GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: מה אחרי המחוז?
עאידה תומא סלימאן: יש רמה ארצית שהיא קובעת את המדיניות, לא המחוז.
עאידה תומא סלימאן: לא המחוזות קובעים את המדיניות.
עאידה תומא סלימאן: מי שקובע את המדיניות זה המשרד באופן ארצי.
עאידה תומא סלימאן: אם המשרד לא יודע כמה תלונות יש לו בשנה, הוא לא יודע מה קורה בשטח.
מוסי רז: עוד יותר גרוע, הוא לא יודע כמה זה ביחס לשנה שעברה.
עאידה תומא סלימאן: הרי תמיד היו לי ויכוחים.
עאידה תומא סלימאן: למה אוספים את הסטטיסטיקה?
עאידה תומא סלימאן: לא בכדי להתהדר בה, אלא ללמוד.
<איריס מנדה בן יעקב: אבל צריך להבין שזו אינדיקציה בעייתית מאוד.
<איריס מנדה בן יעקב: כי מה זה אומר?
<איריס מנדה בן יעקב: יותר פניות זה גם יכול להיות מודעות מאוד גדולה.
מוסי רז: אבל את הדפסת פוסטר, את רוצה לדעת אם בעקבות הפוסטר הייתה עליה בתלונות?
מוסי רז: כי הרי אם לא הייתה עליה, אז הפוסטר שלך היה בזבוז דפוס, סתם זיהם את הסביבה.
מוסי רז: זה דבר הכי מינימלי.
מוסי רז: אני לא מבין איך לא עושים את זה.
עאידה תומא סלימאן: איריס, את יודעת שהשאלה שלך כאשת מקצוע, את יודעת מה התשובה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר גם כשבודקים סטטיסטיקות ומשווים, לוקחים בחשבון שזו אינדיקציה גם כן למודעות יותר גדולה.
עאידה תומא סלימאן: אבל גם כשבודקים ואוספים סטטיסטיקה בודקים אם הפעולות שאנחנו עושים אכן הניבו תוצאות.
עאידה תומא סלימאן: בעיני, אם אני בודקת כמה השתמשו בתכנית למאבק בהטרדה מינית והעבירו אותה בבתי ספר, זו אינדיקציה, כמו בדיוק כשאני בודקת כמה העבירו את התכנית של מאבק בזנות ומאבק ב- - -
<איריס מנדה בן יעקב: אז את זה יש לנו.
עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי באופן מאוד ברור את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: אני אמרתי, בסקר כישורי חיים אנחנו שואלים כמה יועצות העבירו בשבוע מערכת תכנית.
עאידה תומא סלימאן: ואתם אוספים את זה?
עאידה תומא סלימאן: לא, כי את הסברת שהמפקחת מסתכלת על זה והיא בודקת ואם היא רואה שלא הועבר - - -
<איריס מנדה בן יעקב: לא, אני רוצה לעשות הבחנה בין תלונות לבין פניות.
עאידה תומא סלימאן: אם אני בשלוף אומרת לך עכשיו כמה או אחוז לפחות, מתלמידי מדינת ישראל עברו בשנה שעברה את התכנית הזאת?
<איריס מנדה בן יעקב: את שבוע המערכת למניעת פגיעות מיניות?
<איריס מנדה בן יעקב: 74%.
עאידה תומא סלימאן: את השבוע?
עאידה תומא סלימאן: אתם מעבירים את זה רק בשבוע של ה-25.
<איריס מנדה בן יעקב: נכון לשנה שעברה זה היה 74% מכלל בתי הספר.
מוסי רז: מכל התלמידים או משכבות מסוימות?
<איריס מנדה בן יעקב: מכלל היועצות שלנו, על הנושא.
עאידה תומא סלימאן: תבין חבר הכנסת מוסי, אנחנו מדברים על שבוע ה-25.
עאידה תומא סלימאן: יש להם שבוע.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על שבוע שאם אני לא טועה סביב ה-25 לנובמבר.
<איריס מנדה בן יעקב: לא, זה ב-17.1.
עאידה תומא סלימאן: טעיתי.
עאידה תומא סלימאן: יש שבוע שהוא מוקדש להעלאת המודעות ואז 74% מבתי הספר העבירו את זה, שזה בעיקר שיעור.
עאידה תומא סלימאן: שזה בעיקר 45 דקות.
מוסי רז: מבתי הספר או מכלל התלמידים?
<איריס מנדה בן יעקב: לא, זה הרבה יותר משיעור.
<איריס מנדה בן יעקב: הרבה פעמים יש בתי ספר שממש מתגייסים לנושא ועושים סדנאות למורים ומזמינים את ההורים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לך, מהניסיון שלי הרבה מאוד בתי ספר עושים את זה באותו שבוע, מכניסים ארבע כיתות ביחד, קוראים למישהי שתיתן הרצאה ואז היא עושה את זה ב-45 דקות ואז רושמים להם שהעבירו את זה בבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת שאני יודעת את זה מקרוב.
עאידה תומא סלימאן: אבל עדיין, בעניין התלונות, אני בטוחה, אני לא יודעת אם זה מתנקז אליכם, ואם זה מתנקז אליכם אז אני שואלת למה.
עאידה תומא סלימאן: כי יש גוף מסוים במשרד החינוך שאליו אמורים להגיע חוץ מהמחוזות, את הסטטיסטיקה הזאת והטיפול בתלונות, יש גוף כזה?
עאידה תומא סלימאן: כי אני מבינה שאתם בצד הפדגוגי, אתם לא בצד המשמעתי.
<איריס מנדה בן יעקב: נכון.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לא בצד המשמעתי, אבל אנחנו כן בצד שמסייע למחוזות להתמודד עם כל מיני אירועים.
<איריס מנדה בן יעקב: אני חייבת לציין שהאירועים הם מגוונים ביותר.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מוצפים בפניות, מדריכי היחידה באמת הם מבין המדריכים העמוסים השונים והם אלה שמטפלים בפניות.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת הם אלה שמסייעים למחוזות להתמודד ומקרה אחד לא דומה למקרה השני.
מוסי רז: האם את חושבת שנכון שמשרד החינוך יקים איזו שהיא תשתית לשיתוף פעולה עם תלמידים בפעולה הזאת, כי מה שאני רואה כאן שהם עושים איזה משהו, זה לא קשור אליכם, הם עושים משהו שלא קשור לתלמידים, יכול להיות שצריך שבכל בית ספר יהיו, אני לא יודע מה, נאמנים, מקרב התלמידים עצמם שיסייעו בפעולה הזאת.
<איריס מנדה בן יעקב: זה אפשרי, אם כי זה כבד לילדים בגילם לדעתי.
<איריס מנדה בן יעקב: זה כבד.
מוסי רז: לא צריך להטיל עליהם אחריות.
מוסי רז: צריך לבקש מהם עזרה, זה כל העניין.
<איריס מנדה בן יעקב: זו אפשרות.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו באמת נשב עם מועצת התלמידים, נחשוב יחד איך הם יכולים להתגייס, אבל צריך להבין שגם לנו זה לא קל להתמודד עם כל האירועים שמגיעים, על אחת כמה וכמה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני ישבתי והסתכלתי עליהם ורציתי לשאול אותם אחרי קריאת 182 עדויות, מי עזר לכם להתמודד עם כמות הכעס והעצב והאכזבה והפחד שהיו שם?
<תמר מינצר: זהו, אחרי שאספנו את העדויות האלה, דיברנו עם המדריכים שלנו בתנועה והחלטנו שאנחנו מפסיקים לאסוף עדויות, בעיקר בגלל הדברים האלה שאין לנו את הכלים כל כך להתמודד עם זה.
<תמר מינצר: זה היה מן משהו לבדוק את הרוחב של התופעה כי אנחנו לא יכולים על פי עדות של חניכה אחת מהארגון שלנו לפתוח באיזה שהוא מאבק.
<תמר מינצר: אחר כך הפסקנו לאסוף את העדויות ובעצם זה משאיר קצת מקום של אכזבה מהמקום שאמור לשמור עלי, כי ברגע שאני רואה שרק שליש מהנפגעים שפנו למערכת, רק שליש העידו שהם קיבלו טיפול ראוי, שזה מספר ממש קטן.
<תמר מינצר: זה לא מספיק.
<תמר מינצר: ברור לי שהנושא הזה מאוד רגיש וקשה לטפל והפניה היא לא דומה, ושיש - - -
עאידה תומא סלימאן: מעניין שאתם כבר יודעים איך מנתחים סטטיסטיקה ומה לומדים מתוך הסטטיסטיקה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אולי משרד החינוך יקבל מכם איזה שהוא תדרוך.
עאידה תומא סלימאן: זה מדהים.
עאידה תומא סלימאן: כרמית קלר חלמיש, יועצת משפטית באיגוד מרכזי הסיוע.
<כרמית קלר-חלמיש: קודם כל מדהים, באמת, ישבתי והכנתי אתמול דברים לדיון וכל מה שהכנתי הם הכינו לבד.
<כרמית קלר-חלמיש: אז זה באמת מעורר השראה.
<כרמית קלר-חלמיש: אני רוצה להגיד שאני רואה את הפער בין הרעיונות המאוד יפים של משרד החינוך, לבין השטח, כי אנחנו פוגשים את השטח.
<כרמית קלר-חלמיש: אני בחודשים האחרונים ליוויתי תלמידים והורים וצוותים חינוכיים שהיו חסרי אונים מול הצפה של מקרים של פגיעה מינית.
עאידה תומא סלימאן: מול מה?
<כרמית קלר-חלמיש: מול הצפה של מקרים של פגיעה מינית.
<כרמית קלר-חלמיש: אני לא אוהבת את המילה קמפיין אבל עברנו איזה גל בחודשים האחרונים והמקרים האלה צפו בין תלמידים לתלמידים, בין מורים לתלמידים, בין מורים למורים וגם עבדתי מול הייעוץ המשפטי של משרד החינוך, נשארתי חסרת תשובות ובלי טיפול וגם פגשתי הורים מבתי ספר, אנחנו מכירים את ההורים האלה, שלא קיבלו מענה נכון.
<כרמית קלר-חלמיש: לא ממשרד החינוך ולא מגופים אחרים.
<כרמית קלר-חלמיש: מרכזי הסיוע מלווים גם את התלמידים, גם את ההורים גם את המורים, ממלאים את החלל הזה, אז מה שאת אומרת נשמע מדהים, והתכניות וחוזרי המנכ"ל בשטח לא פוגשים את זה ובאמת אנחנו מכירים את אותם דברים שהם תיארו, את המענים המעליבים, המקטינים, הבטח לא מתאימים.
<כרמית קלר-חלמיש: אז אני מחזירה את זה אליכם.
<כרמית קלר-חלמיש: שוב, זה החוסר מענה.
<כרמית קלר-חלמיש: אין לי משהו טוב להגיד בהקשר הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להדגיש שהדיון היום היה צריך גם כן להתייחס לכל המקרה ששמענו עליו ונחשף בתקשורת בנושא של בית הספר תלמה ילין ולצערי הרב מבית הספר בחרו לא להגיע.
<איריס מנדה בן יעקב: המפקחת הכוללת והמפקחת על הייעוץ נמצאות כאן.
עאידה תומא סלימאן: אני תיכף רוצה לשאול אותם בגלל זה.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שאתם הגעתם, אבל אני חושבת שזה עלה בתקשורת והיו דיווחים ואני רוצה לדעת איך משרד החינוך מתייחס להצפה הזאת של המקרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שיכול להיות שיבואו ויגידו "שום דבר לא הוכח" אבל איך אתם, כשיש הצפה של סיפור כזה, איך אתם מגיבים כמשרד חינוך?
<איריס מנדה בן יעקב: אני יכולה לעזור?
עאידה תומא סלימאן: את יכולה לעזור, הם עוד לא התחילו, אבל כשיהיו להם בעיות נקרא לך.
<איריס מנדה בן יעקב: אני אגיד לך למה, כי זו בדיוק הדוגמה של הסיוע של היחידה שלנו יחד עם - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז בואי קודם כל נראה עם אלה שאחראים על העניין של משמעת ומילוי ההוראות והמדיניות, איך מטפלים בזה, וכשהם צריכים עזרה איך הם מקבלים אותה מכם.
<ברכה ברייר: אני מפקחת הכוללת של תלמה ילין מספטמבר השנה.
<ברכה ברייר: קודם כל, האירועים שאנחנו כרגע שומעים עליהם ומטפלים בהם בתלמה ילין, הם אירועים מאוד כואבים, מאוד קשים, לא רגילים.
<ברכה ברייר: הצפה גדולה של דברים ואנחנו שם בשטח בתוך בית ספר ובמחוז ומשרד החינוך, נמצאת איתי מירית בן דרור שהיא המפקחת על הייעוץ, אנחנו עובדות בצמוד במקרים הללו, ולמעשה מרגע שנדרשנו לתת מענים והמקרים הובאו לידיעתנו עוד טרם פרסומם בתקשורת, התחלנו לעבוד עם בית הספר, עם מנהל בית הספר, עם הצוות החינוכי, עם צוות היועצות בבית הספר כדי לתת מענים, כשהמענים נחלקים למספר מענים.
<ברכה ברייר: ישנם מענים שהם ברמת חשיבת מערכת, זאת אומרת שאנחנו מגיעים לתוך בית הספר או בית הספר מגיע למשרד החינוך בשיתוף פעולה עם הרשות המקומית, שבהם אנחנו חושבים, מנתחים, אוספים את האינפורמציה ומתווים דרך.
<ברכה ברייר: המענים נחלקים למענים לחדר המורים, מענים לתלמידים הנמצאים כרגע בתוך בית הספר ומענים להורי התלמידים.
<ברכה ברייר: התכנית בנויה משלושה רבדים.
<ברכה ברייר: המקרים שהועלו בתקשורת הם מקרים רחוקים יחסית, של שנים רבות בעבר של בית הספר.
<ברכה ברייר: המנהל הנוכחי של בית הספר מנהל אותו זו השנה הרביעית שלו, למעשה הוא לא מכיר את מרבית האנשים האלה משגרות של עבודה, גם התלמידים בשערי בית הספר לא מכירים לא את הנפגעים ולא את המורים הללו, במרבית המקרים.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שזכור לי היה שם בתכנית ראיון עם אחת המורות שכנראה עדיין נמצאת במערכת בבית הספר.
<ברכה ברייר: אתם יודעים, צוות בית ספר מורכב, יש שם 70 מורים ויש שם מורים יותר ותיקים.
<ברכה ברייר: מן הסתם חלק מהמורים הוותיקים מכירים את המורים שעבדו במחיצתם, וחלק מהמורים, ויש שם אירועים מאוד קשים ועצובים.
<ברכה ברייר: אני יכולה לומר לכם שאנחנו נמצאים עכשיו ברצף של מפגשים עם הורי בית הספר על פי מגמות.
<ברכה ברייר: נציג מהפיקוח, נציג מהרשות, מלווים כל מפגש כזה שהצוות בנה בייעוץ אתנו כדי לתת מענה להורים.
<ברכה ברייר: התלמידים, מרגע שזה נודע, נכנסו גם היועצות וגם הפסיכולוגים של השירות הפסיכולוגי וגם המחנכים קיבלו הדרכה לתת מענים.
<ברכה ברייר: השירות הפסיכולוגי של עירית גבעתיים ביחד עם הייעוץ הבכיר נמצאים בבית הספר בתורנות יומית לתת מענים למחנכים כדי שאלו יתנו מענים לילדים שאמנם לא מכירים, אבל חווים את התקשורת וכל מה שקורה מסביב.
<ברכה ברייר: תיכף נירית תוסיף, ההנחיה שלנו כרגע לבית הספר ולצוות זה להתמקד יותר פנימה בטיפול בילדים ולעבוד בשגרות עבודה, כשהתכנית היא תכנית לאורך זמן.
<ברכה ברייר: מונתה ועדת בדיקה על ידי שר החינוך, מנהלת המחוז יושבת בראש הוועדה ופגישה ראשונה שלנו עם מנהלת המחוז התקיימה לפני עשרה ימים, ממש באותו יום שהיא קיבלה את ההודעה נקבעה הפגישה הזאת, למחרת התקיימה בראשות מנהלת המחוז.
<ברכה ברייר: אני אומר עוד משפט אחד לפני שאתן לנירית לדבר.
<ברכה ברייר: אני חושבת שתלמה ילין הוא בית ספר מאוד מאוד מיוחד עם היסטוריה מאוד מיוחדת ועשייה בתחומי האמנות פורצת דרך, ואנחנו בדרך או מבינים שיש לנו איזה שהוא תהליך של עבודה לאורך זמן, כדי לייצר שם מרחב מוגן ולתת כשירות לצוות המורים לטפל בדברים שצריך.
עאידה תומא סלימאן: דווקא בגלל שזה בית ספר כזה ודווקא בגלל ההיסטוריה של בית הספר, כאשר מתגלים דברים כאלה זה אמור להדליק מנורה אדומה כי זה גם בית ספר, רק הסתכלנו על הצד של ההישגים שלו, ומעניין אותי איך שנים רבות אפשר לשמור סוד כזה ברמה של ציבור שלם של מורים, של ילדים ושל הורים ובכל זאת שנים רבות כולם שמרו על קשר השתיקה.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר דרשני כלפי בתי ספר שהם לא כל כך מפוארים ולא כל כך תחת אור הזרקורים ולא כל כך אנשים יודעים מה קורה בהם.
עאידה תומא סלימאן: בתי ספר איפה שהוא שם בפריפריה של המדינה, שאף אחד לא יודע מה קורה בהם.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר דרשני.
מוסי רז: גם בתלמה ילין ידענו רק עד לפני כמה ימים.
עאידה תומא סלימאן: אם בבית ספר שהוא כל כך מפורסם ובית ספר שהוא נמצא כאילו תחת אור הזרקורים כל השנים ידעו לשמור את זה בשקט, מה קורה עם בתי ספר שאף אחד אפילו לא זוכר שהם קיימים.
עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אנחנו מדברים על מנגנוני בקרה, שלא קיימים.
<נירית בן דרור: אני מפקחת על הייעוץ בגבעתיים ורמת גן במחוז תל אביב.
<נירית בן דרור: נכנסתי עם ברכה, אנחנו רק כמה חודשים מלוות את בית הספר אבל לוקחות את כל האחריות כרגע.
<נירית בן דרור: רק להגיד שבמשבר הנוראי הזה נוצרו הזדמנויות.
<נירית בן דרור: אני רואה את זה ממש ככה.
<נירית בן דרור: המשבר הוא קשה, גם האירועים הרחוקים אנחנו לא מטאטאים אותם, יש להם השפעות ויש הצפה גם למה שקורה עכשיו, אבל אנחנו ממש רואים במשבר הזה הזדמנות ולכן אנחנו פועלים בשני צירים.
<נירית בן דרור: ציר אחד זה כמו בחירום, מה שקורה עכשיו מבחינת בית הספר הוא חירום ולכן מה שברכה תיארה זה מעגלי פגיעות שונים וכניסה מסיבית שלנו, אבל יש את הציר שאנחנו כבר מחכים להגיע אליו, אנחנו כבר שם, וזה באמת תכנית עומק של מוגנות, של בדק בית, של אורחות חיים שנבנים עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: נבנים במיוחד לבית הספר?
<נירית בן דרור: קודם כל זה בית ספר גם עם אפיונים מאוד מיוחדים וצריכים לעמוד על זה.
<נירית בן דרור: אני עד השעות הקטנות אתמול של הלילה ישבתי עם מורים במגמת מחול לדוגמה, האפיונים בבית הספר, יש דינמיקה מאוד מסוימת ואנחנו צריכים לדייק תכנית לילדים שהם אמנים, לציפיות של הורים בתחום הזה בקשר בין מורה לתלמיד, ובוודאי שנבנית תכנית עומק שנקראת אורחות חיים בבית הספר שעוסקת במוגנות, שעוסקת בדיוק למי פונים, בגבולות, על בסיס חוזר מנכ"ל.
<נירית בן דרור: בתכנית הזאת מלווים אותנו מאגף שפ"י לא רק בתחום של המיניות, בתחום של האקלים.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, בלבלתם אותי לגמרי עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: למה צריך לבנות תכנית מיוחדת.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שזה בית ספר, בדיוק אתמול דנו פה על הייחודיות שקיימת בתעשיית הקולנוע, אבל זה לא תעשיה.
עאידה תומא סלימאן: וזה לא אנשים בוגרים, זה בית ספר שאמור להיות כבר עם תכנית, ואמור להיות כבר עם דילמות שעלו מתוך היחסים המיוחדים בתוך בית הספר הזה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, למה עכשיו?
עאידה תומא סלימאן: למה צריך לחכות שיתפוצץ משהו כזה?
עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק הדוגמה של באמת איך זה לא מחלחל למטה.
עאידה תומא סלימאן: אם בבית ספר כזה אין עדיין תכנית, זה אומר, שוב, אני אגיד את זה, מה עם בתי הספר שהם פחות, אני חושבת שיש בעיה מאוד רצינית פה ואני לא רוצה שוב להישמע כאילו אני יורדת על אלה שכן משתדלים לעשות את העבודה כמו שצריך, אבל שלחו אתכם כנציגות של מערכת החינוך ואני מצטערת להגיד שלא מתקבל על הדעת שרק עכשיו בונים את התכנית.
עאידה תומא סלימאן: למה אין לבית הספר הזה תכנית כבר?
<איריס מנדה בן יעקב: אני יכולה לענות?
<איריס מנדה בן יעקב: אני חושבת שהיא הובנה לא נכון.
<איריס מנדה בן יעקב: לכל בית ספר יש תכנית.
<איריס מנדה בן יעקב: אוקיי?
<איריס מנדה בן יעקב: נגיד כשאם אנחנו מדברים על מיניות, בית הספר ברוב המקרים בונה תכנית גם לפי אוכלוסיית בית הספר, זאת אומרת הוא מתאים את התכנית לאוכלוסיית בית הספר ולמאפיינים הייחודיים של בית הספר.
<איריס מנדה בן יעקב: כמו למשל, יש בתי ספר שיש נערות שמתחתנות מוקדם אז התכנית במיניות תתמקד בעיקר בזה, זאת אומרת תהיה הרחבה למשל בזוגיות ובגיל הנישואין.
<איריס מנדה בן יעקב: יועצת חייבת - - -
עאידה תומא סלימאן: את יודעת שאת לוחצת לי עכשיו על כל הכפתורים.
<איריס מנדה בן יעקב: בסדר, אבל אני יודעת למה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבבתי ספר ערביים הוסבה תכנית המיניות לאיך בונים משפחה טובה, לבנות 16.
עאידה תומא סלימאן: וזה משגע אותי.
<איריס מנדה בן יעקב: את זוכרת שאנחנו גם בדקנו את זה וזה טופל.
<איריס מנדה בן יעקב: מה שאני אומרת שלמעשה יועצת בית הספר מתוך מאגר התכניות בונה תכנית לבית הספר לפי המאפיינים ובהתאם לאוכלוסיית בית הספר.
<איריס מנדה בן יעקב: לגבי מה שנירית אמרה, כשיש מצב חירום הרבה פעמים אנחנו בונים תכנית לטווח קצר ותכנית לטווח ארוך, כי בית הספר נמצא במשבר, ויש מקומות מסוימים שבית ספר צריך לחזק, כמו למשל, יש שם יחסים נהדרים בין צוות המורים לתלמידים.
<איריס מנדה בן יעקב: המורים שם נושמים את התלמידים.
<איריס מנדה בן יעקב: אני גם מכירה את זה באופן אישי כילדה שלמדה שם.
<איריס מנדה בן יעקב: יחד עם זאת, במצב כזה, הרבה פעמים זה פתח לכל מיני דברים אחרים.
<איריס מנדה בן יעקב: אז פה יש מקום לחזק כל מיני נקודות בשגרה הבית ספרית, גם בהתאם למה שקרה וגם בהתאם למאפיינים של בית הספר, זה לא שזה נבנה עכשיו, זה לא שנזכרו עכשיו, זאת הכוונה.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אם את מסבירה את זה - - -
<תמר מינצר: זה למעשה אינדיבידואלית לכל בית ספר?
<איריס מנדה בן יעקב: כל בית ספר חייב מתוך המאגר להבין מי האוכלוסייה.
<איריס מנדה בן יעקב: אני אתן לך דוגמה, אני עבדתי עם אוכלוסייה בסיכון מאוד גבוה.
<איריס מנדה בן יעקב: התכנית שאני בניתי הייתה ייחודית לאוכלוסייה בסיכון גבוה.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת אני לקחתי את התכניות שקיימות ועשיתי התאמה והרחבה במקומות מסוימים, למשל התפתחות קריירה, חשבתי שזה מאוד חשוב להעביר לתלמידים בין היתר, ולעשות איזו שהיא הרחבה שם.
<איריס מנדה בן יעקב: כל יועצת עושה איזה שהוא שיקול דעת בהתאם למאפיינים של האוכלוסייה שלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו חוזרים לאותה נקודה שכבר עלתה כמה וכמה פעמים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלא מקובל שהיועצת, לפי שיקול הדעת שלה, תחליט מה המאפיינים של בית הספר ותקבע איזה תכניות ואם נוח לה בגלל שהאוכלוסייה או ההורים לא רוצים לגעת בנושא מיניות וזה עושה לה חיים יותר קלים אז היא לא נוגעת בנושא של מיניות, ויש דורות של ילדים שלא למדו על מיניות באופן מסודר ולא שמעו על הטרדות באופן מסודר, כי שיקול הדעת של היועצת אמר לה.
עאידה תומא סלימאן: ככה בדיוק מקבעים מצב מסוים.
עאידה תומא סלימאן: ככה מקבעים מצב ולא משנים אותו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש דברים, בגלל זה מצאו את המילה של מדיניות ושל נהלים ושל בקרה על ביצוע המדיניות ואני רואה שזה לא הולך בצורה הכי נכונה במערכת.
עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת עדיין שלא קיבלתי איזו שהיא תמונה ברורה ואנחנו כבר דשנו בזה מאה אלף פעמים.
עאידה תומא סלימאן: כמה בתי ספר במדינת ישראל עוברים את התכניות, איזה סוג של תכניות, כמה שעות לימוד.
עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, עד שלא יוחלט במשרד החינוך שחלק מתכנית הלימוד הבסיסית, לא לפי החלטת המנהל והחלטת היועץ והתערבות ועד ההורים קובעים אם לקבל.
עאידה תומא סלימאן: אם לא יהיו שיעורי מגדר ועל כל הנושאים שקשורים בהטרדות מיניות ואלימות וכולי, לא עשינו כלום.