GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ג'וליה ברדה: ליווי מבחינתנו זה חבר, הורים, מרכזי הסיוע או מישהו קרוב, מישהו שהיא בחרה כליווי.
<ג'וליה ברדה: משטרה זה גורם מטפל.
מוסי רז: אז זה כאילו ללא ליווי.
<ג'וליה ברדה: אם היא מסרה תלונה במשטרה והמשטרה הביאה אותה, אז בדרך כלל היא גם מגיעה, או עם חברה, או עם אמא, או עם דודה.
עאידה תומא סלימאן: מעניין שמרכזי הסיוע זה 3.3% והורים זה 32%.
<זוהר סהר: בטווח המאוד מאוד קצר אחרי הפגיעה, כשהן מגיעות למרכזי הסיוע.
עאידה תומא סלימאן: לא, מעניין שזה יותר הורים מאשר - - -
<ג'וליה ברדה: גורמים חיצוניים.
עאידה תומא סלימאן: אם התמונה הייתה באוכלוסייה הערבית, בחיים לא היית מקבלת את זה.
<זוהר סהר: אבל נכללים פה גם פגיעות מיניות של קטינים, אז מן הסתם זה יכול להיות הטיה.
עאידה תומא סלימאן: אין לך פילוח של מספר הקטינים.
<ג'וליה ברדה: יש לי, אם אני לא טועה, יש 16%.
עאידה תומא סלימאן: של קטינים?
<ג'וליה ברדה: אם אני לא טועה.
<גילי גבעתי: קטינים מתחת לגיל 18 או מתחת לגיל 12?
<ג'וליה ברדה: קטינים זה מתחת לגיל 18.
<גילי גבעתי: לא, כי הפרידו בין גיל 12 ל - - -
<ג'וליה ברדה: לא גיל 12, 14, את מתכוונת.
<ג'וליה ברדה: אבל קטינים זה מתחת לגיל 18.
<גילי גבעתי: לא, את הראית שמתחת לגיל 12 זה טיפול נפרד.
<ג'וליה ברדה: אני הראיתי מבחינה רפואית, אבל מבחינת ההגדרה שהגדרנו אותם, עשינו ממש הגדרה.
מוסי רז: זה שהורים באים זה סימן חיובי, עאידה.
<מלכה פרגר: זה חיובי, אבל היא אומרת שזה נראה לה יותר מדי.
מוסי רז: יכול להיות שאלה אלה שבאים - - -
<ג'וליה ברדה: סך הכול 30% מהנשים יש שימוש באלכוהול וסמים ביחד ואנחנו לוקחים דגימות מעבדה.
<ג'וליה ברדה: סם אונס אנחנו שולחים בערך ל-8% מהמקרים, אבל אנחנו שולחים למקרים שאפשר לשלוח.
<ג'וליה ברדה: לא שמתי את הנתון, אבל בערך כפול מזה מגיע עם חשד שהיה שימוש בסם אונס כשחצי בערך אפשר לקחת את הבדיקה כי עברו רק 12 שעות.
<ג'וליה ברדה: אנחנו לוקחים עד 12 שעות, אחרת אין רלוונטיות.
<ג'וליה ברדה: אני חייבת לציין, תעשו חשבון, 8% מתוך 4,000, אף אחת לא חזרה חיובית.
<ג'וליה ברדה: בגלל זה אנחנו תולים עכשיו את יהבנו על בדיקות שיער.
<ג'וליה ברדה: זה מתפרק ממש ממש מהר.
<ג'וליה ברדה: הן מגיעות לכאן כבר בשלב שהן - - -
מוסי רז: לא, את טוענת שהבדיקה לא מספיק טובה?
<ג'וליה ברדה: לא, אני טוענת שהסם מתפרק מאוד מהר בגוף.
מוסי רז: הבנתי, אז למה את שולחת אם - - -
<קריאה: כי ההנחיה היא לשלוח עד 12 שעות.
עאידה תומא סלימאן: אולי נצליח להוכיח.
עאידה תומא סלימאן: אין לה הרבה אפשרויות.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו, עם הפיתוח של בדיקת השיער זה קצת נותן תקווה שאפשר להוכיח.
<ג'וליה ברדה: לגבי טיפול תרופתי, אז בערך ב-50% אנחנו נותנים טיפול למניעת היריון, 60% מניעת מחלות מין, 30% מקבלות את החיסון להפטיטיס ו-HIV בערך 16%.
<ג'וליה ברדה: זה לא מעט ל-17%.
<ג'וליה ברדה: אנחנו די קלים על ההדק, אנחנו מעדיפים לתת, אבל יחסית לעובדה שאין לנו הרבה HIV זה לא מעורב, אבל אם יש גורם סיכון, אם נגיד הייתה חדירה אנלית והיה דימום או התוקף היה אריתריאי כמובן אז אנחנו לא משאירים שום מקום לספקות, אנחנו מתחילים טיפול.
<ג'וליה ברדה: מה נדרש מהצוות.
<ג'וליה ברדה: נדרש כמובן עדכון פרוטוקולים של טיפול מעת לעת, לפי המקובל בספרות המקצועית.
<ג'וליה ברדה: צריך לעבור, לעדכן.
<ג'וליה ברדה: עכשיו עדכנתי גם את הטיפול היותר מחודש ל-HIV, שהוא ללא תופעות לוואי, עדכנתי את הטיפול האנטיביוטי, טיפול יותר חדיש, יותר יעיל, לגונוריאה למשל, וגם את זה, אחרי שמעדכנים את הפרוטוקולים האלה צריך להטמיע בקרב הרופאים.
<ג'וליה ברדה: כמו שאמרתי, אז אני מדברת איתם, אני עושה כל כמה חודשים הרצאה, הייתה לנו ישיבת בוקר, מה הטיפול, איך עושים, מה עושים, מתי נותנים.
<ג'וליה ברדה: גם העובדות הסוציאליות עושות את זה בינן לבין עצמן, איך לטפל, מה צריך להגיד, מתי.
<ג'וליה ברדה: אנחנו צריכים לדאוג לשיתוף פעולה עם תחנות המשטרה השונות.
<ג'וליה ברדה: זה מה זה לא פשוט.
<ג'וליה ברדה: הפרסונות משתנות במשטרה, זה לא כמו הרופאים שהם נשארים פה עד הפנסיה, הם מתחלפים שם כל שלוש-ארבע שנים.
<ג'וליה ברדה: עד שאתה מגיע לאיזה שהיא הסכמה עם מנהל תחנה פתאום מישהו כבר החליף אותו וכל הזמן צריך מפגשים ולדאוג שזה יעבוד.
<ג'וליה ברדה: אנחנו מדריכים גם חוקרי משטרה בניהול המקרים האלה.
<ג'וליה ברדה: ישראל הכניס את זה.
<ג'וליה ברדה: עכשיו זה גדל, זה היה פעם בשנה, עכשיו אולי ארבע פעמים בשנה אני נותנת להם הרצאות.
עאידה תומא סלימאן: היא אומרת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: הוא נוכח תמיד אצלי בוועדה.
<זוהר סהר: הוא עכשיו כבר לא יהיה.
<ג'וליה ברדה: הוא עדיין ממשיך בתפקיד, בינתיים הוא ממשיך בתפקיד.
<זוהר סהר: לא, הוא - - -
<ג'וליה ברדה: הוא עזב בסוף?
<ג'וליה ברדה: כי הוא אמר שאולי לא.
<ג'וליה ברדה: טוב, חבל.
<ג'וליה ברדה: צריך לדאוג לציוד רפואי תקין, שכל הקולפוסקופיה תקין, שתהיה שם מצלמה, שיהיו מכשירים למצלמה, שכיסא הגניקולוג יעבוד.
<ג'וליה ברדה: אין צוות שעושה את זה.
<ג'וליה ברדה: חבר'ה, שתדעו שמי שעושה זה אני והמתמחים.
עאידה תומא סלימאן: אתם חלק מבית החולים.
עאידה תומא סלימאן: לבית החולים יש לו סבב כזה.
<ג'וליה ברדה: כן, נכון, אבל אנחנו עושים את זה.
<ג'וליה ברדה: מי בודק את הקולפוסקופ?
<ג'וליה ברדה: מי בודק את הכיסא שהוא עובד?
<ג'וליה ברדה: המתמחה אומר - - -
<יובל לוי: לא, אם הם מדווחים על תקלה זה לא הם מתקנים אותה.
<יובל לוי: הם מוודאים שהציוד תקין, כי הם יודעים לבדוק אותו.
<יובל לוי: זה הגיוני.
<ג'וליה ברדה: אני רק דואגת, לא כתבתי שמתקנת.
<ג'וליה ברדה: צריך לדאוג לשיתוף פעולה עם הרפואה המשפטית על ידי עדכון נהלים מעת לעת.
<ג'וליה ברדה: גם איתם מפגשים, לראות שזה עובד, רופא כן רצה להגיע, חשב שלא צריך להגיע.
<ג'וליה ברדה: לפעמים יש מקרים שצריך לעשות בירור.
<ג'וליה ברדה: צריך לרענן נהלים בתוך בית החולים עצמו, עם העובדות הסוציאליות, עם המיון הכללי, עם מיון ילדים, מיון גניקולוגי, עם האחיות.
<ג'וליה ברדה: לפני בערך חודשיים ישבנו עם ד"ר שריסט, מנהל מיון ילדים, עם גילה, מנהלת מיון ילדים.
<יובל לוי: שריסט, מנהל מיון מבוגרים.
<ג'וליה ברדה: כן, מיון ילדים או מבוגרים, כדי, שוב, לסגור את כל הפינות, לוודא שזה עובד, אם יש מדי פעם שלא.
<ג'וליה ברדה: צריך לעדכן נוהל עבודה עם עובדי המעבדה.
<ג'וליה ברדה: אני יושבת מדי פעם עם מירי מנגד, אחראית מעבדה.
<ג'וליה ברדה: יש לי שיתוף פעולה מצוין איתה.
<ג'וליה ברדה: שמירת דגימות.
<ג'וליה ברדה: שינינו למשל את הפרוטוקול לשמירת דגימות, גם בעקבות מקרה שפתאום אחר כך היה צורך לדגימה והיא לא הייתה.
<ג'וליה ברדה: אז אנחנו עכשיו, כל מקרה שהיה חשד, בחדר 4, היא שומרת את זה גם לשנה.
<ג'וליה ברדה: זה יפה.
<ג'וליה ברדה: צריך שהמעבדה תיתן תשובות, מתקשרים אליי, מפקססים תשובות למתן HIV למרכז ה-HIV באיכילוב.
<ג'וליה ברדה: עכשיו נתחיל לעבוד עם - - -
עאידה תומא סלימאן: במה אתם מחויבים לדווח למשרד הבריאות?
עאידה תומא סלימאן: מה התהליך של דיווחים למשרד הבריאות?
<ג'וליה ברדה: לא יודעת, למה את מתכוונת?
<ג'וליה ברדה: מבחינת המקרים שהגיעו?
עאידה תומא סלימאן: משרד הבריאות נותן לכם תקצוב, אני בעבודה הקודמת שלי, במרכז הסיוע, במקלטים, קיבלתי גם מימון וכשחתמתי על ההסכם של קבלת התקציב היו גם תנאים, מה אני צריכה לדווח, כל כמה זמן, מה, איך בודקים - - -
<ג'וליה ברדה: מה אנחנו חייבים לדווח לכם, זוהר?
עאידה תומא סלימאן: מה אתם חייבים לדווח, זוהר?
<ג'וליה ברדה: מספר המקרים, אנחנו מדווחים לכם.
<זוהר סהר: הוצאות.
<זוהר סהר: מבחינת כסף, מעבדות.
<מלכה פרגר: אנחנו עכשיו משפרים את תהליך הבקרה כך שהם יצטרכו לדווח לנו - - - אנחנו בונים את זה - - -
<זוהר סהר: בנינו כבר.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מנסה לשפר את מערך הבקרה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לכם תמיד, בוא נגיד, על התהליך.
<מלכה פרגר: אנחנו בתהליך של שיפור הבקרה בהרבה מאוד תכניות, לא רק בזה.
<מלכה פרגר: זאת אומרת זה באמת עד היום לא היה כמו שצריך, אבל אנחנו עובדים על זה.
<זוהר סהר: לא, יש דיווחים.
<זוהר סהר: בדרך כלל ה - - - יותר כמה מקרים הגיעו, איזה מקרים הגיעו.
<מלכה פרגר: סטטיסטיקות.
<גילי גבעתי: ג'וליה, אתם מקבלים תקצוב ישיר או פר מקרה?
<מלכה פרגר: לא, ישיר.
<זוהר סהר: אחת לשנה אמורים הם להעביר לנו את כל הסטטוס של כוח אדם, מי נמצא, מי הצוות הייעודי.
<זוהר סהר: יש פה מערך לצורך יותר - - -
עאידה תומא סלימאן: למה אני שואלת?
עאידה תומא סלימאן: ואני לא מנסה חס וחלילה לפגוע, לשבת ולהקשיב לך, עבודה בחדר, בוולפסון, מתרשמים באופן חיובי ורואים שיש ניסיון שכבר נצבר שנים על גבי שנים, אני יכולה לזהות בדרך כלל.
עאידה תומא סלימאן: השאלה מה קורה בחדרים האחרים, מה בדיוק קורה, האם זה אותו דבר?
עאידה תומא סלימאן: את היית ושמעת על ה - - -
<זוהר סהר: זה לא אותו דבר, יש שונוּת, דיברנו על זה הרבה פעמים, בין החדרים השונים, כשהשוני המשמעותי באמת בוולפסון זה גם הכמות של המטופלים שמגיעים.
<זוהר סהר: זה עדיין בגלל שיש פה רופא משפטי, עדיין המשטרה בהרבה מצבים מעדיפה לשלוח את המקרים המורכבים לוולפסון ולא למקומות האחרים.
<מלכה פרגר: גם האוכלוסייה באזור יותר פגיעה.
<מלכה פרגר: תל אביב.
<זוהר סהר: גם האוכלוסייה באזור איכשהו יותר פגיעה.
<זוהר סהר: למשל בדרום, אפילו שהמרכז עכשיו מאויש 24/7, עדיין יש להם יחסית מספר קטן של מטופלים.
<זוהר סהר: בצפון, עדיין יחסית מספרים מאוד קטנים של מטופלים, כשאני לא בטוחה שזה, כמו שנאמר אז בדיון בכנסת, שזה בהכרח רק מראה על איכות השירות.
<זוהר סהר: אני חושבת שיש עוד סוגיות שהן רלוונטיות.
<זוהר סהר: אני יכולה להגיד שלמשל בסורוקה מספר הנשים שרוצות להגיש תלונה מתוך הנשים שמגיעות הוא מאוד מאוד קטן.
<זוהר סהר: זאת אומרת מעבירים את כולם ערכות אונס, אבל כמות הנשים שרוצות להגיש תלונה היא בערך 30%.
<ג'וליה ברדה: אצלנו זה 70%.
<זוהר סהר: אצלכם זו אוכלוסייה שונה.
<זוהר סהר: יש אוכלוסיות שלמות שאני יודעת שלא מגיעות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה, עד כמה יודעים על קיום השירות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהאוכלוסייה הערבית, היא לא תדע.
עאידה תומא סלימאן: מישהו בכלל - - - איך מודיעים?
<יובל לוי: אני מתנצל שאני צריך ללכת.
<זוהר סהר: אני מניחה שחלק לא יידעו ואני מניחה זה גם שלא תמיד רוצים.
<זוהר סהר: אני יכולה להגיד לך על מקרים שאני מכירה, שמתייעצים איתי.
עאידה תומא סלימאן: אני יוצאת מנקודת הנחה שאת יודעת שאני יודעת שלא כולן רוצות, אבל אפילו אם אנחנו יודעים - - -
<מלכה פרגר: האחריות שלנו שזה יגיע לכולם, זה את צודקת.
עאידה תומא סלימאן: איפה למשל בצפון יש לנו את החדרים האלה?
<זוהר סהר: יש בחיפה ויש בפוריה.
עאידה תומא סלימאן: אם עושים אחד בנצרת אני בטוחה שזה יהיה שונה.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה, פוריה זה לא במקום מגורים, אף אחד לא מנגיש את השירות הזה, לא מודיע, לא מפרסם על קיום השירות הזה ואנחנו בוועדה גם אירחנו את הרופאה האחראית בפוריה.
עאידה תומא סלימאן: היא הגיעה ואמרה שיש לה קושי.
עאידה תומא סלימאן: מצד שני אני יודעת שגם בחיפה, זה לא - - - בחיפה יש ריכוז ש אוכלוסייה בתוך חיפה עצמה, אבל לא מגיעים בכלל.
עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי לקבל, אם אתם כבר מקבלים את הדיווחים על מספר הפניות וזה, לקבל במשל בשלוש-ארבע השנים האחרונות, עד כמה שיש לכם, עם פילוח של האוכלוסיות.
<נורית יכימוביץ כהן: אין.
<נורית יכימוביץ כהן: לא מועבר אלינו.
<נורית יכימוביץ כהן: אנחנו ביקשנו לפי כל מיני דברים, אפילו לא לפי מגדר.
<מלכה פרגר: לא, לפי מגדר לא יכול להיות שא.
<ג'וליה ברדה: הפילוח הזה, למשל, לא בטוח שהם יכולים להוציא פילוח.
עאידה תומא סלימאן: זה אמור לצאת מאצלך, זוהר?
<זוהר סהר: כן.
<ג'וליה ברדה: צריך לבנות.
עאידה תומא סלימאן: באיזה שהוא מקום אני מרגישה שהכול אצלך.
<ג'וליה ברדה: לא, אני חושבת שאמרנו שיהיה לנו מסד נתונים, בשנים הראשונות הלכנו גיליון גיליון.
<זוהר סהר: חלק מהסטנדרט זה באמת לבנות מסד אחיד של נתונים, של איסוף נתונים, שיהיה אחיד לכל המרכזים, כי היום אני מקבלת נתונים שנים מכל מרכז.
<זוהר סהר: זה נכון.
<זוהר סהר: שוב, זה מאוד קשה, ההטמעות, כי לכל בית חולים כבר יש את הדרך שהוא אוסף את הנתונים ואת מערכות הנתונים של עצמו ואת הרשת שהוא יושב עליה, או המערכת שהוא משתמש בה, והחלק הנוסף זה שבעצם היום הנתונים עד עכשיו לא ממוחשבים בחלק מהמקומות.
<זוהר סהר: אני מקבלת את הנתונים ממקומות אחרים על גבי טפסים - - - לא משנה, אנחנו משתדלים לעשות בזה סדר עכשיו.
<מלכה פרגר: עם תהליך הבקרה זה יהיה.
<גילי גבעתי: זוהר, יש לי שאלה.
<גילי גבעתי: אתם יכולים לחייב כמשרד הבריאות בית חולים לךפתוח מרכז או שזה על בסיס התנדבותי בלבד?
<זוהר סהר: בדרך כלל עד היום לא חייבנו אף מקום לפתוח מרכז, זה היה בצורה של משא ומתן.
<גילי גבעתי: התנדבותית.
<גילי גבעתי: למשל בתי החולים הנצרתיים, לדוגמה, הם לא בתי חולים שקשרים לרשת, לא ממשלתית ולא קופת חולים כללית, אז קשה יהיה - - -
<מלכה פרגר: לא, הם צריכים לרצות.
<זוהר סהר: אני כן יכולה להגיד שזה דורש משאבי כוח אדם לא קטנים.
<זוהר סהר: אני יכולה להגיד לך שלמשל בתחום אחר שאני אחראית עליו, שזה מרכזי הגנה, מאוד קשה למצוא רופאים שירצו לעבוד.
עאידה תומא סלימאן: מרכזי הגנה?
<זוהר סהר: מרכז הגנה של ילדים.
<זוהר סהר: שבעצם עושה את אותן בדיקות, רק לא - - -
עאידה תומא סלימאן: ביקרתי באחד בחיפה.
<זוהר סהר: נכון, יש מרכז הגנה בחיפה, יש מרכז בנצרת.
<זוהר סהר: יש שמונה מרכזי הגנה שמשרד הרווחה מפעיל, שיש לנו רופא, שאנחנו מפעילים את הרופאים.
<זוהר סהר: מאוד לא פשוט למצוא רופאים שיעבדו במקומות כאלה.
<זוהר סהר: זה לא כל כך פשוט.
<מלכה פרגר: בית החולים צריך להשקיע מעצמו, הוא צריך להיות מסוגל לשאת את הנושא הזה.
<מלכה פרגר: לא כל אחד יכול.
<זוהר סהר: להחזיק מערך של מרכז אקוטי שנותן מענה 24/7 זה מערך יקר מאוד, זה לא מערך זול.
<זוהר סהר: אני מעלה את התקציב, העלינו עכשיו את התקציב לכל המרכזים.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה שהעליתם מסך הכול 3.7 מיליון ₪, הגדלה של 1.7, זה ב-2017, מה עם 2018?
עאידה תומא סלימאן: יהיה אותו דבר.
<זוהר סהר: ואני כן יכולה להגיד שהיום חתמנו גם הסכמי הבנות עם בתי החולים שהם בתי חולים של המשרד.
<זוהר סהר: מה שבעבר היה קצת פחות בקרה, אז בעצם היום יש הסכמים שהם מחויבים לכל מיני דברים מאוד עקרוניים, שחלק מזה זה גם נתונים, גם - - -
<מלכה פרגר: כוח אדם מוגדר.
<זוהר סהר: כוח אדם צבוע, שזה כן קיים במרכזים שעשינו איתם חוזים.
<זוהר סהר: בהדסה ובסורוקה הדברים יותר הוגדרו מראש, בבתי החולים שלנו זה היה קצת פחות - - -
<מלכה פרגר: זה אמור להסדיר את הנושא עכשיו.
<זוהר סהר: זה אמור להתחיל להסדיר קצת את הנושא.
<זוהר סהר: נדרשת עוד הגדלה של תקציב בשני מרכזים בצפון, ששם הם עדיין לא מתוקצבים במקסימום, בגלל שהוגדרו כל מיני קריטריונים, גם כמות של מטופלים.
<זוהר סהר: יש כל מיני דברים שהגדרנו, צוות, כל מיני דברים, שיש איתם תכנית, שבמידה שהם יעמדו בדברים, שהם הכשירו אנשים מתאימים, אז כן יגדל התקציב.
<זוהר סהר: יש עוד הרבה מאוד עבודה, בהחלט.
<זוהר סהר: עכשיו אנחנו מסיימים ערכה כזו, שיהיה בה טופס אחיד לכולם, שזה קצת פחות רלוונטי פה כי רוב הרופאים לא עושים את הבדיקה הפורנזית פה.
<זוהר סהר: זה לבתי חולים אחרים, שבהם עושים את הבדיקה הפורנזית, כל אחד עושה בטופס אחר.
<זוהר סהר: אז איחדנו את הטפסים.
<זוהר סהר: יהיה טופס קבלה, המטופלים יקבלו משהו שהוא יותר דיווחי, שהוא עם הסבר.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לשלוח לנו את הנוהל החדש?
<זוהר סהר: ברגע שתהיה טיוטה נשלח לכם.
<זוהר סהר: הנוהל, בינתיים, בגלל שכן רצינו לקבל את ההתייחסות של כל - - - היה נראה לי שחבל להוציא את הנוהל עכשיו, אם אין - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל הארכתם את התקופה לשנה.
<זוהר סהר: לא הארכנו עדיין, כי זה עדיין בדיונים.
עאידה תומא סלימאן: כי מרכזי הסיוע הודיעו על זה.
<מלכה פרגר: כן, לא ידענו מאיפה זה בא.
<זוהר סהר: זה היה בעיתון - - - אני כתבתי לה שזה כרגע בדיונים ושאני מאוד מקווה שנצליח להאריך את זה.
<זוהר סהר: זה נתון כרגע אצל משרד המשפטים והמשטרה.
<ג'וליה ברדה: יש לי עוד שקף אחד וזהו.
<ג'וליה ברדה: לדאוג להזמין ולצייד תרופות.
<ג'וליה ברדה: יש לי מתמחה, כל פעם אנחנו עושים סבב, שהיא מזמינה את התרופות דרך בית המרקחת, דואגת לבדוק שהן בתוקף, שמה אותן בחדר במעטפות לכל אחד, שיהיה לכל נפגעת שמגיעה.
<ג'וליה ברדה: וגם צריך למסור תוצאות בדיקות לנפגעת.
<ג'וליה ברדה: הרבה פעמים היא רוצה לדעת.
<ג'וליה ברדה: כל הדברים האלה אני עושה.
<ג'וליה ברדה: מה המטרות שלנו?
<ג'וליה ברדה: להעלות את המודעות באוכלוסיות מסוימות לקיומה בכלל של האופציה למתן בדיקה וטיפול.
<ג'וליה ברדה: עדיין, כמה שיש לנו, אני חושבת שצריכים לדעת שעד שבוע יכולים לבוא לפה.
<ג'וליה ברדה: אני חושבת שעשינו דרך ארוכה, אבל אפשר תמיד לשפר.
<ג'וליה ברדה: צריך להעלות את המודעות בקרב הנוער לסכנות הכרוכות בנטילת אלכוהול וסמים.
<ג'וליה ברדה: הראיתי לכם שחלק ניכר מהם זה מתבצע בעקבות שימושים באלכוהול וסמים.
<ג'וליה ברדה: הייתה תקופה שנתתי הרצאות גם בחטיבות, עכשיו קצת פחות.
<ג'וליה ברדה: להעלות את שיעור בדיקות הסם אונס.
<ג'וליה ברדה: זה הפרויקט שאנחנו עכשיו קצת שמים עליו את הידיים.
<ג'וליה ברדה: אני עם אלינה, משתדלים, אני כל הזמן מנסה ל - - - אני באמת רוצה לראות מה ייצא לנו מזה.
<ג'וליה ברדה: צריך לתת הכשרות לצוות המטפל גם, כמו שאמרנו, גישה לנפגעת תקיפה.
<ג'וליה ברדה: זה יעזור.
<ג'וליה ברדה: זה יעזור לי, כי זה עוד מישהו שיעשה, ולקיים סדנאות לצוות המטפל שיקל עליהם את ההתמודדות, כי באמת הם מקטרים לפעמים, לפעמים קשה להם.
<ג'וליה ברדה: אם יהיו להם טיפים קטנים או אופציה להתאוורר, אני בטוחה שזה יעזור להם.
<ג'וליה ברדה: וזהו, ותודה לכם.
מוסי רז: תודה לך.
עאידה תומא סלימאן: זה מרשים ביותר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחלק מהמטרה גם של ההכשרות היא דרכי התמודדות עם כל הטראומה המשנית שיכולה להיות מטיפול במקרים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: זה ממש לא פשוט.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים סיפור אחד יכול להרוס לבן אדם שבוע שלם ולשים אותנו תחת לחץ.
<ג'וליה ברדה: לגמרי.
<ג'וליה ברדה: בסוף השבוע אני דיברתי כל הזמן על המקרה הזה שראיתי.
<ג'וליה ברדה: לא משנה, זה היה מקרה הפוך, אבל כל הזמן דיברתי עליו בבית, בלי זיהוי של שמות כמובן ובלי כלום.
<ג'וליה ברדה: זה משאיר לך, אין מה לעשות.
עאידה תומא סלימאן: כן, זה משאיר וזה מציף וזה מעלה כל מיני דברים - - -
<מלכה פרגר: חרדות וחששות.
עאידה תומא סלימאן: וחרדות וחששות שצריך לטפל בהן, אבל גם ההכשרה מבעוד מועד מכינה אותך, מכינה את הצוות למה הוא עלול לקבל.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שגם להמשך, אחר כך, זה תלוי גם, אני בטוחה שזה תלוי בתקציבים ובמערך ההכשרות - - -
<זוהר סהר: למרפאת המשך?
עאידה תומא סלימאן: לא, אני עדיין מדברת על הצוות עצמו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת אפילו כל שישה חודשים צריך שהצוות יעבור איזה שהיא ונטילציה, עבודה, וזה חלק ממערכת ההכשרות שאתם מנסים לפתח.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה ש - - -
<מלכה פרגר: וחלק מהמענים יכולה לתת גם העובדת הסוציאלית שלכם.
<ג'וליה ברדה: לא חשבתי על זה, להכניס את זה - - -
<קריאה: במסר, במרכז ההדרכה בתל השומר.
<ג'וליה ברדה: יש מרכז הדרכה לסימולציה ארצית במסר.
<ג'וליה ברדה: הם עושים את זה דרך חברות ביטוח ועושים את זה בכל מיני נושאים.
<ג'וליה ברדה: הגניקולוגים עושים את זה במצבי קיצון.
<ג'וליה ברדה: זה יקר, אבל אולי זה - - -
<זוהר סהר: אני חושבת שאפשר, דיברנו על זה, הרבה יותר זול לעשות הכשרות - - -
<מלכה פרגר: זה חד פעמי, מה שצריך לעשות זה תמיכה שוטפת.
<מלכה פרגר: משהו חד פעמי, זה חשוב, זה טוב, אבל זה צריך להיות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך, באמת, על העבודה וגם על ההצגה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שקיבלנו תמונה די ברורה וברור שאתם צברתם ניסיון לאורך הזמן, זה לא במקרה שאמרו לי שאני צריכה להגיע לפה.
עאידה תומא סלימאן: אולי היה מעניין דווקא להגיע למקומות שלא צברו עדיין את הניסיון ולראות איזה - - -
<ג'וליה ברדה: עכשיו תוכלי לעשות השוואות.
עאידה תומא סלימאן: אני מוכנה לעשות עוד סיור.
<דלית אזולאי: נכון, אבל רציתי שדווקא נראה פה, כי פה מטפלים הכי הרבה.
עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד על העבודה.
<דלית אזולאי: אפשר בצפון.
עאידה תומא סלימאן: כן, אפשר בצפון, פוריה מאוד רצו שאני אבקר שם.
עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד ואני חושבת שכדאי ככה לראות את החדר, להרגיש מה זה.
עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו בכנסת מציינים את יום המודעות לבריאות ביוזמתה של חברת הכנסת יעל גרמן.
עאידה תומא סלימאן: היו כמה הצעות לקיים דיונים שונים, אנחנו בכל שנה מקיימות את הדיון ביום הזה והוועדה כבר טיפלה בכמה היבטים בנושאים הבריאותיים של נשים כולל כל הנושא של בריאות בהיבט מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חייבת להגיד שכשנחשפתי לנושא שהיום נדבר עליו והוא המחלות השקופות, מודעות, הכרה וזכויות, בעיקר כל המושג הזה של מחלות שקופות מאוד היה מוזר לי, הנושא היה מאוד חדש בשבילי ואני חושבת שזה קצת מייצג.
עאידה תומא סלימאן: אם אני מצאתי שהנושא הוא כל כך חדש ולא ידעתי על קיומו ולא שאני רופאה וחייבת לדעת על הדברים האלה, אבל כנראה זה משקף מה קיים בציבור לגבי המחלות האלה ולא במקרה קוראים להן מחלות שקופות שקיים בציבור הרחב חוסר מודעות לקיום המחלות האלה.
עאידה תומא סלימאן: ולצערי הרב, לאט לאט התחלתי להבין שהעניין הוא גם מורכב בכל מה שקשור לטיפול מערכות הבריאות במחלות האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לשרה טנקמן, מנכ"לית קרן בריאה שהיא זאת שהציגה את הנושא בפניי וגרמה לי להתעניין וכך החלטנו שהיום אנחנו נקדיש את הדיון הזה כדי להכיר יותר את הנושא, את המחלות, את הבעיות.
עאידה תומא סלימאן: ולאלה ששואלים למה בדיוק בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי דווקא אנחנו בחרנו בנושא הזה - אחד הדברים המעניינים בשבילי היה שמעל ל-80% מהחולים במחלות האלה הן חולות, הן נשים.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שיש בזה, לא מהצד של למה ומה קורה לגוף כשאנחנו חולות במחלות כאלה, אבל עצם העובדה אני חושבת איך מערכות הבריאות מתייחסות למחלות האלה יש בזה הרבה מההיבט המגדרי, הרבה מההתעניינות באופן כללי בנושאים שקשורים לנשים, בזכויות נשים ובטיפול בבעיות שסובלות מהן נשים.
עאידה תומא סלימאן: שרה, אני מצטערת, הגיעה חברת הכנסת יעל גרמן, היוזמת של היום המיוחד הזה - - -
יעל גרמן: יחד עם דב חנין.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני מצטערת, לא רשום לי.
דב חנין: הכל טוב.
דב חנין: קודם כל חברת הכנסת יעל גרמן היא גם שרת הבריאות לשעבר, ולכן היא היוזמת והמובילה והבכירה של היום הזה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני מתנצלת חבר הכנסת דב חנין על זה.
עאידה תומא סלימאן: הייתי צריכה לברך לפני ש- - - לא ידעתי.
עאידה תומא סלימאן: אתם רואים, זה גם קורה באותה סיעה שלפעמים חבר הכנסת דב חנין יוזם כל כך הרבה דברים שאי אפשר גם לי לעקוב אחרי כל היוזמות שלו.
עאידה תומא סלימאן: אז אני נותנת ליוזמים של היום הזה, גם חברת הכנסת יעל גרמן וגם דב לפתוח את הדיון.
יעל גרמן: קודם כל תודה רבה לך גברתי על כך שנרת
יעל גרמן: מת ביום הזה באמת לקיים דיון שהוא נוגע לנשים, נוגע למערכת הבריאות, נוגע באמת לאלו שאין להם קול, שהם לא נשמעים, אולי הם השקופים שלנו.
יעל גרמן: כמו שאת אמרת באמת אנחנו היום מקיימים את יום הבריאות זו השנה הרביעית שאנחנו מקיימים את יום הבריאות בשיתוף עם הר"י, הסתדרות הרופאים הישראלית.
יעל גרמן: אני מתארת לעצמי שיש לנו פה נציגים וחברי הכנסת של השדולה שזה דב חנין, חברת הכנסת שולי מועלם שלא יכולה להשתתף מפני שהיום זה יום האזכרה של - - - אז היא מתנצלת שהיא לא תוכל, חברי הכנסת אילן גילאון וחיליק בר.
יעל גרמן: נתתי באמת את הקרדיט לכולם.
יעל גרמן: אנחנו נדון היום בעיקר באמת בנושא התורים במערכת הבריאות, התורים גם בחדרי המיון אבל גם בעיקר לניתוחים.
יעל גרמן: נדבר על חיכוך מערכת הבריאות הציבורית.
יעל גרמן: אני עכשיו באה מדיון על האלימות במערכת הבריאות וכאן אנחנו נדבר באמת במחלות היתומות הנוגעות באמת לנשים ואני מברכת אותך על כך.
דב חנין: אני מצטרף לברכה של חברתי חברת הכנסת גרמן.
דב חנין: היום הזה הוא מבחינתנו יום שהמטרה שלו היא לקדם בכנסת את מערכת הבריאות.
דב חנין: אנחנו חושבים שיש לנו מערכת בריאות ציבורית טובה אבל מערכת בריאות ציבורית שנמצאת בעומסי יתר, נמצאת בתת תקצוב קיצוני, ולכן למרות שיש לנו רופאים טובים ויש לנו רופאות טובות ויש לנו אחיות טובות ויש לנו מטפלים מסורים המערכת הזו לא מצליחה לענות על כל הצרכים שלנו כחברה.
דב חנין: וכמו בהרבה מאוד נושאים אחרים אנחנו רואים את זה בצורה הכי חדה והכי ברורה כשזה מגיע לנשים.
דב חנין: אני מסתכל כאן על הניירות שהוצגו לקראת הדיון הזה, על הנייר שאתם הצגתם בקרן בריאה על המחלות השקופות ואני יכול לומר לכם מתוך היכרות עם אנשים ועם נשים שסובלים מהתופעות האלה או מהמחלות האלה איזו דרך של ייסורים הן עוברות עד שבכלל מתחיל איזשהו סוג של טיפול מבלי כרגע להתייחס לשאלה עד כמה הטיפול הזה מצליח לעזור להן או לא.
דב חנין: ולכן אני מאוד מאוד מברך על הדיון הזה שהמטרה שלו היא באמת להציף נושאים על סדר היום שלנו, לחדד את המודעות ובסופו של דבר לקדם שינוי.
דב חנין: אנחנו צריכים מערכת בריאות הרבה יותר חזקה, הרבה יותר מושקעת והרבה יותר בעלת יכולות להתייחס לכל המצבים שבהם אנשים ונשים מתמודדים לאורך החיים.
עאידה תומא סלימאן: תודה לשני חברי הכנסת ולחברי הכנסת שיזמו ויוזמים את היום הזה כל שנה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה שאתם ככה מאירים שוב ושוב את המצב במערכת הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: את האמת בדיוק אני וחבר הכנסת דב חנין אתמול בערב דיברנו על הנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני בשלושת השבועות האחרונים הייתי צריכה להסתובב בבית חולים מסוים כי ליוויתי מישהו מהמשפחה ואני חייבת להגיד שהנטל שקיים על מערכת הבריאות ועל הרופאים והאחיות הוא בלתי נסבל.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שהגיע הזמן שהמדינה, שהממשלה תחליט שהיא לוקחת את הנושא הזה לידיים ותקדיש את המשאבים שקיימים, התקציבים, כלומר המשאבים קיימים, כסף יש.
עאידה תומא סלימאן: רק אתמול בלילה דנו עד שעה מאוחרת בעודפים שקיימים בתקציב המדינה, עודפים של מיליארדים אנחנו מדברים, שאם היו משקיעים אותם במערכת הבריאות, אם היו משקיעים אותם בבניית עוד בתי חולים, בהורדת הנטל מהאחיות ומהרופאים והרופאות, שאני חייבת להגיד, היחס היה מדהים, שלהם, היחס האנושי, הטיפול שהם העניקו.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, הלחץ שמופעל עליהם וזה שמחלקה שאמורה לאכלס 35 חולים וחולות אכלסה באותו זמן 55 חולים וחולות.
עאידה תומא סלימאן: חדר האוכל הפך, כולכם מכירים את זה, הפך לחדר אשפוז, האחיות והאחים התרוצצו בין המיטות ולא הספיקו.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת ששעות הלילה זה השעות הכי עמוסות בשבילם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, ואני פונה מפה ואני אפנה בכתב לשר הבריאות שחייבים לעשות משהו במצב הקיים.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להמשיך את הזילות הזו שקיימת.
עאידה תומא סלימאן: לשבת בתוך מחלקה ולהסתכל על טלוויזיה שמשדרת כל הזמן סרטון שמדבר על רמת הזיהומים בבית חולים ומראים לך מול העיניים כמבקר וגם כחולה שסיבת המוות הכי גדולה זה הזיהומים שקולטים בתוך בתי חולים, אני חושבת שזה מביש, שזה לא אנושי ושאי אפשר לעבור על זה בשקט.
עאידה תומא סלימאן: אני כמישהי שמלווה חולה צריכה לשבת ולהסתכל ולראות קודם כל שיקירינו ששוכבים שם עלולים למות לא בגלל שהם חולים, אלא בגלל שקלטו זיהום בתוך בית החולים ושכל מי שנכנס איתם עלול לקלוט איזשהו זיהום מאוד מסוכן.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה טירוף, זה טירוף.
עאידה תומא סלימאן: בתי חולים הפכו, במקרה הזה, לא למקום מרפא - - -
מירב בן ארי: אינקובטור של מחלות.
עאידה תומא סלימאן: אינקובטור של מחלות, מקום מסוכן.
עאידה תומא סלימאן: זה כבר מסוכן להכנס לבתי חולים.
מירב בן ארי: אני רציתי להביא את הבת שלי לקופת חולים, הרופאה אמרה לי אל תבואי, אם זה רק שיעול אל תבואי, חבל, כי אם תבואי עם הבת שלך שהיא תינוקת בת עשרה חודשים היא תחטוף כנראה יותר מחלה מהתור בקופת חולים מאשר - - - אז בואי נדבר דרך האינטרנט ותסבירי לי מה הבעיה ותשבי איתה בבית.
עאידה תומא סלימאן: זה גם לוותר על הבדיקה הקלאסית של רופא שבודק חולה.
עאידה תומא סלימאן: ואפרופו בדיקה וזיהוי אני חושבת שהגיע הזמן לדבר על הנושא שלנו, המחלות השקופות.
עאידה תומא סלימאן: שרה, בבקשה, מנכ"ל קרן בריאה, בבקשה.