GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שלמרות כל מה שציינתי, הגודל, הזמן, אני חושבת שזה מודל מעניין ביותר, מודל שיכול להתפתח להיות משהו מאוד חיובי, במיוחד שאנחנו בוועדה בכל הזמנים שדיברנו על אלימות נגד נשים אנחנו דיברנו על הצורך בתכלול ועל הצורך בשיתוף פעולה בין הגורמים השונים, בצורך באיגום המשאבים וטיפול בצדדים בחיים של הקורבן ומבצע העבירה שהם לא קשורים דווקא לעבירה בדיוק אלא לעשות שיקום יותר נרחב.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה יכול להיות מודל.
עאידה תומא סלימאן: אני בזמנו דיברתי על הקמת רשות כדי לתכלל, כדי לשתף פעולה, אני חושבת שזה יכול להיות מודל גם שתוכח הצלחתו האמיתית איך אפשר לשתף פעולה ואיך אפשר באמת לאגם משאבים.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכם על ההסברים שנתתם.
עאידה תומא סלימאן: יש צורך באמת לעקוב אחרי תכנית ההרחבה של הפיילוט הזה ואנחנו נפנה לגורמים הרלוונטיים לקחת בחשבון גם הכנסה של מוקדים שיש בהם גם מהאוכלוסייה הערבית מעבר לחורה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר עכשיו יש לכם את חורה, יש ברמלה חלק מהאוכלוסייה אבל אני חושבת שאחת הערים הגדולות באוכלוסייה הערבית חייבת להכלל בתכנית, עוד עיר.
חנין זועבי: בכל זאת אני אתעקש עכשיו אם תשלפו את הפילוח הלאומי.
עאידה תומא סלימאן: אני מבחינתי סיימתי את הישיבה, נועלת אותה, תקבלי מהם את זה.
<דניאלה ביניש: ברמלה לוד אני יודעת כרגע את הנתונים, יש להם נכון להיום 25% ערבים - - -
עאידה תומא סלימאן: היא אמרה 25% - - -
חנין זועבי: מה-200?
<דניאלה ביניש: לא, ברמלה לוד היום מתוך - - - בבאר שבע אין לי את הנתונים המדוייקים, יש בודדים.
עאידה תומא סלימאן: אז אני אבקש, ולצרף את זה לפרוטוקול, אני אבקש שתשלחו לנו את הפילוח והנתונים.
עליזה לביא: בוקר טוב, תודה רבה לכולם.
עליזה לביא: חלקנו כבר נפגשנו, אבל נעשה איזה שהיא היכרות כדי שנכיר גם כל אחד בשם ובמקום, תפקיד, עוד איזה משפט אם רוצים.
עליזה לביא: אני עליזה לביא, אני חברת כנסת, אני ממפלגת 'יש עתיד', אני עומדת בראש ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: אנחנו כאן במעין סיור משלים לחלק הראשון שראינו בסיור הקודם ובאנו גם להכיר את הצד של השיקום מקרוב, עם כל הדברים שאנחנו שומעים עליהם יותר באופן תיאורטי, אז לבוא ולהכיר את זה בשטח עצמו, תוך היחשפות לדברים שאולי אפשר לתקן, לשנות, לעזור.
עליזה לביא: אני שמחה לומר שחוק שלנו בנושא של שיקום עולה ביום ראשון בוועדת שרים לענייני חקיקה, נרחיב על זה אחר כך.
עליזה לביא: יש תמיכה של משרד הרווחה, מנכ"ל הרווחה, באמת פה ראוי לציין גם את השר וגם את המנכ"ל, מאוד איתנו.
עליזה לביא: מה שמסייע בידינו זה גם הדוח האחרון שהתפרסם בשיתוף המשרד לבטחון פנים עם משרד הרווחה, נתונים קשים, מעיקים, חלק גדול מתכתב מהדברים שאנחנו רואים הרבה לגבי הסחר, ההתמודדות עם הסחר, חוק נגד סחר, לעומת מציאות שבה אין חוק הצורך הזה מתמלא ביוזמות מקומיות, נקרא לזה ככה.
עליזה לביא: אנחנו פה מקווים ומשתדלים כדי שהמציאות הקשה הזאת תהיה כמה שפחות מורכבת וקשה ושאנחנו נוכל כמדינה לתת מענה ופתרונות.
עליזה לביא: אני חיה בהשקפת עולם שנשים, ובכלל, לא רק נשים, בסיור ראינו שיש גם גברים מבוגרים וגם צעירים ובכלל, זה לא בחירה, אלא זה מגיע ממקום של מצוקה מאוד קשה, פגיעה מינית בילדות ועוד ועוד.
עליזה לביא: צריך כחברה מתוקנת לסייע, לפחות להציע חלופה.
עליזה לביא: אז תודה לכל מי שכאן איתנו.
עליזה לביא: אין לי ספק שכולנו הופכים לצוות, כי - - -
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שכמעט נחטפתי פה על ידי עובד זר.
עליזה לביא: חברת הכנסת מירב בן ארי, דיברנו עלייך דברים טובים כבר בהתחלה, אז תודה רבה שאת איתנו.
עליזה לביא: אני סיימתי לפתוח ואנחנו נעשה קאט כדי שתיקחי אוויר.
<איריס מנדה בן יעקב: איריס מנדה בן יעקב, ממשרד החינוך, מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובבני נוער.
<איריס מנדה בן יעקב: אני שותפה פה לוועדה, אנחנו חושבים על הנושא הזה לא מעט, על איך אפשר לדבר על הזנות במשרד החינוך כשיש לנו המון המון נושאים על הפרק, נושאים שקשורים למיניות ועוד כל מיני נושאים שאנחנו צריכים להכניס למערכת כשהשמיכה היא מאוד מאוד קצרה.
<איריס מנדה בן יעקב: הנושא שלנו זה לא הנושא היחידי שאנחנו מתעסקים בו במערכת, יש עוד נושאים וזו בהחלט משימה מורכבת, לא פשוטה, לחשוב איך באמת אפשר להכניס את הנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: אני אשמח ללמוד פה, באתי לפה ללמוד, לפתוח את הראש ולראות איך אפשר לעשות את זה יותר טוב.
עליזה לביא: אני רק מזכירה שהייתה לנו ועדה בנושא הזה של חינוך למניעה, בתי ספר, וגילינו שיש חוליה חסרה.
עליזה לביא: לא ממקום של ביקורת, אלא ממקום של דרך שמשתפת.
<אושרת וילנאי: אני אושרת וילנאי, אני מרכזת את ההדרכה במחוז תל אביב ומחוז מרכז, ביחידה למיניות ומניעת פגיעה, היחידה של איריס.
<אושרת וילנאי: השתתפתי בוועדה הבין משרדית שהייתה במשרד המשפטים וגם אני חלק מהתהליך הזה של למידה ויציאה לעבודה והכנה של חומרים שנוכל אחר כך לעבוד איתם בבתי הספר.
<שי גרוץ: שי גרוץ, ראש מחלק מוסר בימ"ר תל אביב.
<שי גרוץ: גם כן השתתפתי במספר דיונים בוועדות הכנסת.
<דניאל לבב ארי: אני הסגן של שי, אני במחלק מוסר בימ"ר תל אביב.
<דניאל לבב ארי: אני חלק מהקבוצה פה ששייך יותר לפן האכיפתי של תחום הזנות, העבירות הנלוות לזנות, כמובן סרסרות, כל העבירות שלמעשה הזנות היא אחד המאפיינים שלה, כל התעשייה הזאת, אנחנו בפן האכיפתי.
<שחר חמדי: מפקד תחנת שרת.
<צביקה ונדר: אני צביקה, מפקד השיטור הקהילתי בשכונת שפירא, ששייכת לתחנת שרת.
<צביקה ונדר: אני בעיקר בנושא הקהילתי, בקשר עם מנהלת המקום, מנסה באופן קהילתי ל - - - איתם אירועים, לדוגמה, הייתה לנו הדרכה להגנה עצמית לעובדות פה, הם קיבלו גם גז מדמיע במתנה, גז פלפל.
<צביקה ונדר: אני גם מטפל באזור באירועים שמתקבלים ומנסה לנתח מה מפריע פה ולהעביר את זה ישר ליחידות בתחנה, כאשר המדיניות היא לא לטפל בפן הפלילי הגס, אלא לעשות פה יותר משהו שהוא שיתוף פעולה מניעתי.
<נעמה ריבלין: אחרי שנסביר איך הדירה עובדת אתם יוכלו להבין במה אנחנו נעזרים ואיפה באמת ה - - - זה יהיה מובן יותר.
<לודמילה חלד: אני מפקחת על טיפול בהתמכרויות מטעם המחלקה לטיפול בהתמכרויות.
<לודמילה חלד: בגלל שכל העסק הזה הוא בדרך כלל מתלווה לשימוש בסמים, אז מנסים כמה שיותר להגיש עזרה פעילה, לארגן את המסלול הירוק.
<לודמילה חלד: לצערנו שיתוף הפעולה מצד הנפגעות שעובדות כאן, שיתוף הפעולה הוא לא כל כך, מכל מיני סיבות, הרבה פעמים יש רצון ואין יכולת, פשוט לא מסוגלות ואין טיפול, אז מנסים - - -
מירב בן ארי: ממשרד הבריאות?
עליזה לביא: משרד הבריאות, כן.
עליזה לביא: כמה אחוז מהנשים שאת פוגשת עמוק בסמים?
<לודמילה חלד: לרוב אני באופן אישי לא פוגשת, אבל יש לנו פה מרכז לטיפול תרופתי במרשם, שהוא בדיוק ממוקם כאן ברחוב הרכבת 36, שיש שם מסלול ירוק שמאפשר קליטה לטיפול ישירות מהרחוב מה שנקרא, לפחות לענייני טיפול תרופתי ובהמשך יש אופציה לשיקום.
<לודמילה חלד: זה מה שקשור רק לנושא התמכרויות, אבל סביב זה יש הרבה בעיות.
<נעמה ריבלין: אני מנהלת את 'סלעית'.
<נעמה ריבלין: אני אסביר מה זה 'סלעית' ומה זה שירותי טיפול.
עליזה לביא: כשאנחנו כאן בתוך דירה שהיא - - -
<נעמה ריבלין: כן, אני אסביר.
<נעמה ריבלין: אמרתי שנגמור את הסבב ואז אני אציג את הדברים.
<ניבה מילנר: אני ממשרד הרווחה, מחוז תל אביב והמרכז, אני מרכזת שירות פרט ומשפחה והנושא של - - - הוא אחד הנושאים מני רבים.
<ניבה מילנר: רק להגיד אולי מילה אחת, שבעצם הרבה מאוד שנים שירותי הרווחה לא נגעו בכלל בטיפול בזנות.
<ניבה מילנר: אני חושבת שהקמת המרכזים בערים הגדולות באמת שמה על המפה את הנושא של הטיפול בזנות ואני חושבת שזה פיתח הרבה מאוד מודעות, אבל יש עוד הרבה עבודה לשירותי הרווחה כדי שבאמת העובדים הסוציאליים יוכלו להתייחס ויוכלו לפתוח את הסוגיות של זנות, כיוון שנשים שעוסקות בזנות לא מגיעות לשירותי ה - - - יש דרך ארוכה, אבל כמו שאתם תראו נעשתה כבר דרך מאוד מאוד ארוכה בהבנה, גם בהבנת הצרכים של - - - (המשך סבב נוכחות).
עליזה לביא: אז המארחים, המארחות.
<נעמה ריבלין: קודם כל תודה לכולם שהגעתם לכאן.
<נעמה ריבלין: אתם נמצאים אולי במקום הנמוך ביותר במדינת ישראל, בתל אביב, במדינה כולה.
<נעמה ריבלין: אנחנו מתחילים את הסיור באמת בקצה הרצף של הנשים שמגיעות לזנות, אולי באופן סימבולי היה צריך להתחיל הפוך, אבל אנחנו דווקא תמיד מתחילים כאן ומסיימים בתכניות השיקום, במקום של התקווה והאופטימיות ויש הרבה מאוד תקווה ואופטימיות, כשנותנים להם יד אז השמים הם הגבול.
<נעמה ריבלין: אבל זה כבר הסיכום.
<נעמה ריבלין: אז באמת תכנית 'סלעית' הוקמה לפני שמונה שנים, כחלק מתכנית לאומית להוצאת נשים ממעגל הזנות.
<נעמה ריבלין: משרד הרווחה מממן אותה במימון מלא, היא מופעלת על ידי עיריית תל אביב-יפו, כאן בתל אביב, אני מנהלת את התכנית התל אביבית.
<נעמה ריבלין: יש תכנית מקבילה לנו בחיפה ובבאר שבע והיא תכנית שאנחנו מאוד שמחים שהיא תגדל, היא מקבלת עוד תקציבים ותגדל.
עליזה לביא: יש קשר ביניכם?
<נעמה ריבלין: בוודאי, כן.
<נעמה ריבלין: למשל קו הסיוע שמופעל על ידי תל אביב זה קו סיוע ארצי, רק אתמול רכזת קו הסיוע שלנו סיפרה לי שהיא חיברה צעירה בת 18 שהתכתבה איתנו בפייסבוק, כי זו עוד דרך שלנו לאתר נשים, ומסתבר בסופו של דבר שהיא גרה בקריות ואנחנו חיברנו אותה לתכנית בחיפה באופק נשי והיא מתחילה - - - אנחנו גם עושים חיבורים, לא רק לשירותי טיפול בתל אביב, בהתאם גם לצרכים של האישה וגם ליכולות שלה.
<נעמה ריבלין: אז כמו שאמרתי 'סלעית' הוקמה, אני קצת מצטרפת למה שניבה אמרה, זה בעצם היה פעם ראשונה, זה נשמע פאתוס, אבל אני תמיד אומרת - - -
עליזה לביא: פעם ראשונה?
<נעמה ריבלין: פעם ראשונה שהופנו שירותי טיפול ל - - -
<נעמה ריבלין: ב-2008, כשבעצם היסטורית ב-2002 הוקמו המקלטים לקורבנות סחר ומ-2002 עד 2008 הייתה אפליה כלפי נשים בסחר, נשים נסחרות קיבלו טיפול מהמדינה ונשים מקומיות ישראליות לא זכו לטיפול מהמדינה וזה די הוביל את זה שגם יקומו שירותי טיפול לנשים בזנות וב-2008 קמו המסגרות הראשונות בתל אביב ובחיפה.
<נעמה ריבלין: אני אומרת את זה בפאתוס, אבל בעצם באמת יש עוד הרבה עניינים לטפל ולעשות, אבל זה היה רגע של שאפו למדינת ישראל כי זאת הייתה הפעם הראשונה של הכרה באוכלוסייה שהייתה, זה נשמע שוב מילים שמשתמשים בהם הרבה, אבל נשים שקופות, נשים שלא קיבלו טיפול ייעודי מהמדינה, לא ראו בהם כאוכלוסייה ייחודית.
<נעמה ריבלין: אני ניהלתי הוסטל לאסירות משוחררות של הרשות לשיקום האסיר, 95% מהנשים ששהו בהוסטל היו נשים שהגיעו לזנות, אני יכולה להגיד לכם שפשוט לא דיברו על זנות, הזנות הייתה עוד אחד מהדברים ברקע של החיים שלהם, אבל עם כל כך הרבה בושה, אשמה וסטיגמה שהן פשוט בחרו לא לדבר על זה.
<נעמה ריבלין: מרגע שנפתחו שירותי הטיפול, מעבר לטיפול עצמו, זה השאיר שיח אחר, חדש.
<נעמה ריבלין: כשאני מעלה בכנסת ואומרת מה יודעות היועצות, זה לא כי יש לי ביקורת, כי גם אני עד לפני שמונה שנים, למרות שאני קרימינולוגית קלינית ולמרות שאני בתחום הטיפול הרבה מאוד שנים במכורים ונפגעי ונפגעות סמים שהיו בזנות, באמת האוזניים שלי שמעו דברים חדשים.
<נעמה ריבלין: השיח אפשר לנשים באמת בלי שום - - - לדבר על מה אישה עוברת במעגל הזנות ובמובן הזה אני חושבת שהוועדה בכנסת היא מקום מאוד מאוד חשוב להביא את כל הנשים באופן קבוע, אנחנו גם מביאים את כל הנשים גם מילולית, אחת לכמה זמן נשים מגיעות לכנסת ומעידות ומספרות מה הן עוברות בזנות.
<נעמה ריבלין: רק לפני כחודשיים היו שתי נשים שהעידו בוועדה על מה זה להיות בתוך דירה דיסקרטית שיש לה איזה שהיא הנחת יסוד שזו זנות יותר שקטה, טובה, נעימה ואולי אותה אפשר למסד.
<נעמה ריבלין: אז ככה זו הייתה העדות האחרונה.
<נעמה ריבלין: אנחנו נמצאים כאן בדירת החירום.
<נעמה ריבלין: דירת החירום היא חלק מארבע מסגרות עיקריות שיש ב'סלעית', כששתיים מהן, דירת החירום וקו הסיוע אנחנו מכניסים תחת הקטגוריה של מסלול מזעור נזקים, היא מיועדת לנשים שעדיין נמצאות בזנות פעילה, כשבדירת החירום הזנות מעורבת לגמרי בשימוש בסמים.
<נעמה ריבלין: חלק מהנשים, לא כל הנשים שאנחנו פוגשות ב'סלעית', מתמכרות לסמים קשים, יש נשים שנמצאות בזנות ואחת מהנשים שגם העידה בוועדה וסיפרה על החובות, אישה שלא נגעה בסם מימיה, אני יכולה להגיד לכם במאמר מוסגר, להיות בזנות בלי להשתמש בסמים זה עוד אפילו הרבה יותר קשה, אין מה שמאלחש את החוויה הבלתי נסבלת של עשרות חדירות בלילה לגוף שלך, אבל יש גם נשים שלא משתמשות בסמים.
<נעמה ריבלין: חלק, אנחנו מכירות, שותות ולוקחות כל מיני כדורים תוך כדי המשמרות, אבל כשהן יוצאות מהזנות הן לא מפתחות התמכרות.
עליזה לביא: את יכולה לתת הערכה סטטיסטית כמה נשים מעורבות בסמים?
<נעמה ריבלין: אני לא יודעת להגיד.
<נעמה ריבלין: כרגע המצב ב'סלעית' הוא שרוב הנשים שאנחנו מטפלות בהן הן נשים שכן - - -
עליזה לביא: שכן משתמשות בסמים?
<נעמה ריבלין: אבל זה מכיוון שרק בשלוש השנים האחרונות התחלנו באיתור מסיבי בדירות ויותר ויותר פונות אלינו נשים שגם לא עם מאפיינים של התמכרות.
<נעמה ריבלין: כרגע יש לנו 30% נשים לא מכורות לסמים, 70% עם איזה שהוא רקע התמכרותי.
<נעמה ריבלין: אני מעריכה שזה ישתנה כי אנחנו יכולים לראות שהפרופיל של הנשים שפונות לקו הסיוע הן צעירות בזנות, צעירות ישראליות, בנות 20 פלוס, 26, שאין להן - - - יכול להיות שבעוד עשר שנים הן יתמכרו לסמים קשים, יכול להיות שאם לא נעצור את הזנות עכשיו אז גם ייכנס תהליך של התמכרות, אבל בזמן שאנחנו פוגשות אותן בזמן של הזנות הדיסקרטית, שאני אסביר עליה אחר כך, הן עדיין לא בהתמכרות.
<נעמה ריבלין: כאן היתרון שלנו, למנוע גם את תהליך ההידרדרות של באמת זנות רחוב קשה שמעורבים בה סמים.
<נעמה ריבלין: אז דירת החירום היא חלק מתהליך של מזעור נזקים, נותנת מענה לנשים שנמצאות בזנות רחוב קשה, הומלסיות בכל המובנים.
<נעמה ריבלין: אני תיכף אתן לשני, שמנהלת את הדירה, לספר קצת על איך המסגרת הזאת פועלת ואתם תראו גם קצת את ההבדלים, איך זה עובד אחרת בתוך המרחב השיקומי טיפולי, כשכבר נשים יוצאות ממעגל הזנות.
<נעמה ריבלין: אבל באמת הדירה נותנת מענה אנושי בסיסי ראשוני לנשים שעד לפני הקמת הדירה ישנו, גרו ברחוב, נוצלו, אפילו בשביל לינה, היינו פוגשות אותן ברחוב ואומרות להן 'בואי לדירה', 'לא, יש לי איפה לגור', וכשקצת ביררנו מה זה 'יש לי איפה לגור', זה לקוח של שבוע ימים שנותן לה איזה שהיא מחסה.
<נעמה ריבלין: כמובן ששכר הדירה זה הגוף שלה, זה התשלום שלה עבור השהות שם ובשבוע אחרי כן היא צריכה באיזה שהוא תהליך הישרדותי למצוא מקום אחר לגור.
<נעמה ריבלין: או שהן פשוט גרו, באמת, מי שמכיר את התחנה המרכזית, על הקנטונים ועברו כל יום אונס מתמשך.
<נעמה ריבלין: אני לא אומרת שהיום הן לא עוברות אלימות קשה ברחוב, שני תספר את זה, אבל יש להן איזה שהוא מרחב ומקלט להגיע ולישון.
עליזה לביא: תארי לי, מה, הן באות, דופקות בדלת ונכנסות?
<נעמה ריבלין: כן, הדירה פתוחה 24/7, כל ימות השנה, הצוות כאן פועל סביב השעון, יש לנו מדריכות שמפעילות את הדירה בשלוש משמרות, יש לנו משמרות סביב השעון, יש צוות טיפולי, יש מנהלת במשרה מלאה, עובדת סוציאלית בחצי משרה, אם בית במשרה מלאה ומדריכות שמחזיקות את המשמרת.
<נעמה ריבלין: דרך אגב, המדריכות שלנו הן מנטוריות ומחצית מהנשים שקמות ממעגל הזנות, חמש מתוכן בוגרות 'סלעית', בוגרות דירת החירום, זאת אומרת שהיו כאן, עשו את כל הדרך והיום עובדות אצלנו ב'סלעית' כמדריכות.
עליזה לביא: הן עברו הכשרה?
<נעמה ריבלין: כן, הן עוברות גם הכשרה בבית ברל, יש הכשרה בנושא של הדרכה, הרבה מאוד ליווי שלנו ואנחנו מאוד מאוד גאות.
<נעמה ריבלין: בהוסטל נפגוש את אחת הנשים שהשתקמה, הייתה בדירה, הייתה בהוסטל, הייתה בדירת השיקום שלנו והיום מדריכה בדירת החירום כבר שנתיים.
<נעמה ריבלין: אנחנו נפגוש אותה בדירה היום, היא מחכה לכם לספר גם את הסיפור האישי שלה.
<נעמה ריבלין: אני כן אשאיר לשני לספר קצת איך הדירה עובדת, אני רק אומר שבאמת במסלול למזעור נזקים אנחנו גם מטפלות בנשים שאנחנו קוראות בזנות הווירטואלית, שלא נפגוש ברחוב, הן לא הומלסיות במובן הפיזי של המילה, אבל הן באמת במרחב הווירטואלי של זנות, באינטרנט, בדירות דיסקרטיות.
<נעמה ריבלין: הן פונות אלינו לקו הסיוע, 70% מהפונות לקו הסיוע, כמו שאמרתי, זה צעירות בין 18 ל-20, בין ה-20 ל-30, חלקן אפילו אקדמיות, אבל זה לחלוטין לא המיתוס של הסטודנטית המאושרת, לא ב-א' ולא ב-ע'.
<נעמה ריבלין: הן מגיעות אלינו תמיד כשהפנייה העיקרית היא המצב הכלכלי, חובות, הוצאה לפועל וזו הסיבה לפנייה לקו הסיוע.
<נעמה ריבלין: דרך אגב זו התחנה הראשונה שהן מגיעות אלינו, אבל התחנה הראשונה שלנו היא ההגעה שלנו אליהן.
<נעמה ריבלין: נוסף על המסגרות שיש לנו אנחנו מקיימות צוות איתור קבוע שכוללת את רכזת קו הסיוע ואותי, אני כל השמונה שנים לא מוותרת על לצאת לסיורים האלה, אנחנו יוצאות לכל זירות הזנות ואני יכולה לומר שבשנים האחרונות, לפחות בשלוש השנים האחרונות, זנות רחוב בתל אביב ומסביב לה הצטמצמה כמעט לחלוטין.
<נעמה ריבלין: זנות הדירות עולה ופורחת - - -
עליזה לביא: זה לא בגלל האינטרנט?
<נעמה ריבלין: כן, וגם זנות הדירות, כל כרטיסי הביקור והלגיטימציה החברתית שיש לזנות וההבטחה לכסף גדול, צעירות נשאבות לזנות לכאורה שנראית מבטיחה כסף גדול ומאפשרת לגיטימיות.
<נעמה ריבלין: זה נשמע לגיטימי להיות זונה, כי החברה מאפשרת את זה.
<נעמה ריבלין: אין זנות שמתחילה בזנות רחוב, אני יכולה לספור על כף היד, ואנחנו פגשנו בשמונה שנים - - -
עליזה לביא: אין זנות שמתחילה בזנות רחוב?
<נעמה ריבלין: אין כמעט אישה שאומרת - - - זנות רחוב היא תחנה אחרונה, זנות מתחילה ב - - -
עליזה לביא: אז מה זה תל ברוך?
מירב בן ארי: הן באות אחרי זה.
<נעמה ריבלין: מה שאני אומרת, שהתהליך הוא הרבה פעמים בזנות של דירות ואינטרנט ותהליך ההידרדרות הוא לזנות רחוב.
<נעמה ריבלין: כמעט שאין נשים שהתחילו, אמרו בגיל 20, 'אני צריכה כסף - - -
עליזה לביא: כלומר זנות רחוב, אם את עושה איזה שהיא סקאלה, היא בתחתית?
עליזה לביא: כי זה קצת - - - בסיור שמעתי, בגלל זה אני שואלת, הם אמרו לי שם שמגיעות נשים עם רכבים מפוארים אפילו, מחנות - - -
<שי גרוץ: הפוך, שהקליינטים מגיעים ואוספים.
עליזה לביא: לא, זה מה שאמרו לי ב - - -
מירב בן ארי: אני לא ראיתי דבר כזה בחיים.
עליזה לביא: הם אמרו לי שיש להם אוכלוסיות חדשות של נשים שרוצות הכנסה נוספת.
<נעמה ריבלין: אז אני אחלק את זה.
<נעמה ריבלין: בתל ברוך רוב הזנות היום היא של טרנסג'נדריות ובאמת הזנות הזאת - - - דרך אגב, אתם תפגשו טרנסג'נדרית משוקמת שלנו, שגם תוכל קצת להאיר את הזווית של השיקום המאוד מורכב של טרנסג'נדרית, על ההדרה הכפולה של זנות וההתמודדות עם הטרנסיות.
<נעמה ריבלין: זנות רחוב מאוד מאוד נפוצה בקרב הטרנסיות בתל ברוך ובאמת חלקן מגיעות עם רכבים ועם ג'יפים.
<נעמה ריבלין: זו זנות שהיא טיפה אחרת, הן יותר מצליחות לחסוך, מסיבות אחרות, כי הן באמת חוסכות בשביל הניתוחים והתהליך של שינוי מין.
<נעמה ריבלין: התהליך הבירוקרטי פה במדינת ישראל מאוד מאוד מסורבל והן בוחרות לעשות את זה בדרך ה - - -
מירב בן ארי: בחו"ל.
<נעמה ריבלין: או בחו"ל ולממן את זה ב - - -
מירב בן ארי: - - - בשנה האחרונה 8 ניתוחים מתוך 92 בקשות.
<נעמה ריבלין: בכל מקרה בשנים האחרונות מה שאנחנו פונות זה לקהל היעד של נשים בזנות בדירות הדיסקרטיות וקו הסיוע באמת פונה לנשים האלה, כשהוא מופעל מכאן, מהדירה.
<נעמה ריבלין: במהלך היום חלק מהצוות עונה לשיחות שנכנסות, והמתנדבות והמדריכות בלילה גם מקבלות את השיחות, כשהן מפנות במקרה הצורך להמשך עבודה של רכזת קו סיוע והאיתור שלנו לעבודה.
<נעמה ריבלין: אנחנו בקשר גם עם המשטרה, העליתי את זה גם בכנסת, לחשוב על שיתופי פעולה בתפר הזה, כשיש פשיטה איך אנחנו מגיעות לנשים בשלב המשברי שלהן כדי שהן יידעו על המסגרות האלה ולא באמצעות המשטרה, כי הרבה פעמים כששוטר מציע להן את זה הן הרבה יותר חסומות.
<נעמה ריבלין: אבל יש שיתוף פעולה ורק בשבוע שעבר קיבלתי טלפון משי שיש אישה שהוא מזהה כמישהי שמעוניינת.
<שי גרוץ: אצלנו הן כולן מקבלות, יש כאלה שאנחנו מאתרים אותן, שהן ממש רוצות אז אנחנו - - -
<נעמה ריבלין: אני יכולה להגיד לכם שעשינו סיור בראשון לציון, שהיום ידועה כזירה מאוד פורחת של זנות מכונים ודירות, והוא היה בשוק.
<נעמה ריבלין: הוא היה איתי ברכב והוא היה בשוק, איך מכל דירה יצאנו עם ארבעה מספרי טלפון.
<נעמה ריבלין: הוא אמר 'אני בשוק, כי אני גם אומר להן שיש שיקום ואף אחת לא רוצה, איך אתן יוצאות עם מספר?'
<שחר חמדי: זה המקצוע שלכם, אנחנו פחות טובים.
<נעמה ריבלין: בוודאי, לכן אני אומרת שהתפר הזה - - -
<שי גרוץ: לא, אנחנו טובים בזה, זה לא בדיוק הנקודה.
<שי גרוץ: אנחנו טובים בזה, אבל הנקודה שהיא אמרה קודם, הטראומה שהן מקבלות אצלנו, אחרי חקירה פתאום לתת להן טלפון שזה הסוכרייה, זה המקל והגזר.
<נעמה ריבלין: זה מעבר חד.
<שי גרוץ: זה מעבר חד מדי.
<שי גרוץ: אז יש כאלה שאנחנו מזהים תוך כדי חקירה, שהן מתחילות לבכות, כמו המקרה האחרון שלנו.
<שי גרוץ: אצלנו הן כולן מקבלות את מספרי הטלפון, אם הן עושות בזה שימוש או לא עושות בזה שימוש זה לא המשך דרכנו, זה היא יודעת יותר טוב, אבל אצלנו הן מקבלות את מספרי הטלפון.
<שי גרוץ: אנחנו פשוט, זה המקל והגזר, אצלנו היא מקבלת את ההלם של תחנת משטרה, בשביל זה גם לא נוח לשים אתכם אצלנו ביחידות המשטרתיות, כי ההלם שאת נכנסת לתוך התפיסה של בניין משטרה, את נגד.
<נעמה ריבלין: לגמרי, לכן המחשבה הייתה - - -
<שחר חמדי: לכן אנחנו מדברים על השלב שלפני.
<שחר חמדי: הוא מדבר כבר על השלב של החקירה וכדומה, אנחנו מדברים בשלב שלפני, שאוטוטו אנחנו נכנסים צעד אחד לפני, לפני שאני נכנס ליצור קשר.
<נעמה ריבלין: גם, ויכול להיות שלאחר חקירה מתנדבות יכולות לשבת ו - - - יש לנו כל מיני מחשבות, אבל לא נרחיב את זה פה.
מירב בן ארי: מה התהליך של הריצ'ינג אאוט שלך ברחוב, מהדירה?
מירב בן ארי: יש לכם - - -
<נעמה ריבלין: בוודאי.
<נעמה ריבלין: אז אני אומרת שוב, האיתורים שלנו הם גם ברחוב וגם - - -
מירב בן ארי: יש לך צוות שנמצא ברחוב?
<נעמה ריבלין: יש לנו צוות.
<נעמה ריבלין: דרך אגב, התכנית של משרד הרווחה לא תקצבה צוות איתור וסיור, זה הצוות שלנו שעושה את הסיורים כי הבנו שאי אפשר לחכות שהם יגיעו אלינו.
<נעמה ריבלין: מעבר לזה, העקביות של לבוא אליהם בזמן שהן נמצאות, אני יכולה להגיד לכם שיש נשים שאנחנו פוגשות שנים בתל ברוך, ארבע שנים, והן אומרות לנו 'אתן עושות עבודת קודש, תעזרו למכורה ההיא, אני לא צריכה', ורגע מכונן אחד היא אומרת 'מה אתן יכולות להציע לי?'.
<נעמה ריבלין: העקביות שלנו, להיות איתה שם, במקום שהיא נמצאת והיא רואה שאנחנו - - - או לבוא עם סופגניות בחנוכה, בשיא הקור בתל ברוך, והן אומרות 'יו, מדהימות, שמישהו בכלל רואה אותנו ואכפת לכן מאיתנו'.
<נעמה ריבלין: גם אם באותו רגע עוד אין שום תהליך שיקומי, עצם הנוכחות שלנו ברחוב, או בדירה הדיסקרטית, במקום שבו הן נמצאות.
<נעמה ריבלין: ודרך אגב, כמה שזה חשוב שזה משרד הרווחה והעירייה ולא עוד עמותה שמפעילה את זה, אפרופו שהייתה מחשבה - - - כשאני נכנסת אומרים 'מה זה, זה עמותה?' אני אומרת 'לא, זה משרד הרווחה והעירייה', והם אומרים 'באמת?
<נעמה ריבלין: למשרד, לעירייה אכפת מאיתנו?', זה רגע שבו מישהו רואה אותן, כי הן באמת נשים שמה שהן חושבות, שרק רואים בהן מוצר צריכה, גם הקליינטים, גם הסרסורים וגם החברה.
<נעמה ריבלין: אז הרגע הזה שבו אנחנו רואים בהם אדם - - -
עליזה לביא: ההערה הזאת לגבי עמותות, כי יש עמותות ואנחנו הרי - - -
מירב בן ארי: יש עמותות שבלעדיהם לא היה בכלל כל הסיפור הזה.
מירב בן ארי: אני הייתי בחיפה בשבוע שעבר, אני יושב ראש ועדת משנה לצעירים חסרי בית, פשוט בושה וחרפה, כתבתי על זה דוח של שלושה עמודים.
מירב בן ארי: אם לא הייתה עמותה, שלא לדבר שאחוז הכי גבוה של חסרי בית יוצאים מחיפה.
מירב בן ארי: אז את ההערה שלך, יש רשות ויש רשות.
<נעמה ריבלין: לא, אני אומרת, העמותות עושות עבודה נפלאה - - -
מירב בן ארי: יש עמותות שמצילות חיים, איפה שאנחנו כמדינה נכשלנו.
<נעמה ריבלין: זו לא הייתה האמירה.
<נעמה ריבלין: אני חושבת שהרעיון להפריט את התכניות האלה, יש לו יתרונות, היא עובדת בהרבה מאוד מקומות - - -
מירב בן ארי: זו ההתמחות שלהם.
<נעמה ריבלין: אבל אני חושבת שהמדינה לוקחת אחריות זה מסר - - -
מירב בן ארי: גם הכסף של העמותה זה כסף של המדינה בדרך כלל, זה צינור.
<נעמה ריבלין: זה עדיין מאוד מבלבל כשאומרים שזה עמותה ויש מסר מאוד חשוב, שהמשרד לוקח אחריות, לפחות בתחילת הדרך.
עליזה לביא: אני גם אומרת את זה כי אתם בסיור הדגשתם שיש היום זליגה, גם לראשון וגם לאזור.
עליזה לביא: אני הזמנתי את עיריית ראשון - - -
<שי גרוץ: לא לאזור, לפתח תקווה.
עליזה לביא: מישהו אמר אזור, אתם אמרתם לי אזור.
עליזה לביא: תשמע, אני לומדת - - -
מירב בן ארי: פתח תקווה, ראשון.
<שי גרוץ: פתח תקווה, ראשון, הם יוצאים מכיוון - - -
<דניאל לבב ארי: הם יוצאים מהמרכז לפריפריה.
<שי גרוץ: עלה הנושא שמחלק מוסר קיים רק במחוז תל אביב.
עליזה לביא: אני הזמנתי את ראשון והזמנו את אזור, אף אחד לא הגיע.
עליזה לביא: עכשיו, לא כל הארץ זה עיריית תל אביב ולא בכל מקום יש כאלה שיתופי פעולה בין הרשות המוניציפלית לבין המשרד.
עליזה לביא: מה שאנחנו מזהים כרגע זה שיש זליגה.
עליזה לביא: פתח תקווה, אני עכשיו שומעת, אני שמעתי על אזור וראשון, אריאלה, אז תוסיפי גם את פתח תקווה.
<נעמה ריבלין: אזוּר זה אזוֹר של זנות רחוב.
עליזה לביא: בסדר, אני כרגע לא מבדילה, אני רוצה שיתופי פעולה בוועדה ואין.
עליזה לביא: לכן אנחנו נלך עכשיו לשלטון המקומי, כי אני לא מקבלת שיתוף פעולה, חוץ מעיריית תל אביב, לצערי.
עליזה לביא: בשלבים האלה היום אנחנו רוצים יותר שיתוף פעולה.
מירב בן ארי: אין זנות בירושלים?
מירב בן ארי: ירושלים, מה הולך שם.
עליזה לביא: בסדר, אנחנו פה, אנחנו מעבדים ידע, אין לנו - - -
<נעמה ריבלין: מה שאני מציעה, הדיון על נושא הזנות באמת יכול ל - - - יש לו כל כך הרבה זרועות, אנחנו נתמקד חזרה בדירת החירום ונשחרר את הבית שלהן, שהן גרות כאן, חזרה לחיים הרגילים שלהם, וגם אני יודעת שאתם מאוד ממהרים ומחכים לנו גם נשים כדי לספר על השיקום שלהם.
<נעמה ריבלין: אני נתתי את המטרייה הרחבה שאנחנו עושים, על ההוסטל ומרכז היום אני אספר ועל המאפיינים של הנשים עצמן.
<נעמה ריבלין: אני כן אגיד עוד מילה שהיא חשובה, כי אני כן אתאר את מאפייני הנשים בזנות, אבל חשוב לי כבר להגיד כאן שהמאפיין המרכזי של נשים שנשאבות למעגל הזנות, 95% מהנשים נפגעות תקיפה מינית בילדות.
<נעמה ריבלין: כמעט אין אישה - - -
מירב בן ארי: כמה אמרת?
<נעמה ריבלין: 95% מהנשים ואני אומרת את זה פוליטיקלי קורקט, כי זה אפילו כמעט 100%, נשים ב'סלעית' שמדווחות על פגיעה נרחבת, מתמשכת, מגיל מאוד צעיר, מגילאי ה-8, 9, 10, על פגיעה שמתרחשת בבית שלה בדרך כלל, או הסביבה המוכרת ומגיל מאוד צעיר היא הופכת להיות אובייקט מיני והופכת להיות מוצר צריכה עבור האנשים הקרובים אליה ואת התהליך הזה אני אתאר ואת המסלול השיקומי שלנו.
עליזה לביא: אגב, אלה הנתונים שקיבלנו בסיור בנווה תרצה, 95% מהאסירות בדיוק הפרופיל הזה.
מירב בן ארי: פגיעה מינית?
<נעמה ריבלין: אני לא מדברת על פגיעות נוספות, אלימות מילולית ואלימות פיזית, אבל באמת אני קצת אתן לכם הקדמה על המאפיינים ועל איך עושים טיפול ובאמת על ה - - -
עליזה לביא: כן, אז בואי באמת נשמע על הדירה ונשחרר פה, כי אנחנו מפריעים קצת.
<שני רבר: אז באמת כמה דקות על איך הדירה הזאת עובדת ומי הצוות שלנו.
<שני רבר: כמו שנעמה אמרה, זה באמת המקום הכי נמוך בתל אביב, מה שאומר שהמטופלות שאנחנו קולטות - - -
עליזה לביא: רק דקה על עצמך, את בהשכלתך עובדת סוציאלית.
<שני רבר: קרימינולוגית קלינית.
<שני רבר: אז באמת המטופלות שאנחנו קולטות לכאן, לפי המנדט הטיפולי שלנו אנחנו יכולות לקלוט נשים מגיל 18 ומעלה, תעודת זהות כחולה, כמובן שאם יש לנו פניות דרך קו הסיוע, או דופקות לנו נשים בדלת שלא בשני הקריטריונים המאוד מוצקים האלה, אנחנו כן מנסות להפנות אותם לגורמים שכן יכולים לעזור ולסייע, אם זה עמותת 'עלם', אם זה מעגן, אם זה כל מיני דברים כאלה.