
<איריס אסולין: אין דירות, תקנו.
<איריס אסולין: אל תתנו את זה לשחקני כדורגל, אל תתנו את זה למקורבים שלכם שקונים דירות ב-70 אלף דולר או 70 אלף ₪.
<איריס אסולין: אל תתנו את זה.
<איריס אסולין: תתנו את זה לנו.
<איריס אסולין: אני לא באתי לפה, אני לא רציתי להיות במקום הזה.
<איריס אסולין: אני האחרונה שרוצה להיות במקום הזה.
<איריס אסולין: כל החיים עבדתי.
<איריס אסולין: כל החיים.
<איריס אסולין: הילדים שלי תמיד מעריכים אותי.
<איריס אסולין: אבל אני פה היום, גם אם אני לא אקבל את מה שמגיע לי, אתם מקבלים הרי תקציב לאמהות האלה, תקציב אתן מקבלות.
<איריס אסולין: אני פניתי לאורלי לוי והיא יודעת טוב מאוד, היא מכירה את הסיפור שלי.
<איריס אסולין: כולם בעצם מכירים את הסיפור שלי אבל מה, מה עושים עם זה, מה?
<איריס אסולין: האמת שלא התכוונתי לדבר אני אמרתי שהיום כבר מה שיהיה יהיה.
<איריס אסולין: וחבל, חבל - - - בלהיות סמנכ"לים ומנכ"לים, חבל.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד לך שנכון, אף פעם לא יוצאים עם פתרון מיידי, במיוחד פרטני, אחרי ישיבות ועדה.
עאידה תומא סלימאן: אבל את לא סתם פה.
עאידה תומא סלימאן: את פה כדי להשמיע קול ואני חושבת שהנוכחות שלכן היא מאוד חשובה.
עאידה תומא סלימאן: כי כמה שנרצה וכמה שירצו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וחבר הכנסת דב חנין לדבר בשמכן את הכאב שאני שומעת בקולות שלכן אף אחד לא יוכל להעביר במקומכן.
<איריס אסולין: והכי בושה, אני אגיד לך עוד משהו לסיכום, שאני אמורה להופיע באולפן שישי.
<איריס אסולין: למה מה קרה, יש לי ילדים, יש להם כבוד.
<איריס אסולין: תתחיל לחשוב על זה כן, שעוד פעם, אני לא באה אליך, אני פשוט דיברתי איתך, ואתה כבנאדם לבנאדם יכלת כן למצוא פתרון אבל משום מה משהו שם השתבש.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד לך, אל תזכירי שוב את העניין של כבוד כי מה שאת עושה עכשיו זה מאבק שמביא כבוד לכל אדם כולל הילדים שלו.
עאידה תומא סלימאן: רחל דוידה.
<רחל דוידה: אני אקצר רזניק.
<רחל דוידה: ככה, בכלל לגבי נושא הדיור הציבורי.
<רחל דוידה: לדעתי הבעיה היא בראייה בגדול מה זה דיור ציבורי, מי צריך אותו.
<רחל דוידה: כל הכאב שאנחנו שומעים בחזור ושנן והלב נקרע וכולם פה משתתפים כמה עצוב, כמה כואב.
<רחל דוידה: אני כבר שומעת את זה חיים שלמים.
<רחל דוידה: ההשתתפות הזו לא עוזרת לנו.
<רחל דוידה: כשאתם תבינו שבני אדם פה צריכים קורת גג.
<רחל דוידה: עכשיו אנחנו לא מעמד הביניים כמו שאתם רואים, כן.
<רחל דוידה: לנו אין לחיות בשכירות חופשית בחוץ.
<רחל דוידה: קל וחומר בטירוף שקיים היום בחוץ.
<רחל דוידה: אנחנו העניים שבשכר מינימום חיים.
<רחל דוידה: וזה מכוח המדינה שלי אני ענייה וזאת האחריות שלכם לדאוג לכל החתך הזה של העניים, לאוכלוסייה, וזה רק דיור ציבורי.
<רחל דוידה: לנו אין מקום אחר.
<רחל דוידה: כל החוקים, כל הנהלים, כל הקריטריונים, זה מעגל אחד.
<רחל דוידה: אחד קשור בשני.
<רחל דוידה: שלא יעבדו עליכם.
<רחל דוידה: הכל קשור בשני.
<רחל דוידה: זו שרשרת אחת, קריטריונים קשורים בחוקים, קשורים בנהלים, קשורים בדיור, קשורים - - -
עאידה תומא סלימאן: אמרת שאת לא תאריכי.
<רחל דוידה: אני אשתדל.
<רחל דוידה: אני אגיד לך משהו אחרון לסיום.
<רחל דוידה: אני בטוחה שחברי הכנסת משתדלים לעשות את עבודתם.
<רחל דוידה: אנחנו שמחים על כל רצון טוב לעשות פה שינוי.
<רחל דוידה: קצת שפיות, קצת מוסריות, חמלה.
<רחל דוידה: המדינה הזאת בנויה על זה לא?
<רחל דוידה: אני כבחורה בת 52, יקירה, אני מדברת אלייך, אליכם, אני פניתי לפני חמש שנים.
<רחל דוידה: אני לא אוהבת לדבר על הסיפור האישי שלי.
<רחל דוידה: אני במלחמה שלי - - -
עאידה תומא סלימאן: את עברת כבר את הזמן ויש אחרים - - -
<רחל דוידה: אני עברתי את הזמן.
<רחל דוידה: רציתי להגיד גם בנושא הפינויים.
<רחל דוידה: החוצפה של משרד השיכון זה שכשאנשים פה נלחמים לדיור אתם ממשיכים ומפנים אנשים.
<רחל דוידה: אני סיימתי, תודה.
<רחל דוידה: אני יכולה לנאום עוד שבוע, זה לא יעזור.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעלית נקודה שלא עלתה עד עכשיו, כל הנושא של הפינוי.
עאידה תומא סלימאן: אני גם אבקש להתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: גברת אורית משה.
<אורית משה: רציתי להגיד משהו על מה שדיברתם פה.
<אורית משה: אני הייתי דיירת בדיור ציבורי וברחתי מאלימות.
<אורית משה: עכשיו כל התקופה הזאת שברחתי מאלימות הייתי גרה בבאר שבע בדיור הציבורי וברחתי לתל אביב קרוב למשפחה שלי.
<אורית משה: ובמהלך ה-10 שנים האלה הייתי דיירת עמידר רגילה, פשוט לא גרתי פיזית בדירה.
<אורית משה: והלכתי לבקש סיוע בשכר דירה ובמשך כל השנים האלה קיבלתי מזונות מביטוח לאומי ולא הייתי זכאית לדיור ציבורי וכן נתנו לי סיוע של 750 ₪, אבל מה שמשגע, איך, אני רשומה כדיירת עמידר.
<אורית משה: איך אני מקבלת סיוע בשכר דירה.
<אורית משה: אני דיירת עמידר בבאר שבע ובתל אביב אני מקבלת סיוע בשכר דירה של 750 במהלך כל שהילדים שלי היו ממש קטנים.
<אורית משה: הילדים גדלו, המחלה שלי עוד פעם חזרה.
<אורית משה: הגשתי נכות, קיבלתי נכות.
<אורית משה: ניסיתי בקשה לדיור ציבורי וכן נהייתי זכאית בגלל שאני מקבלת נכות.
<אורית משה: אבל מה שלא הגיוני פה כדיירת בדיור הציבורי איך קיבלתי סיוע בשכר דירה ואני נחשבת כדיירת.
<אורית משה: ואני מקבלת סיוע בשכר דירה מוגדל כבר שנה.
<אורית משה: כמעט שנה.
<אורית משה: ואני לפני שמונה חודשים יצאתי מהדירה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נקבל תשובות.
עאידה תומא סלימאן: גברת - - -
אורלי לוי אבקסיס: מי גר בדירה בתקופה הזו?
<קריאה: בנאדם חסר רגש אנטיפת ובנאדם מכה, הוא אבא שלי - - -
<אורית משה: הוא משלם שכירות של 400 ₪ בחודש.
אורלי לוי אבקסיס: זו הסיבה שנחשבת דיירת, את מבינה, ולכן היא קיבלה רק 750 ₪ בהשתתפות.
אורלי לוי אבקסיס: היא נאלצה לברוח, הוא נשאר בדירה והיא נשארה עם הילדים בלי דירה.
<קריאה: בלי דירה?
<קריאה: בארבע לפנות בוקר בעלי דירה דופקים בדלת ומבקשים מאמא - - - ואני בתור ילדה בכיתה א' בת 5-6 צריכה לראות את אמא בשעה כזאת.
עאידה תומא סלימאן: גברת פרידה כהן.
<פרידה כהן: אני אם חד הורית שש שנים.
<פרידה כהן: אני לקויית ראייה ואני מחכה לדיור ציבורי שש שנים.
<פרידה כהן: לפני כן עמדתי בתור ברמלה.
<פרידה כהן: כשעברתי דירה למקום אחר אז העבירו אותי אז לא היה אכפת לי.
<פרידה כהן: הבעיה אצלי שאני ביקשתי וכתבתי מכתבים בשביל להוריד קומה.
<פרידה כהן: כי יש לי גם החמרת מצב ואני היום גם רואה פחות.
<פרידה כהן: קיבלתי סירוב בגלל שאני לא עומדת בקריטריונים כביכול, אני צריכה להיות בכסא גלגלים כדי שיורידו לי קומה.
<פרידה כהן: נתנו לי קומה שלישית ויש לי תעודת עיוור והכל ויש לי מסמכים מרופא שאני לא יכולה לעלות מדרגות ולרדת.
<פרידה כהן: אני צריכה להיות קבורה בבית כל היום ולא לצאת מהבית.
<פרידה כהן: זה מה שרוצים בעצם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמנכ"ל המשרד תיכף יצטרך לתת הרבה תשובות על המקרים הספציפיים.
<מיה בירן: גברת פרידה אנחנו מזמינים אותך מהסיוע המשפטי להעזר בנו.
עאידה תומא סלימאן: שמעת אותם, מהסיוע המשפטי מזמינים אותך להסתייע בהם.
עאידה תומא סלימאן: הם ייצגו אותך וימשיכו לטפל.
דב חנין: גברתי מהסיוע המשפטי, אם תוכלי אחר כך לגשת אליה.
<קריאה: גם אני צריכה.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו לא קובעים תור עם הסיוע המשפטי.
עאידה תומא סלימאן: בסיום הישיבה מי שצריכה את הסיוע המשפטי תיגש אליהם ותקבע איתם.
עאידה תומא סלימאן: גברת א'.
<א': שלום, אני גרושה עם שלושה ילדים.
<א': אני שמחה להיות פה.
<א': אזרתי אומץ להיות פה, זה לא קל להחשף ואני אספר בקצרה.
<א': אני חדשה בתחום מה שנקרא.
<א': שנה בתהליך של גירושין, שלושה ילדים.
<א': לצערי, אני לא מתקיימת משום קצבה של ביטוח לאומי ולא רוצה להגיע לשם.
<א': אני גאה לעמוד פה ולהגיד שקיבלתי חינוך בבית לעבוד.
<א': אבל מה לעשות, התגרשתי, זו לא בושה.
<א': לא קיבלתי מכות, התגרשתי, זה גם לא בושה.
<א': מגיע לי דיור ציבורי.
<א': שירתתי בצבא, אבא של הילדים שלי שירת בצבא.
<א': מזונות אני לא מקבלת כי אין לו אפשרות.
<א': הוא בפשיטת רגל, בורח משוק שחור.
<א': זו גם לא עבירה פלילית, אגב.
<א': אבל המדינה צריכה לעזור, צריכה לעזור לאזרחים שלה.
<א': ולא ברמת המיקרו, ברמת המאקרו.
<א': אני לא רוצה פלסטר.
<א': קיבלתי חיובי, מגיע לי סיוע בשכר דירה, 1170 ₪.
<א': דירה היום להשכיר זה 4600.
<א': לי יש חובות, אני לא רוצה הוצאה לפועל.
<א': אני נלחמת בשיניים לשלם את החובות שלי, ואני אלחם.
<א': ככה חינכו אותי.
<א': אבל אני צריכה קורת גג.
<א': אני גרה היום בחדר, בבית של אמא שלי, עם שלושה ילדים.
<א': זו לא צורה לחיות.
<א': אזרתי אומץ לבוא לפה, זה לא קל.
<א': אבל אני לא צריכה להתבייש כאזרחית מדינה לבוא לבקש זכות בסיסית לאזרח.
<א': יש לי ילדה בת 16, ילד בן 14 שאוטוטו יקראו להם ממדינת ישראל לשרת בצבא, זה כן.
<א': איפה זה היתר?
<א': אני באה לפה בקצרה, אני אתמצת, לשנות את הקריטריונים.
<א': לא יתכן שיגידו לי בתשובה שקיבלתי, מכוון שאת לא מקבלת הכנסה שכוללת רכיב של ביטוח לאומי את לא זכאית.
<א': אני לא מקבלת את הלא הזה.
<א': אני חדשה בתחום, אני לא אקבל סיוע בשכר דירה, אני רוצה דיור ציבורי ואני אלחם על זה עם כל הגיבורות שאני מעריצה אותן פה.
<א': זהו, סיימתי את דבריי, תודה לכם.
עאידה תומא סלימאן: ובהצלחה כמובן.
עאידה תומא סלימאן: אורלי ביטון, ואני מבקשת, שתי דקות.
עאידה תומא סלימאן: ואם מישהו העלה נקודה רק תגידו, אני רוצה להדגיש את הנקודה הזו, ותמשיכו למשהו אחר.
עאידה תומא סלימאן: לא לחזור על הדברים.
עאידה תומא סלימאן: כי אנחנו נרצה לשמוע תשובות לפני הסיום.
<אורלי ביטון: אני גרושה, אמא לארבע בנות.
<אורלי ביטון: אני עובדת ומקבלת השלמת הכנסה.
<אורלי ביטון: בנוסף יש לי פסק דין של מזונות.
<אורלי ביטון: מביטוח לאומי, מהבטחת הכנסה הכריחו אותי ללכת ולדרוש את הפסק דין בהוצאה לפועל וביטוח לאומי משלמים את המזונות רק את השוטף.
<אורלי ביטון: אני רוצה להגיד שאת חוב העבר ביטוח לאומי לא משלם.
<אורלי ביטון: זאת אומרת שחוב העבר אני יכולה להמשיך לחכות.
<אורלי ביטון: את המזונות השוטפים אני מקבלת שזה 1000 ₪ בחודש.
<אורלי ביטון: מקבלת סיוע בדיור של 1100 ₪.
<אורלי ביטון: החודש הזה קיבלתי השלמת הכנסה 35 ₪.
<אורלי ביטון: אני במלחמה עם הביטוח הלאומי להוכיח להם שבחודשים האלה לא קיבלתי ביטוח לאומי, קיבלתי השלמת הכנסה חודש שעבר 350 ₪.
<אורלי ביטון: ואני שואלת אתכם, איך אפשר.
<אורלי ביטון: הבת שלי הגדולה נשואה, היא גרה אצלי גם כן.
<אורלי ביטון: החתן שלי חייל בשירות סדיר, יש להם תינוק בן שנה, הם גם מתגוררים אצלי.
<אורלי ביטון: ואני שואלת אתכם איך אפשר להתקיים מפחות מ-4500 ₪ שצריך לשלם שכירות של 4000 ₪ ואיפה כל השאר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שהעלית הוא יותר קשור לעניין של הביטוח הלאומי ומעקב.
<קריאה: אבל הביטוח הלאומי זה של המדינה.
<קריאה: אתם חייבים לעשות שם משהו בביטוח הלאומי זה לא יכול להיות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעידית לוי.
<עידית לוי: אני עידית לוי, מתנדבת במיצוי זכויות בלשכת הרווחה ואני נמצאת בפורום דיור ציבורי של ירושלים ובפורום עין וכל הפורומים ששייכים.
<עידית לוי: אני אשה גרושה, חד הורית, 33 שנה, עם ילדה נכה בבית.
<עידית לוי: מתגוררת במחסן, 17 מטר.
<עידית לוי: לא מרשים לי לבשל, אני הולכת למשפחות לבשל.
<עידית לוי: אני חיה מהבטחת הכנסה כ-1800 ₪.
<עידית לוי: המחסן שלי כולו 17 מטר, אני אפילו לא יכולה להכנס בו.
<עידית לוי: ממש מטר על מטר.
<עידית לוי: אין לי כלום מה לעשות בו.
<עידית לוי: אני לא יכולה לא לבשל, אני צריכה ללכת לבכות לאנשים שאני אבשל אצלם בבית מכוון שאני לא יכולה לבשל בבית.
<עידית לוי: אני גם כן רציתי להגיד שהבטיחו לי בשנים שהבת שלי הייתה קטנה דיור.
<עידית לוי: אני 30 שנה מחכה לדיור ציבורי, פתאום עכשיו אומרים לי, לא הילדה שלך מעל 18 את לא יכולה לקבל דירה.
<עידית לוי: וכל השנים אני חיכיתי.
<עידית לוי: ואני משלמת על המחסן הזה 2500 ₪.
<עידית לוי: ואני מקבלת 1800 ₪.
<עידית לוי: איך, איך אני לא מתמודדת.
אורלי לוי אבקסיס: היא בשכר דירה מוגדל שזה הזוי.
<עידית לוי: 1800 ₪ ולשלם שכירות 2500.
<עידית לוי: איך, מאיפה?
<עידית לוי: ואין לי אוכל בבית כי אני צריכה ל-1800 ועוד להשיג את ההשלמה של זה ועוד כלום, הילדה שלי לא מקבלת שום דבר.
<קריאה: הבעיה כשאין לך ילדים קטנים את לא נחשבת, את מתה, את לא בנאדם.
<עידית לוי: אני אבקש רק לפחות שישנו את הקריטריונים - - -
עאידה תומא סלימאן: גברתי, אי אפשר למשוך את זה עד אינסוף.
עאידה תומא סלימאן: תבינו אותי, מאוד קשה לי לבקש שאתן תסיימו.
עאידה תומא סלימאן: מאוד קשה לי כי אני - - -
<קריאה: אבל אני באתי משלומי בשביל שתקשיבי לי, שעתיים נסיעה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני, גברתי - - -
אורלי לוי אבקסיס: היא משתדלת לתת לכמה שיותר אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: במקומות אחרים - - -
<קריאה: כבוד, קצת.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, עד עכשיו אני לא חושבת שמישהו התנהג בכבוד כמו שאני מתנהגת.
עאידה תומא סלימאן: ואני מנסה כמה שיותר לתת לכולן לדבר.
עאידה תומא סלימאן: וזה שאני צריכה לשחק עכשיו את התפקיד הרע בלהשתיק את הנשים זה לא דבר קל לעשות.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת מכן, לי לא קל להשתיק אף אחד.
עאידה תומא סלימאן: אתן תכבדו את זכות הדיבור אחת של השנייה.
עאידה תומא סלימאן: כי כל אחת עוברת על שתי דקות, חוסכת מהזמן ופוגעת בזכות הדיבור של חברה שלה, אישה אחרת שרוצה לדבר.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת, מתוך הבנה, אני לא מישהי שרחוקה מהדברים שאתם אומרים, אז אני מבקשת תסייעו לי שניתן זכות דיבור לכולן.
עאידה תומא סלימאן: וכשאני מבקשת ממישהי שתסיים, אנא שתסיים.
עאידה תומא סלימאן: כי יש אחרות שרוצות לדבר.
<עידית לוי: רק רציתי להגיש דף שיש לנו - - -
עאידה תומא סלימאן: אז תגישי אותו למנהלת הוועדה ואנחנו נטפל בזה.
<עידית לוי: לא שלי אישית.
<עידית לוי: של - - -