GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועה נאמן: רבע מהפניות מגיעות אלינו על רקע הבאת ילדים לעולם והטיפול בהם.
<נועה נאמן: זאת אומרת, זה טיפולי פוריות, הריון וגם הורות.
<נועה נאמן: כשבדקנו את עניין ההריון אז ראינו שמשנת 2008, מאז שהנציבות הוקמה, היו לנו 2032 פניות על רקע הריון, מתוכן 1425 על רקע פיטורים.
<נועה נאמן: ובשנת 2017 היו לנו 156 פניות, מתוכן 104 על פיטורים של נשים בהריון.
<נועה נאמן: מבחינת ייצוג של נשים כאלו בבתי הדין - - -
מיכל בירן: מה זה פניות על הריון שהם לא על פיטורים?
<נועה נאמן: אם רוצים לפטר אותך בזמן חופשת לידה או ב-60 יום בהן את מוגנת לאחר מכן או שלא קיבלו אותך לעבודה על רקע ההריון שלך.
<נועה נאמן: מבחינת הייצוג של הנשים האלה אנחנו לא יכולים לייצג בבתי הדין נשים בהריון מאחר ובתחום הזה יש לנו קריטריונים, אמות מידה שבהן הם בוחרים תיקים לייצוג.
<נועה נאמן: בתחום הזה יש פסיקה עניפה, בתי הדין מכירים את התחום, אנחנו לא צריכים לייצר שם תקדימים.
<נועה נאמן: אנחנו מחפשים תיקים שיצרו תקדימים כדי לסייע לעובדים בהמשך הדרך.
<נועה נאמן: בתחום הזה לא יכולים את המשאבים המוגבלים שיש לנו, סך הכל 10 עובדים, מתוכם בערך ארבעה או חמשה עורכי דין, לא יכולים להעביר את הכוח הזה לייצג נשים בהריון.
<נועה נאמן: נותנים ייעוץ משפטי, מסייעים לפעמים בעמדות - - - בית הדין שנדרשות אבל הכוח שלנו בסיוע המשפטי הראשוני בתחום הזה.
<קריאה: אתם יכולים להעביר אלינו.
<נועה נאמן: בשמחה.
<נועה נאמן: אתן מייצגות בבתי הדין?
<קריאה: במקרים ספציפיים.
<נועה נאמן: אוקיי, תודה.
נחמן שי: מאירה בבקשה.
<מאירה בסוק: לי יש הערה כללית וזה שאנחנו רואים כאן שהגישו 70 נשים בקשות על זה שפיטרו אותן בהריון או שרוצים לפטר אותן.
<מאירה בסוק: ולעומת זה מעסיקים זה 1000 ומשהו.
<מאירה בסוק: כל הגישה שאנחנו כאן יושבים, שאנחנו רוצים להגן על נשים בהריון, כל הגישה של המשרד כאן זה שהם למעשה מגנים על מעסיקים אבל ודרך זה לפעמים מגנים על נשים.
<מאירה בסוק: כל האיזון כאן הוא כמעט לא קיים.
<מאירה בסוק: אנחנו מדברים פה על 1100 פניות של מעסיקים לעומת 70 נשים.
<מאירה בסוק: אז כל המערכת הזאת היא מערכת מאוד בעייתית.
<מאירה בסוק: אני לא באה בטענות כי זה העבודה שלהם, הם במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, הנושא של ההסדרה של מעסיקים והיתרים זה הם, אבל מה שאנחנו רואים פה שיש פה איזה ואקום מאוד גדול שנשים אין להן לאיפה לפנות.
<מאירה בסוק: כ-70 נשים בשנה זה, אתם יודעים כמוני, זה כמו שאנחנו מדברים על הטרדות מיניות שהן מעטות כי לא פונים, לא כי אין פיטורין בהריון.
<מאירה בסוק: אנחנו גם רואים בעיתונים שיש נשים שהן קצת יותר חזקות אז הן פונות לבתי משפט, בכלל לא דרכם, והן פונות לבית משפט וכמעט תמיד הן מנצחות כי הפיטורים לא היו תקינים, לא היה שימועים, כל מיני דברים כאלה.
<מאירה בסוק: לכן כל המערכת היא מאוד בעייתית.
<מאירה בסוק: אני מלווה אותם הרבה שנים והם באמת מנסים לעשות כל דבר שאנחנו באמת מבקשים ואין לי שום טענה.
<מאירה בסוק: אבל כל המערכת היא מערכת מאוד בעייתית.
<מאירה בסוק: הם צריכים, המעסיק מבקש היתר, הם בודקים את הנושא הכלכלי, נשים נפלטות, הן לא מהוות את הדבר החשוב למרות שהן כן דואגות אבל הבעיה היא נשארת בחוסר האיזון.
<מאירה בסוק: אני אגיע לזה ש-60% נגיד, אני מסכימה איתכם, בעיות כלכליות, יפה מאוד, אבל 40% אחרים אתם גם נותנים היתרים ועל 40% האלה שזה לא בעיות כלכליות ושזה כן פה אתם אומרים שפתאום יש ירידה בתפקוד.
<מאירה בסוק: אנחנו ביקשנו שיתנו פילוח.
<מאירה בסוק: אחרי 10 שנים בנאדם עובד, למה פתאום יש ירידה בתפקוד?
<מאירה בסוק: פתאום מחפשים תירוץ.
<מאירה בסוק: גם כן, לנושא הכלכלי, הצמצומים, שתמיד זה נשים שישר מפטרים אותן, העברה ממחלקה למחלקה תמיד זה נשים.
<מאירה בסוק: יש לכם גם בעיה, שאני לא באה אליכם בטענה כי אתם באים ואתם אומרים שאין בחוק, הנושא שמגיעות אלינו, אני בטוחה לכל הארגונים, זה שהמעביד אומר, אני לא אבקש היתר אבל אני אעשה לה את המוות.
<מאירה בסוק: במקום לשבת בחדר עם חלון לשים אותה במוסך בחדר בלי חלון וכו' וכו' וגורמים לה, לאישה, להתפטר מעצמה.
<מאירה בסוק: וזה לא נכנס אצלהם כי היא מתפטרת, היא אומרת, אני חייבת לדאוג לבריאות שלי ושלום ולהתראות.
<נועה נאמן: עושים את זה גם הרבה כשהן חוזרות.
<מאירה בסוק: או כאלה שחוזרות לעבודה.
<מאירה בסוק: או לפעמים יש דברים כאלה שמעביד בא ואומר לעובדת, תשמעי, לא כדאי לך לחפש מטפלת, אני במילא אחרי ה-60 יום אני אפטר אותך.
<מאירה בסוק: כל מיני דברים כאלה.
<מאירה בסוק: ואז מגיעים לסוג הסכמים והסכמים לא קיימים ואנחנו מכירים פסקי דין שהמעביד צריך להראות כנות ורצון בקבלה לעבודה.
<מאירה בסוק: כל הדברים האלה מאוד בעייתיים, לכן ה-70 נשים האלה זה רק הדוגמה הקטנה.
<מאירה בסוק: נשים לא פונות כי הן יודעות שהן לא - - -
נחמן שי: למה נשים לא פונות, אני לא הבנתי.
<מאירה בסוק: הן לא פונות כי הן יודעות שהמעביד יקבל היתר.
<יפה סולימני: מה זה קשור, אבל אין קשר בין ההיתר לבין - - -
<מאירה בסוק: אבל עובדה ש- - - את יודעת מה, לא משנה, הן לא פונות, הן לא פונות.
<קריאה: הן לא פונות מכמה סיבות.
נחמן שי: את רוצה לומר שבעצם הכתובת הזאת היא לא כתובת אמינה ונשים מוותרות עליה.
<מאירה בסוק: המילה אמינה לא נכונה.
נחמן שי: היא לא כתובת אפקטיבית.
<מאירה בסוק: המטרה שלה לא מושגת, האישה לא מוגנת, זה מה שאני אומרת.
<מאירה בסוק: שלמרות שהרצון הוא רצון טוב והם עושים עבודה ואין לי שום טענות וכל שנה הם ממש, אין לי שום טענות, האיזון פה הוא בעייתי.
<מאירה בסוק: זה משהו הרבה יותר כללי שאותו צריך לשנות.
נחמן שי: כן, יפה, בבקשה.
<יפה סולימני: לא בכדי הפרדנו את הנושא ההסדרתי מהנושא החקירתי בתוך המנהל.
<יפה סולימני: כדי שיהיו שני גופים שונים שכל אחד יעבוד בתחום שלו ובאמת פה תהיה את ההגנה על העובדת שמגיעה ופה בעצם יהיה דיון בין מעסיק לעובדת לראות בעצם אם לתת את ההיתר.
<יפה סולימני: אנחנו פיתחנו כל כך הרבה ערוצים לתת לעובדות כדי שיפנו ויגישו בקשות.
<יפה סולימני: אם זה באינטרנט, דרך אפליקציות, כל דרך שהיא שאפשר.
<יפה סולימני: אי אפשר להתעלם מהנתונים שהציגה פה נציבות שוויון הזדמנויות שהיא גם גורם משלים גם לעבודה שלנו.
<יפה סולימני: נציבות שוויון הזדמנויות היא חלק מתוך משרד העבודה והרווחה שהיא גם מקבלת תלונות וכל האלפים שהם קיבלו הם טיפלו בהם - - -
<קריאה: אבל הם לא מוסמכים לעשות אכיפה מנהלית, מה זה בכלל לא אותו דבר- - -
<יפה סולימני: הן פועלות מול מעסיק - - -
<קריאה: אבל זה ממש לא אותו גוף.
<יפה סולימני: הן פועלות מול מעסיק ובתוצרים שלהן גם יש עובדות שחזרו לעבודה, החזירו אותם לעבודה - - -
<קריאה: גם בתוצרים שלי יש עובדות שחזרו לעבודה אבל זה לא אומר שזה חלק מהמשרד שלכם.
<יפה סולימני: אולי הם לא נתנו סנקציה למעסיק אבל עדיין הטיפול שלהם הוא טיפול בתלונה - - -
<קריאה: יש המון גופים שעוזרים - - -
<יפה סולימני: עוד דבר אחד, אנחנו עכשיו יוצאים בקמפיין בגלל הנושא החרדי שהאוכלוסייה החרדית לא מגיעה לאתר אינטרנט ולכל המקומות שלנו.
<יפה סולימני: מעבר לקמפיין בחברה הערבית שעשינו בשנה האחרונה, שני קמפיינים של קרוב ל-600,000 שקל כל קמפיין בכל ערוצי התקשורת בחברה הערבית.
<יפה סולימני: אנחנו יוצאים, בחודש הבא ובעוד חודש וחצי אחרי פסח לקמפיין בחברה החרדית ושם באמת אנחנו מגיעים למקומות שבאמת אפשר להעביר להם את המידע בדרכים שלקחנו יועצים מהחברה הזו שיתנו לנו ייעוץ איך להגיע, באיזה מקומות ובאיזה דרכים, אפילו הכשרנו את האתר אינטרנט שלנו שזה דבר שצריך לעשות אותו בכלל שיוכלו להכנס אליו כדי להגיע לאותן נשים ובכלל כל העובדים כדי שיידעו מהם זכויותיהם.
<יפה סולימני: אנחנו משתדלים לעשות כמה שיותר כדי להגיע.
<יפה סולימני: לא נגיע - - -
נחמן שי: מה ההערכה שלכם, ואני שואל כאן את כל הפורום הזה, אנחנו יכולים הרי לטפל רק במה שאנחנו יודעים לא במה שאנחנו לא יודעים, זה תמיד יהיה נכון, אז כמה אנחנו לא יודעים, כמה התופעה הזאת רווחת של פיטורי נשים בהריון על ידי המעסיקים שלהן בלי לקבל אישור והנשים או שהן לא יודעות או שהן לא רוצות או שאין להן כוח או שהן לא פונות, אחד לחמשה, אחד לעשרה.
<מאירה בסוק: צריך להפריד גם בין השירות הציבורי למעסיקים הפרטיים.
נחמן שי: בציבורי בטח יותר מסובך.
<מאירה בסוק: הרבה פחות.
נחמן שי: מה בציבורי?
<מאירה בסוק: יש ועדים, הציבורי גם יותר - - -
נחמן שי: הוא יותר מודע לזכויות של העובדים.
<קריאה: בציבורי אנחנו יותר - - - אנחנו לא מפנים.
<מאירה בסוק: פרטי זאת הבעיה המרכזית.
<מאירה בסוק: זה עניין של מאות עובדות, לדעתי, בשנה - - -
נחמן שי: מה, של מאות מקרים שנעלמים לנו?
<מאירה בסוק: אם אנחנו נסכם שדולה, ויצו, נעמ"ת - - -
נחמן שי: נכון, זה מה שאני רוצה לדעת.
נחמן שי: כן אורי.
<אורי טורקיה שלס: קודם כל התופעה הזאת מאוד רווחת.
<אורי טורקיה שלס: אלינו לבד מגיעים מאות מקרים בשנה של נשים שמפוטרות - - -
נחמן שי: שמטלפנות ואומרות פיטרו אותי בגלל שאני בהריון.
נחמן שי: אפשר לחשוב שגם בחלק מהמקרים יכול להיות שזה שימוש מסוים, את צריכה לנכות - - -
<אורי טורקיה שלס: אני מנכה.
<אורי טורקיה שלס: אחרי ניכוי אני יכולה להגיד בוודאות שבכל הארגונים שאנחנו עובדות בהם בוודאות מגיעים מאות של מקרים בשנה.
<אורי טורקיה שלס: שאלתם פה למה הן לא פונות.
<אורי טורקיה שלס: אנחנו חייבות להעביר, הן פונות אלינו כי הן לא מוצאות את אגף האכיפה כאגף נגיש.
<אורי טורקיה שלס: נקודה.
<אורי טורקיה שלס: ואני רוצה להסביר למה, זה לא אשמת מישהו, זה משהו שבעיניי ראוי שנעבוד עליו ביחד ונחשוב על איך כן להנגיש אותו לאוכלוסיות האלה.
<אורי טורקיה שלס: נשים רבות לא יודעות את הזכויות שלהן, זה אחד ואולי זו הבעיה החמורה ביותר ויש איך לעבוד עם זה.
<אורי טורקיה שלס: נשים רבות נמצאות במצב מאוד רגיש כלכלית, פיזית, נפשית ולא מוצאות את הכוחות לפנות, על אחת כמה וכמה שאתם מספרים לנו פה שהסנקציה היא שאנחנו נחקור את זה כמה חודשים ואחרי זה נטיל עד 35,000 שקלים על המעסיק.
<אורי טורקיה שלס: העובדת לא מקבלת פה איזשהם פיצויים עונשיים למתלוננת שזה גם אופציות שיש בהליכים פליליים, היא לא מקבלת את זה.
<אורי טורקיה שלס: מבחינתה זה שלח לחמך, היא הגישה את התלונה, היא לא יודעת מה קורה איתה, פעמים רבות היא גם לא מקבלת דיווח על מה קרה איתה כמו בהליכים רבים בדיני עבודה ואתם יודעים את זה שבהליכים רבים בדיני עבודה העובד מגיש תלונה ומחכה.
<אורי טורקיה שלס: אני עכשיו סיימתי תהליך שאחרי שבע שנים התברר לנו שהיה דיון והוגש כתב אישום ואף אחד לא סיפר לנו.
<אורי טורקיה שלס: אז זה קורה, זה קורה הרבה.
<אורי טורקיה שלס: ההליך האזרחי הוא כמובן יותר נוח מבחינתה אבל שם אין לה שום סיוע ומי שייצג אותה.
<אורי טורקיה שלס: אני חושבת שיש פה בעיית נגישות ובעיה גם לעובדת להבין מה הערך המוסף פה, מה זה עוזר לה.
<אורי טורקיה שלס: אם לא החזרתם אותי לעבודה ולא עזרתם לי עם כסף ולא עזרתם בכלום אז הנה, עצבנתי אותו, בזה זה נגמר.
נחמן שי: מה יוצא לי מזה.
<אורי טורקיה שלס: בדיוק.
<אורי טורקיה שלס: בסוף, בסופו של דבר עובדת רוצה להיות מוגנת, זה המטרה של המהלך.
<אורי טורקיה שלס: המטרה היא שלא יפטרו אותי או שיסייעו לי באיזשהי צורה לצלוח את התקופה הקשה הזו, זו המטרה.
<מרים זלקינד: וככל שהאישה מוחלשת יותר וענייה יותר אז היא פחות תעשה דברים והיא לא תדע על זכויותיה.
נחמן שי: כן, בבקשה, משרד הרווחה.
<שרון כהן: ראשית, אני באמת באמת ובתמים מזמינה, אני מנהלת תחום פניות ותלונות בחוקי עבודה.
<שרון כהן: ראשית מאז שאני בכלל בתחום הזה בשנים האחרונות אני ממש משתדלת להנגיש את עצמנו לציבור.
<שרון כהן: לצורך העניין, אין אצלי שעות קבלה של טלפון, הטלפון פתוח קווי, באמת כי אני מודעת לזה שאנשים נמצאים בהפסקה כזו או אחרת אז אפשר להגיע אלינו דרך הטלפון.
<שרון כהן: יש לי תא דואר ייעודי לפניות, אפשר לגשת דרך טלמסר.
<שרון כהן: אפילו להשאיר הודעה בתא טלמסר עם טלפון ואנחנו חוזרים.
<שרון כהן: יש לנו מיילים, יש לנו פקס, יש לנו טופס מקוון להגיש דרך האינטרנט.
<שרון כהן: להבדיל מחוקים אחרים חוק עבודת נשים לא ניתן לבצע אכיפה יזומה.
<שרון כהן: בחוקים אחרים, נכון, יש לנו חוקים שאנחנו מבצעים על בסיס תלונות ועל בסיס יזום.
<שרון כהן: חוק עבודת נשים זה חוק שאני חייבת את המתלוננת על מנת להגיע - - - אני לא יכולה להגיע למעסיק באופן יזום ולחפש נשים בהריון, זה חוק שאני חייבת את המתלוננת.
<שרון כהן: ולכן אני מזמינה את כל הארגונים שטוענות, ואני באמת מאמינה לכן, שיש לכן מאות פניות של נשים בהריון, אז בבקשה, אם אתן רוצות אני אשאיר לכן את פרטי ההתקשרות שלנו.
<שרון כהן: תעבירו לי, זה הלחם קיום שלנו, אני אשמח לטפל באותן נשים וגברים לצורך העניין בטיפולי פוריות.
<שרון כהן: ורק לעניין הזה שאמרתם מה יוצא לי מזה.
<שרון כהן: אני מדברת עם כל הפונים, בין אם זה נשים בהריון ובין אם בכלל ביתר החוקים שאנחנו אמונים עליהם.
<שרון כהן: ואני שומעת את זה הרבה פעמים שאומרים לי, גברתי מה יוצא לנו מזה.
<שרון כהן: זה לא קביעה שלנו.
<שרון כהן: המחוקק והמחוקק זה איפה שאנחנו יושבים כאן היום, נתן לנו את המנדט לבצע אכיפה אל מול המעסיק.
<שרון כהן: אם הייתה לנו אכיפה, אם היה לנו את המנדט לדרוש ממעסיק להשיב למתלונן או מתלוננת כספים או מסמכים או להשיב אותה לעבודה, אני מאמינה, ותאמינו לי גם אתם, היינו משתמשים בזה.
<שרון כהן: לא ניתנה לנו הסמכות ולמי שיש את הסמכות הזו זה רק לבית הדין לעבודה בהליך אזרחי - - -
<קריאה: בואו נלך ביחד למחוקק, נגיד לו שאת רוצה סמכות.
<שרון כהן: בסדר, אבל אנחנו מדברים על המצב הקיים, ולכן באמת מעל הבמה הזו אני פונה אליכן, יש לכן מידע על פיטורי נשים בהריון ודברים שיש עוד בסמכותנו, נשמח לקבל.
נחמן שי: הקריאה הזאת נחפש לה דרך יותר ממוסדת אחר כך.
נחמן שי: יש פה שאלה ששואלת יושבת ראש הוועדה, אני מייצג אותה לצורך העניין, היא מבקשת לדעת האם, כנראה זה מתייחס לדיונים קודמים, האם היו או האם אוישו 32 תקנים של אכיפת חוקי העבודה?
<יפה סולימני: - - -
נחמן שי: אוישו?
נחמן שי: 32?
<יפה סולימני: כן, שנה שעברה נקלטו כל המפקחים שהיו.
<יפה סולימני: יש עוד עזיבה בינתיים אבל - - -
<מאיר דוד: יש עוד עזיבה מאז- - -
<יפה סולימני: כל הזמן יש עזיבה וקליטה, זה בא בקליטה, אבל כן, בפעם הקודמת שהיה דיון היו חסרים, היה לנו - - - גדול מאוד, נקלטו עובדים, בינתיים גם - - - אבל אנחנו כל הזמן בהליכים - - -
נחמן שי: כמה עובדים חסרים לכם היום?
<יפה סולימני: אולי איזה חמשה, ששה או שבעה - - -
נחמן שי: זה אחריות שלך, הפיקוח הזה הוא שלך?
<יפה סולימני: כל המפקחים במנהל זה באחריות שלי אבל כל הזמן אנשים עוזבים ונקלטים חדשים.
<יפה סולימני: זאת אומרת זה תהליך של ארגון גדול, המנהל הוא גדול ואנשים מחפשים עבודה במקומות - - -
נחמן שי: אוקיי, אנחנו נתקרב לסיום.
נחמן שי: מי עוד היה רוצה להשתתף?
נחמן שי: כן, בבקשה גברתי.
<נועה נאמן: להגיד עוד משהו ולחזק גם את אורי ואת מרים וגם את יפה.
<נועה נאמן: דווקא העובדה ש-25% מהפניות שמגיעות אלינו הן על הרקע הזה זה דווקא מראה מודעות מאוד גבוהה של נשים.
<נועה נאמן: אבל איפה זה נופל?
<נועה נאמן: בדיוק באוכלוסיות החדשות, בדרך כלל חרדיות ונשים בקרב אוכלוסייה ערבית.
<נועה נאמן: אנחנו גם ערכנו קמפיין השנה בקרב החברה הערבית כדי לעודד פניות שהן לא על רקע לאום אלא על רקע הריון, על רקע גיל, על רקע טיפולי פוריות וכנ"ל בחברה החרדית מה שעושה מנהל הסדרה זה מאוד חשוב.
<נועה נאמן: מהנשים האלו לא יגיעו פניות לבתי הדין, ולכן דווקא שם חשוב - - -
מיכל בירן: אגב, הסיכוי שיפטרו מישהי שהיא חרדית או ערביה על רקע טיפולי פוריות יותר גבוה אפילו בענייני תחבורה.
מיכל בירן: שסתם מישהי ממעמד הביניים יש לה טיפול פוריות בבוקר לפני עבודה היא קופצת עם הרכב שלה ותוך שעה וחצי היא חזרה בעבודה.
מיכל בירן: מי שאין לו תחבורה ציבורית נגישה שזה לוקח חצי יום זה נהיה עניין הרבה יותר גדול ומזמין - - -
<קריאה: זה נכון בכל הפריפריה, זה מאוד בעייתי.
נחמן שי: מי רוצה להתבטא, מיכל?
מיכל בירן: אין לי משהו מיוחד להוסיף.
נחמן שי: מישהו עוד רוצה לתרום את תרומתו אות תרומתה?
מיכל בירן: השאלה באמת מה התוצרים הפרקטיים.
מיכל בירן: לא, אבל אין לי הצעה, אני תוהה בקול רם.
נחמן שי: מה את שואלת?
מיכל בירן: מה התוצרים הפרקטיים.
נחמן שי: של הדיון?
נחמן שי: קודם כל הדיון מתקיים פה בגלל שאנחנו צריכים לקיים אותו, זה לא שיזמנו אותו.
נחמן שי: אני אומר את זה כדבר תקין לא דבר לא תקין, זה טוב שיש מסורת מעוגנת בחוק שאחת לשנה באים לוועדה ומדווחים וכתוצאה מדיווח גם יודעים וגם מסתכלים קדימה וגם מייעלים.
נחמן שי: זה נשמע כמו חזון אחרית הימים אבל זו הדרך הנכונה לעשות עסקים בשירות.
<מאירה בסוק: אבל לא קורה כלום.
נחמן שי: לא קורה כלום זה לא טוב, אם זו ההתרשמות שלך, מאירה - - -
<מאירה בסוק: כמות הנשים היא כזאת והולכים הבייתה.
נחמן שי: טוב, אז אני רוצה לשאול אותך יפה אם יש לך כוונות לעשות שינויים בעקבות הדיון שהיה פה היום לפני שאני אדבר.
<יפה סולימני: אני מאוד מקווה שבאמת נקבל מהארגונים את אותן פניות שמדובר עליהן ואז אם אני אקבל בשנה הזאת את ה-100 וה-150 שמדובר עליהן שפוטרו או שמגיעות אליהם אז בשנה הבאה כשנציג את הנתונים אז לא יהיו 77, יהיו 250, אבל זה עכשיו תלוי בסיוע של אותם גורמים כדי להפנות אותם אלינו - - -
<קריאה: עכשיו זה אחריותנו.
נחמן שי: הכדור עבר למגרש השני והכל בסדר.
<יפה סולימני: לא, אני לא העברתי את הכדור, רק אמרתי, אתה אמרת מה יהיה, אז זה שלב - - -
נחמן שי: לא, אני שואל, כשיוצאים מתוך דיון כזה מה התובנות שלך.
<יפה סולימני: נכון אז זה תובנה אחת שאני אשמח מאוד לקבל כל מידע כדי לעזור.
<יפה סולימני: אנחנו נעשה, העירו פה לגבי נושא של הנגישות ובנושא של הסברה באוכלוסיות הבעייתיות אז הזכרתי קודם את הנושא של המגזר החרדי שזאת פעם ראשונה שאנחנו עושים את הקמפיין ואנחנו נמשיך אותו ונעבוד עליו יותר.
<יפה סולימני: ואנחנו אולי נעשה בשנה הזאת עוד קמפיין בחברה הערבית כדי באמת להנגיש יותר את המידע לכיוונים שלהם.
<יפה סולימני: לגבי נושא כאן שדיברו על לתת לעובדת עשרה ימים או שבעה ימים או ששה ימים - - -
<מרים זלקינד: 12 ימים.
<יפה סולימני: רגע, בסדר, שנייה.
<יפה סולימני: דיברו כאן על שהיו מקרים מסויימים שנתנו שבוע במקום 12 ימים או משהו כזה.
<יפה סולימני: אנחנו נעשה את זה אחיד, אותו מספר ימים ינתן לכולם.
<יפה סולימני: גם אם העסק נסגר וגם אם עילה כלכלית או אם העובדת רוצה אנחנו ניתן יותר זמן לעובדת - - -
נחמן שי: יותר זמן למה?
<קריאה: להגיב.
<יפה סולימני: קבענו 12 יום?
<קריאה: 12 יום.
<יפה סולימני: אנחנו נעשה עכשיו 12 גם אם העסק נסגר ויש לנו את כל המסמכים של המעסיק אנחנו נמתין לעובדת 12 יום ולא נקצר את הזמן והמעסיק יקבל אחרי בהתאם בדיוק באותו הליך כמו שנעשה במקומות האחרים.
<יפה סולימני: בדיון האחרון שהיה לנו עם הארגונים גם לקחנו גם מסקנות וכבר הפעלנו אותם בשטח, אמנם לא - -
<קריאה: בגלל זה לא הזכרתי.
<יפה סולימני: - - אבל זה עובד יותר ביום יום כבר.
<יפה סולימני: אנחנו פתוחים לכל הצעה.
נחמן שי: תודה רבה למשרד הרווחה ולכל המשתתפים.
נחמן שי: אני חושב שיש פה נקודות תורפה שכל אחד יודע לעלות עליהן גם בלי הדיון אבל הדיון רק מחדד אותן.
נחמן שי: קודם כל בנושא ההרתעה והענישה שכרוכות אחת בשנייה, הלא רק ענישה כבדה יכולה לשמש הרתעה, אם הענישה היא לא כבדה אז היא מזמינה המשך ההפרות או העבירות האלה בלי בעיה ואחר כך מחפפים אותה.
נחמן שי: יכול להיות שזה לפעמים קל למעסיק לומר אני אשלם את הסכום הזה, זה לא משהו כבד מדיי ואני אוכל להמשיך ולעשות, גם אם הוא מעסיק מועד לצורך העניין.
נחמן שי: אתם צריכים לשקול לדעתי אם לא כדאי, אני לא יודע אם זה בידיכם אבל לכם יש ייעוץ משפטי שיבדוק אם אפשר להעמיק את הענישה, להגדיל אותה.
נחמן שי: הכסף מרתיע.
נחמן שי: אנשים שעוסקים בכסף ומענישים אותם בעיצומים כספיים הם מבינים שפה אחת, כסף.
נחמן שי: אז אם זה הרבה כסף אז זה גורם להם לשקול פעמיים ואם זה מעט כסף הם יכולים לספוג את זה והם נפטרו מעובדת שהם לא היו מעוניינים בה או שניצלו את תקופת ההריון שלה או איזשהו משהו שקשור בהריון כדי לשלוח אותה הביתה.
נחמן שי: אז לכן אני חושב שהענישה היא דבר אחד.
נחמן שי: ב' להגביר את המוטיבציה של העובדות להתלונן אני לא רואה דרך אחרת אלא שיצא להן משהו מזה.
נחמן שי: אם העובד סתם פראייר, העובדת, אולי אפילו ייצא לה שם רע.
נחמן שי: היא אומרת לעצמה למה אני צריכה להתלונן, אחר כך אני אבוא למקום אחר יגידו היא כבר התלוננה קודם, היא בעייתית, אני לא אקח אותה לעבודה, אז היא בכלל מזיקה לעצמה.
נחמן שי: או שהיא הולכת למסלול אזרחי, יעלה לה כסף, אולי תפסיד בכלל.
נחמן שי: היא לא הולכת אבל כבר מישהו, שואלים אותה מה היה מקום העבודה הקודם שלך?
נחמן שי: היא אומרת.
נחמן שי: הולכים למקום העבודה הקודם המעסיק הקודם שלה אומר, וואלה זאתי, הייתה ככה, הייתה אחרת, עשתה לנו צרות, לא כדאי לכם.
נחמן שי: זה שנייה שמעבירים אותה כי עוד חמש נשים מחכות בחוץ וגם הן רוצות את העבודה והכל בסדר ויש להן שם יותר טוב.
נחמן שי: אז צריך לחשוב, אני לא נותן לכם תכנית להגנת עדים פה או משהו, זה לא עד כדי כך אבל צריך לחזק את הנשים.
נחמן שי: מה גם שאנחנו שומעים שחלק מהתלונות באמת מתפזרות לפריפריה, לא מגיעות אליכם, עם כל המאמצים שאת עושה.
נחמן שי: אני משוכנע שפתחת את כל הערוצים הקיימים.
נחמן שי: חוץ מטויטר לא שמעתי - - - תעשי גם טויטר ותעשי הכל, יאללה, אינסטגרם וכל מה שבא.
מיכל בירן: יש לי תחושה שהנשים בקבוצות האוכלוסייה המדוברת שלא מגיעה אליהן ההסברה הרגילה לא בטוח שטויטר יפתור את הבעיה.
נחמן שי: נכון, את צודקת מיכל.
נחמן שי: אני בטוח, אבל זה לא עוזר לנו, כי עובדה שכולן פה הסבירו שגם אליהן מגיעות תלונות.
נחמן שי: איך אתן מייעלות את התקשורת ביניכן זה הדבר הכי פשוט בעולם, באמת, מגיעה אליכן תלונה, אתן מכירות את המערכת הזאת אז תעבירו מיד, אל תהססו.
<אורי טורקיה שלס: זה תלוי גם ברצון העובדת כמובן.
נחמן שי: אה, יכול להיות שהיא לא רוצה שתעבירו את זה הלאה.
נחמן שי: אוקיי, אני מבין.
<אורי טורקיה שלס: הרבה פעמים מתקשרים אלינו באופן אנונימי ורוצים לקבל ייעוץ מה המסלולים שעומדים בפניי, זה לא באמת בהכרח ש- - -
נחמן שי: ואתן נותנות את המסלול הזה?
<אורי טורקיה שלס: בוודאי.
נחמן שי: בסדר, אז זה רוב העבודה.
נחמן שי: חוץ מאשר להגיד הנה הכתובת ואלה דרכי ההתקשרות יותר מזה אתן לא יכולות לעשות.
נחמן שי: יכול להיות שהעובדת מטעמים שלה לא תהיה - - -
מיכל בירן: הבעיה המרכזית שעלתה כאן היא בסופו של דבר האינסנטיב כי מכוון שפיצויים לא מגיעים לעובדת, דוגרי, אין לה סיבה לעשות את זה.
<מאיר דוד: אני רוצה לומר משפט- - -
נחמן שי: כן אבל אם בית המשפט - - -
<מאירה בסוק: יש לה בעיה להתעמת עם המעסיק, זה לא פשוט, זו בעיה מאוד קשה.
נחמן שי: ברור, אוקיי, טוב.
נחמן שי: אנחנו נשארים פה עם כמה סימני שאלה.
נחמן שי: אני רוצה לחשוב על זה.
נחמן שי: מה רצית לומר?
<מאיר דוד: אני רק אומר שנכון שאין סעד ישיר לעובדים אבל יש מקרים שבהם בעקבות הליכי אכיפה מעסיקים מחליטים כן לעשות שינוי כיוון וכן לתקן הפרות וכן להחזיר עובדים.
<מאיר דוד: זה לא סעד ישיר, זה לא חובה שלנו.
נחמן שי: אבל לא כל העובדים עשויים מחומרים, יש כמה כאלה בזמן האחרון שהחליטו לעלות על בריקדות ולהלחם במעסיקים קודמים והם עושים הפגנות כל מוצאי שבת בכל מיני פינות של מדינת ישראל.
נחמן שי: רוב העובדים הם לא כאלה, הם סופגים והולכים הלאה ויש להם מספיק צרות וילדים בבית.
נחמן שי: אומרים יאללה, עברנו את זה.
נחמן שי: לכן אתם צריכים להיות מעוניינים כן להגביר את המוטיבציה שכן תגענה תלונות אליכם ושכן העובד או העובדת ידעו שהם גם יוצאים נשכרים מזה באיזשהו אופן ובוודאי ובוודאי שלא ייפגעו.
נחמן שי: טוב, זהו, אנחנו ניפגש בשנה הבאה אם כולנו נהיה פה.
נחמן שי: כשמדובר בכנסת תמיד צריך לזכור.
נחמן שי: תודה רבה לכולכם ולכולכן על הדיון, תודה רבה.
עליזה לביא: היום אנחנו ביום שני ה-12 בפברואר 2018, כ"ז בשבט תשע"ח.
עליזה לביא: אנחנו כאן בדיון של ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות בדיון על מסקנות הוועדה הבין משרדית על דיווח משרד המשפטים.
עליזה לביא: מנכ"לית משרד המשפטים, עורכת הדין אמי פלמור, שהובילה את הוועדה בשנה וקצת יותר האחרונה.
עליזה לביא: שמענו כאן כמה פעמים גם דיווחים, גם עדכונים על ההתפתחות ועל הכיוון, אבל לא שמענו בצורה מסודרת כאן בכנסת ישראל בוועדה על העבודה, על המסקנות בצורה מלאה חלק מהפעמים או שאלות, אתם ביקשתם שלא לענות כי הדברים עדיין בדיון או בחשיבה.
עליזה לביא: אבל ב-9 בינואר מתפרסם דוח הצוות הבין משרדי לבחינת הכללים לצמצום צריכת הזנות בישראל ואנחנו באמת רוצים לשמוע את המסקנות.
עליזה לביא: הדוח הזה הוא דוח מאוד מאוד חשוב ואני כבר בראשית הדברים רוצה לבוא ולומר ולמסגר את מסגרת הדיון שלנו.
עליזה לביא: כנסת ישראל אמרה את דברה.
עליזה לביא: אמרה את דברה והובילה כאן שתי הצעות חוק שעברו בקריאה טרומית.
עליזה לביא: 70 חברי כנסת חתומים על הצעות החוק הללו ואני איחלתי יחד עם חברותיי וחבריי שאנחנו נקדם את הצעות החוק הללו כבר במושב הזה.
עליזה לביא: לצערי המושב הזה עומד בפני סיום ואנחנו לא רואים איזשהי בשורה מהכיוון גם לא של שרת המשפטים וגם אנחנו, התבקשנו לחכות, כלומר התבקשנו - - -
<אמי פלמור: - - - לספק את הבשורה וכותרת - - -
עליזה לביא: כבר, כבר, אני יודעת, ולכן אני אעצור פה את הדברים שלי.
עליזה לביא: אני כן רוצה להעביר אלייך כבר בראשית הדיון כדי באמת לראות לאן פנינו מועדות, לאן אנחנו הולכים.
עליזה לביא: את יודעת, חקרנו, למדנו את הדוח הזה, התווכחנו עליו בכמה במות.
עליזה לביא: ולזכותך ייאמר שאת הקשבת לאורך כל הדרך גם לדעות שהיו רחוקות מתפיסת עולמך, גם המשפטית, כי אני לא חושבת שברמה הערכית יש בכלל, להיפך, את באותה סירה איתנו.
עליזה לביא: רק באמת, תראי, אני לא יכולה להתווכח כי הניסיון, הידע שאת מביאה לשולחן אי אפשר להתווכח עם הידע שלך, עם המקצועיות ועם היושרה שאת מובילה כבר שנים רבות במשרד.
עליזה לביא: וכשאת אומרת, וישבנו בדיון שיזמנו במשותף בלשכת עורכי הדין, ואת אומרת לנו, חברות וחברים, יש את החוק הזה על זנות נוער, יש לנו חוק במדינת ישראל, נכון, הקשחנו את התנאים, הוספנו שנים והגדלנו את הענישה ובפועל אנחנו כאן בוועדה מדווחות על ידי הפרקליטות ועל ידי ארגוני השטח שלצערנו הרב אנחנו לא רואים לא אכיפה ולא הבשלה של חקירות ולא העמדה לדין.
עליזה לביא: אז בעצם את אומרת לנו, החוק הזה, חברות, הוא אות מתה, בואו רגע נלמד מה אנחנו לא הצלחנו כאן לפני שאנחנו הולכות ומיישמות.
עליזה לביא: אז גם אנחנו מקשיבות.
עליזה לביא: אבל אי אפשר שלא לומר בפתח הדיון שמהרגע שהעברנו בקריאה טרומית, טרומית, השיח הציבורי משתנה.
עליזה לביא: אנחנו רואים דיונים על כך בבמות תקשורתיות שמעולם לא היה, מעולם לא היה.
עליזה לביא: יותר מזה, אנחנו רואים ירידה בצריכת הזנות, אנחנו רואים שהמקומות בסיורים שאנחנו מבקרות ועדויות שאנחנו מקבלות מהשותפים ומהשותפות שלנו בשטח מלמדים אותנו שיש הדהוד מהבית הזה, כאן בכנסת ישראל, ומכל השיח שמובל על ידי כולנו לציבור בישראל.
עליזה לביא: אני לא רוצה להביא עוד דוגמאות אבל כולנו גם בדיונים הקודמים דיברנו על המחירים שפתאום מתחילים להאמיר ועל מה שקורה בתוך כל מי שמוביל את תעשיית הזנות.
עליזה לביא: אז בוודאי שזה מחלחל ובוודאי שזה מהדהד והדברים לא נעשים אף פעם בחלל ריק.
עליזה לביא: ואני חושבת שמעבר להכל אנחנו כולנו מסכימים שמדינה יהודית ודמוקרטית לפני הכל צריכה לומר מי היא ולהגדיר את מה היא.
עליזה לביא: והויכוח יכול להמשיך ולהיות על הכלי אבל לבוא ולומר דיי לזנות אני מקווה שזה עוד יהיה במושב הזה.
עליזה לביא: בבקשה, גברתי המנכ"לית.
עליזה לביא: רק לפני הכל אני רק רוצה לברך את חברי הכנסת שהצטרפו אלינו: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, חברת הכנסת לאה פדידה וחבר הכנסת בני בגין.
<אמי פלמור: בוקר טוב, ותודה ליושבת הראש, חברת הכנסת עליזה לביא.
<אמי פלמור: אנחנו באמת שמחים להיות כאן היום ולהציג את הדוח ולדבר עליו ולענות על שאלות.
<אמי פלמור: קודם כל אני רוצה לציין שנמצאות פה כמעט כל חברות הצוות.
<אמי פלמור: אני אציין, לא את כולן, את הבכירות מביניהן, אני מתנצלת, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניינים פליליים עמית מרארי, מתאמת הסחר בבני אדם דינה דומיניץ, אפרת שרעבי עובדת סוציאלית ממשרד הרווחה, אושרת ממשרד החינוך, חגית לרנאו המשנה לסנגור הציבורי הארצי ויעל גור ממשרד הבריאות.
<אמי פלמור: ויש פה עוד.
<אמי פלמור: אני מודה לכולן שהן הגיעו זה מראה גם על החשיבות שאנחנו מייחסים לדיון הזה וחשיבות שגם אפיינה את דיוני הוועדה.
לאה פדידה: יש לכם רוב מגדרי נשי אני רואה בצוות.