GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מתי חותה: אפשר להגיע בהסכמות שלא פוגעות באף אחד ולא מדירות נשים, שלא פוגעות במעמד האישה.
<מתי חותה: אם נגיע - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, את השיח הזה אנחנו נעשה אחר כך, בינתיים אנחנו ממשיכים.
<קריאה: אוקיי, זה הרחוב הראשי של הקריה החרדית, בהמשך הדרך יש אומרים שזו שכונה סגורה, אבל יש, לפחות היו פעם, רופאי שיניים, קליניקות של רופאים, יש בהמשך מסחרי, דואר עם מאפייה, אין שום סיבה שהציבור הציוני לא יוכל להיכנס פה.
<קריאה: הנה בית כנסת - - - כל פעם אנחנו - - - אני רק רוצה לציין ולהגיד שהיו שם שלטים קבועים במשך שנים.
<קריאה: תראו את השלטים.
<קריאה: עד שלא קיבלנו צו מבית משפט, עם כל הכבוד לעירייה, הם לא עשו אפילו מאמץ הכי קטן עד שלא קיבלנו - - - אם אני הולכת לעמוד פה במדרכה, אם אני אעמוד פה יותר משתי דקות אז החצר יתמלא בחרדים צועקים, צורחים, מקללים אותי וגם זורקים אבנים.
<קריאה: זה קרה לי מספר פעמים.
<קריאה: לא משנה איך אני לבושה, גם כשהייתי עם מטפחת וחצאית ארוכה.
<קריאה: חשוב להגיד, אתם רואים, זה שלטי קרטון שאין שום בעיה להסיר ואין גם על מי להטיל פה קנס, כי זה לא על בית פרטי.
<קריאה: יש פה מרכז מסחרי - - - אנשים משם לא יכולים להגיע פה למרכז מסחרי.
<קריאה: יש פה אווירה עוינת, אנשים לא נכנסים, כי פשוט מפחדים.
<קריאה: זורקים עלינו, מקללים.
<קריאה: בסוף הרחוב רופא השיניים המשפחתי שהיה לנו פעם, קופת חולים - - - כשאנחנו פונים שמאלה יש מרכז מסחרי, הייתי מגיעה - - - פה רופא השיניים.
<קריאה: נראה את המרכז המסחרי ונמשיך ישר.
<קריאה: מצד שמאל זה מרכז מסחרי, עם - - - קופות חולים, כמובן שאישה לא תרגיש נוח ל - - - עד לפני כשנה או משהו היה פה גם שלט צניעות, גם פה על בית הכנסת, ששם עברנו, היה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה, אם אנחנו מגיעות כדי לראות מה קורה באמת אני לא רואה, אני רואה עיר - - - זה מה שאני רואה.
עאידה תומא סלימאן: אם לא נרד ונראה את התגובות אני לא אבין במה מדובר.
עאידה תומא סלימאן: אני יכולה להגיד - - -
<קריאה: יורדים מהאוטובוס עוד דקה.
<קריאה: זה כביש הרצוג שיורד לכביש - - - זה ציר ראשי, פה אני הותקפתי ליד הבניין הזה, שזה ישב שלד ריק בגלל ש - - - השתלטו על הבניין הזה.
<קריאה: זרקו עליי אבן שפגעה לי בראש - - - זו שכונה - - - זה ציר ראשי של העיר, אי אפשר להתקרב - - - כי החרדים השתלטו על הצומת הזה ו - - - השלט שם עמד שנים, לא ענו לתביעות שלנו להסיר את השלט הזה עד שלא קיבלנו צו מבית משפט.
<קריאה: השלט שחזר על הבניין, השלט עמד שם שנים ולא הוציאו את השלט.
<קריאה: יש פה למעלה על הבניין, אבל היה אחד גדול יותר שם.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, עוד מעט אנחנו נגיע לכיכר הבאה, אנחנו כחברי כנסת וכל חבר כנסת, אחד מהעוזרים שלו יירד איתו וזהו.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, התקשורת רוצה לרדת, שיירדו, אבל שאר העוזרים, להישאר באוטובוס.
<קריאה: אנחנו נכנסים עכשיו לשכונה חרדית, אבל זה שדרות נהר הירדן, זה ציר מרכזי שמחבר בין רמת בית שמש א' ל - - - הבת שלי עוברת ברחוב הזה כל יום פעמיים ביום, כל ילד שהולך לבתי ספר - - - באזורי העיר עובר בציר הזה - - - יש ניסיון להשתלט על הציר, להשתלט על האופי - - - קוראים לזה הקסבה - - - זה יותר בטוח לצבא להיכנס לחברון מאשר למשטרה להיכנס הנה.
<קריאה: כך אמר היועץ המשפטי של העירייה.
<קריאה: נעצור פה.
<קריאה: זה המקום.
<קריאה: אני חייבת להגיד לכם, הציר הזה נחסם - - -
<קריאה: זה צומת של הפרעות, כל שני וחמישי יש פה הפגנות והפרעות.
<קריאה: הנה המרכז לבריאות האישה, תראו מצד ימין, מרכז לבריאות האישה, מחקו את המילה אישה, זה נשאר ככה, זה המצב כבר חמש שנים ואף אחד - - -
<קריאה: בואו נרד ונצלם את זה.
<מתי חותה: רמת בית שמש זו שכונה חרדית, חלק מהזרמים היותר קיצוניים שנמצאים.
<מתי חותה: אגב, בעיר בית שמש זו העיר היחידה בארץ, פרט לירושלים, שהזרמים האלה מתגוררים בה ואנחנו מדברים במספרים לא מבוטלים וכמובן זה חלק מהאתגרים שהעיר שלנו עומדת בהם.
<מתי חותה: הציר נהר הירדן הוא הציר שמחבר את בית שמש הוותיקה עם רמת בית שמש א' והשכונות החדשות, הוא ציר שמחבר באופן זמני, כלומר הוא ציר שכונתי, בהמשך - - -
<קריאה: זמני 25 שנה.
<מתי חותה: את צודקת.
<מתי חותה: בהמשך, ממערב לנו, ייסלל כביש שנקרא כביש מספר 5 והוא יהיה הציר הראשי, הוא גם יהיה ציר רחב יותר שמיועד גם לתנועה וגם להולכי רגל בצורה מסודרת.
<קריאה: רק אולי תגיד שרמת בית שמש והוותיקה, כמו שלנו, הן שכונות מעורבות, ורמת בית שמש ב' היא חרדית.
לאה פדידה: איפה אנחנו עכשיו?
<מתי חותה: אנחנו נמצאים ברמת בית שמש ב'.
לאה פדידה: החרדית?
<מתי חותה: החרדית, עם זרמים יותר קיצוניים.
<מתי חותה: למעשה רוב השלטים שאנחנו מדברים עליהם, רובם ככולם, נמצאים בשכונה הזאת.
<מתי חותה: כמו שראיתם, בקריה החרדית היה שלט אחד קטן, כל השכונה היא ללא שלטים, מדובר בשכונת קצה, כמעט מי שלא חייב להיכנס אליה לא נכנס אליה ולכן גם לא שמים שלטים, אבל בשכונה כאן יש מעבר באופן מתמיד.
<קריאה: הכביש הזה פתוח בשבת או סגור?
<מתי חותה: אף אחד לא מעז לנסוע בכביש הזה בשבת.
<קריאה: פתוח או סגור?
<מתי חותה: - - - כשהם הולכים ברגל, באופן קבוע יש אנשים שם למעלה - - - זה ציר ראשי, כל לילה - - - אין שום בעיה להגיע, למעשה גם אני לא נוסע כאן כי זה יותר ארוך, יש כביש טבעתי ממזרח למערב.
<קריאה: לא, פה זה יותר קצר, אבל זה אולי יותר זמן.
<מתי חותה: יותר זמן, יותר - - - מלא ילדים.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, חברי כנסת בהתחלה.
לאה פדידה: הנה, מה זה?
לאה פדידה: שמלה ארוכה.
לאה פדידה: בואו נראה אם אנחנו עומדות בתקן, עאידה.
לאה פדידה: שמלה ארוכה, שרוולים ארוכים, צוואר סגור.
עאידה תומא סלימאן: אני רוב החיים שלי עומדת בתקן הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מדד.
<קריאה: מה שחשוב שהיו שלטים גדולים למעלה - - - זה הוסר כמה פעמים - - - תסתכלו מסביבכם, שם בבניין ממול, שם כתבו כתובת 'הכניסה לרפורמים אסורה'.
<קריאה: וגם על המדרגות כתוב נשים-גברים.
עאידה תומא סלימאן: את רוצה, תצלמי עם הרקע, אבל אני לא הולכת לעמוד ליד השלט.
מוסי רז: אני רוצה לעבור שם, אני לא יודע אם אני רפורמי או לא.
מוסי רז: כתוב 'אין כניסה לרפורמים'.
<קריאה: עכשיו - - - לנסות לעלות על גרם המדרגות, כי יש שם מימין גברים, שמאל נשים.
<קריאה: עאידה, בואו נתקרב לכיוון האוטובוס.
<קריאה: הנה, הם יוצאים.
<קריאה: את רואה?
<קריאה: ככה זה.
<קריאה: את רואה אותם?
<קריאה: ככה זה, ככה בעשר שניות מכנסים אותם.
<קריאה: ככה זה, זה צבא, ראית אותם עם טלפונים?
<קריאה: זה צבא.
קסניה סבטלובה: רוצים להיכנס לחנות, לראות, להסתובב פה.
<קריאה: בואו.
מיכל בירן: למה אי אפשר להסתובב?
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, שאף אחד לא יפנה שאלות - - -
<קריאה: אני גם רוצה להגיע לשלט של 'אין כניסה - - -
<קריאה: הנה, יש פה את השלט ש - - -
עאידה תומא סלימאן: מה יש שם?
עאידה תומא סלימאן: למה אין - - -
קסניה סבטלובה: 'אין כניסה לרפורמים'.
עאידה תומא סלימאן: אבל לאן אין כניסה?
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אנחנו עוברים ככה, נשים, תעשו לי טובה, כאילו לא נרגיש טוב עד שלא יהיה - - - ראינו, התרשמנו, אנחנו מבינות - - -
<קריאה: אבל האם את קיבלת את התחושה?
<קריאה: הנה, זה השלט - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא צריכה שיהיו עימותים.
קסניה סבטלובה: לא רוצים עימותים, אבל רוצים להיכנס פה לאיזה חנות חמש דקות, להסתובב ולראות.
<קריאה: אני סתם יורדת פה מהאוטו וחוטפת פה נאצות.
עאידה תומא סלימאן: פתאום כל האורחים ירדו, מה קרה?
<קריאה: זה השלט של 'אין כניסה'.
<קריאה: זאת רמת בית שמש ב', זו שכונה מאוד - - - אין לי שבוע שאני לא נתקעת פה ב - - - כמו בסרטי בלהה, לפעמים כל פחי האשפה בוערים פה על הציר הזה, או שהכביש - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רואה שמביאים פה - - -
<קריאה: זה השלט.
<קריאה: אם תשאירי את זה פה ייתלו את זה.
<קריאה: אל תשאירי את זה פה, חבל.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לוקחת את זה, אני אתלה את זה בוועדה.
עאידה תומא סלימאן: על מעבר החציה.
<קריאה: גם במעבר החציה לבוש צנוע.
<קריאה: זה כבר באמת - - -
<תושבת השכונה: זו השכונה שלכם?
<תושבת השכונה: למה?
<תושבת השכונה: מה מפריע לכם?
<תושבת השכונה: זו שכונה חרדית.
<קריאה: אין דבר כזה, יש חוק - - -
<תושבת השכונה: זו שכונה - - - טוב לה ככה, למה להיכנס?
<קריאה: המרחב הציבורי.
עאידה תומא סלימאן: הבעיה שזה בתוך העיר - - -
<תושבת השכונה: אנשים, יש להם - - -
עאידה תומא סלימאן: גברתי, זה בתוך העיר.
<תושבת השכונה: אנשים, יש עניין של שמירת עיניים - - -
עאידה תומא סלימאן: וזה ציר שעוברים פה, דרכים שהן לא - - -
<תושבת השכונה: אבל זו הצהרה של דווקא עכשיו.
<תושבת השכונה: למה לעשות דווקא?
<תושבת השכונה: כן, באתם לעשות קניות בלידר, נכון.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא - - -
לאה פדידה: - - - שכבודה של אישה נשמר וכבודה של אישה לא מודר.
<תושבת השכונה: אין בעיה, אבל תשאלי פה אישה שהיא מרגישה שהכבוד שלה נפגע, אין בעיה - - -
לאה פדידה: סיפרה אישה שהיא קיבלה אבן בגלל שהיא עברה ברחוב.
<תושבת השכונה: אבל למה היא עברה ברחוב?
<תושבת השכונה: זה היה הרחוב שלה, זה היה השכונה שלה?
<תושבת השכונה: לא, היא עשתה דווקא.
לאה פדידה: סליחה, סליחה, סליחה, רחוב ציבורי.
<תושבת השכונה: כמו שאת עושה עכשיו דווקא.
לאה פדידה: אני עושה דווקא?
<תושבת השכונה: את עושה דווקא - - -
לאה פדידה: אני עוברת במדינת ישראל - - -
<תושבת השכונה: למה את באה - - - יש לך מה לעשות בשכונה?
<תושבת השכונה: יש לך מה לעשות פה?
עאידה תומא סלימאן: אין מגורים שאסור להיכנס אליהם.
<תושבת השכונה: שאלתי שאלה, יש לך פה מה לעשות בשכונה?
עאידה תומא סלימאן: כן, כמו כל מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, גברתי, אני מרגישה את לא רוצה לנהל שיח, את רק רוצה לצעוק.
<תושבת השכונה: אני מנהלת שיח מאוד יפה, אני אפילו לא צועקת.
עאידה תומא סלימאן: לא, את לא שומעת אף אחד.
עאידה תומא סלימאן: את לא שומעת אף אחד מאיתנו.
<תושבת השכונה: אני אפילו לא צועקת.
עאידה תומא סלימאן: את רוצה לשמוע?
עאידה תומא סלימאן: את רוצה לנהל שיח?
<תושבת השכונה: אני שומעת, אני אשמח לשמוע.
עאידה תומא סלימאן: אני בשמחה אשוחח איתך.
<תושבת השכונה: נו, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שצריך להבין אותם, אין דבר כזה שכונה סגורה לכלל אזרחי מדינת ישראל ורק לקבוצה - - -
<תושבת השכונה: את יכולה - - - תכבדי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מכבדות.
עאידה תומא סלימאן: לא אמרנו שום מילה רעה - - -
<תושבת השכונה: את מגיעה לפה - - - ובראש גלוי אז זה לא נקרא לכבד.
<תושבת השכונה: תסלחי לי, אפילו לי יש לי אחיות חילוניות, בשמחה רבה אני מקבלת אותן בבית והן באות ומכבדות אותי בשכונה שלי.
עאידה תומא סלימאן: לא, את צריכה גם לכבד - - -
קסניה סבטלובה: אתם לא גרים במדינה חרדית, אתם גרים במדינת ישראל.
<תושבת השכונה: אבל זו שכונה חרדית.
קסניה סבטלובה: זה בסדר, אבל זה חלק ממדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, את צריכה גם לכבד אותי.
קסניה סבטלובה: יש פה חופש - - -
<תושבת השכונה: יש חופש - - - יש גם חופש להיות - - - אני אבוא ואקבל אותך בבית שלי, אני אבוא ואכבד אותך - - -
עאידה תומא סלימאן: את מתארת לעצמך, אם תגיעי לשכונה חילונית - - -
<תושבת השכונה: את יודעת מה?
עאידה תומא סלימאן: שנייה, את אמרת שאת רוצה לשוחח.
<תושבת השכונה: תקשיבי, אני אכניס אותך גם אליי הביתה ואני אבוא ואכבד אותך שתבואי אליי לשבת ותשחקי עם הילדים שלי בשמחה רבה, תכבדי אותי.
עאידה תומא סלימאן: אז אני שואלת אותך, בשכונה חילונית - - -
לאה פדידה: אבל תגידי לי, בשכונה חרדית - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול אותה שאלה.
עאידה תומא סלימאן: אם את - - -
<תושבת השכונה: אבל תכבדי אותי.
לאה פדידה: אני מכבדת אותך, את לא מכבדת אותי.
עאידה תומא סלימאן: אם את מגיעה אליי הביתה, תתארי לעצמך שאני הייתי אומרת לך, 'תכבדי אותי, אני האישה החילונית, תורידי את המטפחת מהראש', בחיים לא הייתי עושה דבר כזה.
<תושבת השכונה: אבל זה מפריע לך שאני עם כיסוי ראש?
<תושבת השכונה: אני שואלת, מבחינה דתית - - -
עאידה תומא סלימאן: כל אדם יעשה עם עצמו מה שהוא רוצה.
<תושבת השכונה: אם זה היה מפריע לך, אני זורמת אותך, אם היה מפריע לך שאני אגיע אלייך הביתה - - -
עאידה תומא סלימאן: יופי, אני - - -
<תושבת השכונה: את איתי?
<תושבת השכונה: אני הייתי איתך.
עאידה תומא סלימאן: אני איתך, אבל אני רואה ש - - -
<תושבת השכונה: אם אני הייתי מפריעה לך שאני מגיעה הביתה עם כיסוי ראש, זה מפריע לך? אני שואלת אותך שאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מפריע לי שום דבר שאת עושה עם עצמך - - -
<תושבת השכונה: אבל אני איתך - - - אבל אנחנו מנהלים שיחה מבוגרת.
<תושבת השכונה: תקשיבי לי, אישה מאוד משכילה, אני באתי מהמקום שלך, נשמה, אני איתך, תקשיבי טוב - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מכבדת - - -
קסניה סבטלובה: אנחנו מבקשים שגם תכבדו אותנו.
<קריאה: חברים, לעלות לאוטובוס.
עאידה תומא סלימאן: בואו נעלה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, נשים - - - הח"כיות, לאוטובוס.
<קריאה: תשאיר אותם פה, אני לא רוצה שהם יהיו איתנו.
<קריאה: שלא יעלו לאוטובוס, מה שאתם תחליטו.
לאה פדידה: ניהלנו דו שיח ואתן קורעות את השלט בצורה פרובוקטיבית.
<קריאה: שהח"כים יעלו.
עאידה תומא סלימאן: שאני עכשיו אבקש מהם לא להוריד את המדבקות?
עאידה תומא סלימאן: הם התחילו לקרוע את המדבקות, הנשים.
לאה פדידה: כי הם חיפשו פרובוקציה, ניהלנו דו שיח.
עאידה תומא סלימאן: זה לא ככה, זה לא הולך ככה.
לאה פדידה: את צודקת במאה אחוז.
לאה פדידה: ניהלנו דו שיח, נשים הסכימו לשוחח, לדבר על חילוקי הדעות, אבל מה זה הפרובוקציה הזו.
לאה פדידה: (המשך הסיור באוטובוס)
<קריאה: כמו שאמרתי, אנחנו עוד מעט ממש מסיימים את הסיור.
<קריאה: בעצם זו הייתה, בוא נגיד, נקודת ההיי של הסיור.
<קריאה: כמו שאמרתי ואני אגיד שוב, בשבילי זו הדרך הביתה, זה לא ציר שאני עוברת בו באופן סתמי.
<קריאה: לי זאת הדרך שלי הביתה, אני עוברת פה כמה פעמים ביום ויש פה כמה סוגיות שחשוב לדבר עליהן.
<קריאה: כמה דברים, דבר ראשון, הסוגיה של מרחב ציבורי, יש פה שאלה מאוד גדולה - - - עכשיו הגענו לקצה הדרומי של העיר, תראו מה קורה מאחורה, בעצם סיימנו כרגע את בית שמש, אבל היא תמשיך לגדול עד צומת עמק האלה.
<קריאה: הם לא יקראו לזה בית שמש, יקראו לזה נווה שמיר, או משהו כזה.
<קריאה: כמו שעאידה אמרה, הסיפור של המרחב הציבורי הוא הדבר הכי קריטי כאן, הסיפור של למי שייך המרחב הציבורי, האם שכונה חרדית, שכונה שמי שגר בשכונה יכול להחיל את הכללים שלו עליה.
<קריאה: ראש העיר בבית המשפט לפני שבועיים דיבר על השכונות החרדיות בתור שכונות פרטיות.
<קריאה: זה דבר שאי אפשר לקבל, כי אני חושבת שזו סכנה לכל מה שקורה.
<קריאה: דבר שני, הסיפור של הרב תרבותיות, אני חייבת להתייחס.
<קריאה: בסוגיית הרב תרבותיות - - - אני רק אוסיף מה שנילי אמרה לגבי השכונות החדשות, בפגישה שלי עם מוסי, בשיחה הראשונה, לא הסכמנו, לגבי השכונות החדשות, היו שם צריכים להיכנס חברה קדישא, לבדוק שאין עצמות ולדאוג שיש קבורה כשרה, אם יש שם עצמות עתיקות.
<קריאה: זה פשוט היה מבחני כוח בין פלגים שונים של החברה החרדית, הרביצו אחד לשני, שלחו קשיש בן 70 לבית חולים עם תפרים ועם חשד לזעזוע מוח, שברו לו את הגולגולת, ועל בסיס זה הגיעו משטרה ו - - -
עאידה תומא סלימאן: כאשר זה - - -
<קריאה: בדרך כלל המשטרה לא נכנסת בכלל ל - - - זה שלטון כוחני, אנרכי, יש פה בועה של חוסר שלטון חוק - - - והמשטרה והחוק - - -
<קריאה: אם אתם מכירים את השיח הרב תרבותי שבעצם אומר שזה אוכלוסייה שגרה במקום מסוים ו - - - ואמרו לכם, 'ואנחנו, זה אורח החיים שלנו, אל תתערבו לנו', זו שאלה שמרחפת באוויר, האם אנחנו בעצם בתור נשים אורתודוקסיות אבל מזן אחר יכולות להגיד להם משהו, אבל הסיפור פה שאנחנו לא אומרות להם משהו, אנחנו נלחמות על המרחב הציבורי ששייך לכולם, אנחנו לא באות ואומרות מה הפרקטיקות שהן יכולות לנהוג אצלן בבית, אבל שלא יכפו עלינו את שלהם.
<קריאה: זה טריטוריה, זה הסמל, אין שום קשר לצניעות.
<קריאה: עליזה רוצה לציין שמול השלט הזה של הכניסה לשכונה החרדית הבית שלה, היא יוצאת מהבית כל בוקר ורואה את השלטים האלה.
<קריאה: אנחנו כבר שנים מבקשים מהעירייה להסיר את זה והיא רק נענתה כשהגענו לבית משפט עם צו.
<קריאה: עליזה גרה פה והיא מסתכלת מהבית כל בוקר, שלט קטן עכשיו, היה שלט גדול וכל חצי שנה אגב מחליפים אותו כי השמש עושה את שלה וזה נהיה דהוי אז הם מחליפים.
<קריאה: אגב, הם מצליחים להחליף את זה בלי מנוף, שלא עולה 50,000 שקל, כפי שהעירייה מתלוננת שעולה לה כל כך הרבה כסף להסיר את זה.
<קריאה: היא משקיעה פה מאות מיליונים, אבל החיים שלנו, הבטיחות שלנו, הזכויות שלנו אפילו לא שוות 50,000 שקל.
<קריאה: תודה רבה, מר חותה.
<קריאה: זה בית ספר 'אורות' בנים.
<קריאה: פה בית ספר 'אורות' בנות, הבת שלי נכנסה לפה בכיתה ב', יחד עם - - - איך שניסינו להיכנס לבית הספר החדש היה ניסיון להשתלט על המוסד, להשתלט על המבנה.
<קריאה: אותם קיצונים שראינו ברמת בית שמש ב', אותם קיצונים שראינו עכשיו - - -
<מתי חותה: אנחנו נמצאים כאן במתחם, מימיני יש שני בתי ספר צמודים, בית ספר 'אורות' בנים ובית ספר 'אורות' בנות, זה מיועד למגזר הדתי לאומי.
<מתי חותה: משמאלי זה בית ספר 'בעלז', מיועד לתלמידות של בית ספר 'בעלז'.
<מתי חותה: בהמשך זה - - - ברמת בית שמש ב', כמו שאמרתי, שכונה של בעיקר - - - אני מצטער לשמוע את השיח כאן כי השיח מדבר על דברים שקרו לפני חמש ושש שנים ולהעלות את הדברים האלה לא תורם - - - אנחנו יכולים לרדת כאן, מי שרוצה - - - בתי הספר.
<מתי חותה: היה סיפור לפני חמש ושש שנים והסיפור הסתיים.
<קריאה: היה סיפור - - - פה השכונה ציונית, פה השכונה החרדית, החרדים רצו את המבנה, אין להם מספיק בתי ספר, כי לא בונים להם מספיק בתי ספר, אני לא יודעת אם זה בגלל עירייה או - - - אין מספיק מוסדות, אין מספיק מבנים פה.
<קריאה: הם רצו את המבנה, ניסו להשתלט על מבנה בכוח, הגיעו אותם אנשים שראיתם ברמת בית שמש, הם היו מגיעים מדי בוקר ו - - - וכל יום - - - ביקשנו מהעירייה לעשות פה סדר, הם לא נענו לנו, ביקשו מאיתנו לוותר, אנחנו שמרנו - - - עליזה, שושנה, אני, מרים, איב לא נמצאת פה, נשות העיר, היינו פה, גם האבות, יום יום, ליווינו את הבנות הלוך חזור לאוטובוסים כדי שלא - - -
<קריאה: המצב עכשיו שלום ושקט - - - כי אנחנו לחצנו ונלחמנו.
<קריאה: זה לקח מאבק ומלחמה וחשיפה בתקשורת.
<עליזה קולמן: אני רק רוצה להסביר לכם מה קרה בקיץ האחרון.
<עליזה קולמן: שמי עליזה קולמן, אני גרה בבית שמש כבר מעל 20 שנה, אני גרה ממש מול הכיכר שם למעלה.
<עליזה קולמן: בקיץ האחרון היה סיפור עם מדריכות ומדריכים, בעיקר מדריכות של עזרא שירדו מרמת בית שמש להדריך בבית שמש.
<עליזה קולמן: כל שבוע באותו זמן הם ירדו, כי הם לא רצו בשבת, הם שומרים שבת, הציר היחיד כדי לרדת מרמת בית שמש לבית שמש זה איפה שהיינו.
<עליזה קולמן: הן היו מקבלות צעקות, יריקות, צעקו עליהם דברים.
<עליזה קולמן: בסוף מה שאנחנו עשינו, הם ירדו עם ליווי הורים כל שבת.
<עליזה קולמן: זה התחיל הם 10 הורים והיה ממש בלגן שלם וזה הגיע עד 100 הורים שהיו מלווים את הבנות.
<עליזה קולמן: בסוף לא היה - - - לא היה שום דבר, כי היה שבת, היה אנחנו מולם, בעיקר כי הם היו אומרים 'תראו את השלטים', אנחנו הולכים נגיד כאן, בסוף הכול הסתדר כי עבדנו, אנשים עבדו מאחורי הקלעים - - - בקיץ היה שיתוף פעולה מלא עם המשטרה.
<עליזה קולמן: הם שלחו בלשים - - - כל פעם היה משטרה.
<עליזה קולמן: אבל שם למעלה, אם את אישה ואת הולכת לבד, לא כל פעם, אבל אי אפשר להגיד שלא יתקפו אותך וזה לא משנה מה את לובשת.
<עליזה קולמן: צריכים להבין, זה עניין של שליטה וטריטוריה, זה לא עניין של מה לובשות.
<עליזה קולמן: (בישיבה)
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מכלל הנשים, אנחנו רוצות לסכם את הסיור, אז אני מבקשת קצת שקט.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל להודות לקיבוץ על האירוח ולמרכז הרפורמי על כל הפרטים של לדאוג שהסיור ייצא לפועל וכמובן אתם ראיתם שחברות הכנסת וחבר הכנסת, היה חשוב לכם להגיע.
<קריאה: גם אם באיחור.
עאידה תומא סלימאן: גם באיחור, גם לאחר ישיבות בכנסת, היה להם חשוב להגיע, אני מודה לכם.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל אני רואה שבתקופה האחרונה אני רואה שהוועדה מצליחה לעניין הרבה ח"כים וח"כיות.
עאידה תומא סלימאן: הסיור, האמת, לא ידעתי למה לצפות מהסיור הזה ולקחתי את זה, אני חושבת, שלורן, כשהיא אמרה לי, 'מה דעתך, עאידה, שנעשה סיור?' אמרתי 'כן, למה לא?' זה היה בקלות כזו.
עאידה תומא סלימאן: לא שהייתי חוזרת בי מהאמירה הזו עכשיו, אבל אני הבנתי שכשנשים דורשות שהוועדה לקידום מעמד האישה תהיה לצדן ותבדוק מה המצב שהן עוברות יום יום ואת ההדרה ואת ההפרדה והרגשות של הפחדה ואימה, הוועדה חייבת להתייצב.
עאידה תומא סלימאן: אני כיו"ר הוועדה חייבת להיות פה ולדעת ולהבין מה קורה פה.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן לח"כיות להגיד כמה מילים על ההתרשמויות שלכן ואנחנו נסכם אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד בשמי, לפני הסיכום בשם הוועדה, שזה היה בדיוק להרגיש מה עוברת אישה שנקלעת למקום הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו סיפרתי ואמרתי שהם ידעו שאנחנו סיור, סיור רשמי פורמלי של הכנסת, שאנחנו ח"כים וח"כיות והרבה פעמים החסינות שלנו היא יותר בפני הציבור מאשר בפני החוק, כלומר הציבור חושב פעמיים לפני שהוא עושה איזה שהוא צעד כשמולו יש ח"כ או ח"כית.
עאידה תומא סלימאן: אם המצב היה ככה ואנחנו הרגשנו את המתח באוויר ואני הרגשתי את הניסיון להטיל אימה, למרות שהייתה אישה שרצתה לשוחח איתנו ולא הרבה בהקשבה, אבל רצתה להגיד לנו משהו, ואני מאוד חיבבתי את זה, אם אנחנו הרגשנו את האימה הזו אז בטוח שהנשים מרגישות את זה כפליים או שלוש פעמים יותר וחוטפות הרבה יותר ממה שראינו היום.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי זה היה יותר ומעבר וזה אף פעם לא רק הדרת נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מאבק על טריטוריה, מאבק על שליטה, בדיוק כמו כל ניסיון לדכא נשים או להיות אלימים כלפי נשים, זה תמיד ניסיון לשליטה ופה אני חושבת שיש מאבק די רציני לסמן טריטוריות ולשלוט בטריטוריות ולהרחיק ציבור.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד, באותו רגע שמנסים לשלוט בכן, נשות בית שמש שמגיעות לאזור הזה, תזכרו טוב מאוד שהם בטוח בטוח שולטים בנשים שנמצאות שם.
עאידה תומא סלימאן: זו שליטה לשני הכיוונים, זה שליטה בנשים שמגיעות מבחוץ וזה שליטה כלפי פנים, כלפי הקהילה עצמה.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולם על הסיור, אנחנו נסכם בסוף עם כמה החלטות.
עאידה תומא סלימאן: אני לא הרגשתי שיש החלטה, אני לא אגיד מספקת, אני לא אגיד כלום, אני הסתובבתי, לא ראיתי שוטר אחד בעיר הזו ואני אציע לשר ארדן אולי לבנות תחנת משטרה פה.
עאידה תומא סלימאן: אני הרגשתי איך עושים מדינה בתוך מדינה, לא?
עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה כל הזמן דיבר על האוכלוסייה הערבית שעושה מדינה בתוך מדינה, אני אציע לו גם שיגיע לסיור פה, שיראה איך עושים מדינה בתוך מדינה, שאין בה אכיפה, אין לה חוקים ויש בה הרבה דיכוי.
לאה פדידה: קודם כל תודה לחברת הכנסת עאידה על סיור מאוד חשוב וללורן היקרה ולכם, נשים יקרות שלא נכנעות, ממשיכות, זה דבר לא פשוט.
לאה פדידה: יש פה טעות גדולה מאוד בין המושג מרחב ציבורי לבין מרחב פרטי.
לאה פדידה: גם לך, כבוד המנכ"ל, כן, רשות מקומית אחראית על הסדר במרחב הציבורי, נקודה.
לאה פדידה: וכן, במרחב הציבורי אישה לא יכולה לגשת אליי ולהגיד לי 'את לא יכולה לעבור כי את גלויית ראש'.
לאה פדידה: זה דבר שנתן לי כזה זץ בפנים ואז הבנתי מה אתן עוברות, כי אני לתומי הייתי בטוחה שאני לובשת צנוע היום.
עאידה תומא סלימאן: אבל הלכת עם מכנסיים.
לאה פדידה: אז זהו.
לאה פדידה: אני רוצה להגיד לכם משהו, הרי השילוט הוא החלק הקל, אנחנו רואות אותו, אפשר להתמודד איתו באכיפה נכונה ובפקחים, הדבר העיקרי, מה מביא את לאותם אזרחים ותושבים את הלגיטימציה לשים שילוט כזה במרחב הציבורי ולצאת נגד נשים ולצאת נגד חופש ולצאת נגד הזכות שלי, שלך, שלו, להתהלך כבן אדם חופשי ולכבד את האחר.
לאה פדידה: בדיוק כמו שהיא תגיע לשכונה שלי, אני מאוד אכבד את הלבוש שלה וגם את הלבוש שלו, שיבוא כבודו עם שחור, עם מה שהוא רוצה.
לאה פדידה: במדינת ישראל של 2018 זה מזעזע בעיניי, אנחנו חייבות וחייבים ללמוד לקבל אחד את השני.
לאה פדידה: יש בינינו הבדלים של דת, לאום, עדות, בואו נחיה ביחד ונדע לעשות את זה.
לאה פדידה: והתפקיד שלנו כמחוקקים באמת להיות איתכם וללוות אתכם והתפקיד שלכם, כנשים, שלקחתם על עצמכם, ויישר כוח, להעלות את זה לסדר היום הציבורי, ואדוני המנכ"ל, שאתה מייצג את העירייה, ואני באה משם 18 שנה, אתה לא יכול להגיד שניתנו קנסות ולא לאכוף, אין דבר כזה שאין פיקוח עירוני.
לאה פדידה: ללכת למשטרה להסדרי פיקוח ולהקים אפילו סיירת משותפת של דתיים וחילוניים על מנת לשמור על המרחב הציבורי.
לאה פדידה: אני לא חושבת שזה מאבק שלנו, החילוניים, זה מאבק של דתיים וחילוניים, לשמור על מרחב ציבורי ולחיות ביחד.
לאה פדידה: ואני מאוד מודה לכם על הסיור.
מוסי רז: ראשית, אני רוצה להודות לך, עאידה, על הארגון של הסיור הזה, שאני חושב שהיה מאוד חשוב, וכמובן ללורן ולכל מי שארגנה, אני לא יודעת מי עוד ארגנה.
<קריאה: המרכז הרפורמי לדת ומדינה.
מוסי רז: אז המרכז הרפורמי לדת ומדינה, ענת, יושבת ראש, מנהלת, לא יודעת מה, וכל האחרות.
מוסי רז: אני חושב שהדברים שראינו, אמנם ראינו קצת, כי הרי ברור שאנחנו לא איזה נערה שעוברת לבד ברחוב, אין מה להשוות מה שראינו למה שקורה כאן יום יום, היו דברים מזעזעים, והדברים ששמענו מזעזעים הרבה יותר, כי כפי שאמרתי, אנחנו לא באמת יכולים לראות.
מוסי רז: הדברים האלה צועקים לשמים, הם, אני חושב, נובעים משתי סיבות מרכזיות, אולי יש עוד, אבל שתי סיבות מרכזיות שאני יכול להעלות על הדעת.
מוסי רז: אחת, שבאמת מדובר פה, אני לא רוצה להכליל, אבל יש פה אנשים שבשבילם האישה היא פשוט חפץ ואם אפשר להגיד שהיא לא עוברת פה אם היא לובשת כך או היא לא תדרוך במדרכה הזאת, כי כאן אין כניסה לנשים או כל דבר אחר, אז נקודה, זה מה שהם אמרו וכך צריך להיות, מי אנחנו בכלל שנגיד להם אחרת או מי האישה שתגיד להם אחרת.
מוסי רז: והסיבה השנייה, אני לא יודע אם היא יותר חמורה או פחות חמורה, הם פשוט רוצים ליצור מצב שתוך כמה שנים הם יהיו פה לבד, הם יעיפו מפה את כל מי שלא כמוהם.
מוסי רז: אז הם חושבים שאם הם יפגעו בנשים, ראיתי גם רפורמים, אין פה רפורמים, זה כמו האנטישמים במדינות שאין שם יהודי אחד, הם יודעים שהם שונאים את היהודים, זה אותו דבר.
מוסי רז: יכול להיות שהם חושבים שהנשים זו אוכלוסייה יותר מוחלשת, שאם הם ידירו אותן, אולי הגברים לא יצטרפו אליהם, אולי אנשים יגידו 'כן, זכותם, זו הקהילה שלהם, זה מקום שלהם'.
מוסי רז: זה לא מקום שלהם, זה מקום ציבורי ואסור לאפשר דברים כאלה כי המטרה שלהם, כפולה, לא להדיר נשים, אלא להשפיל נשים, לפגוע בנשים, גם בצורה שאני לא יודע, אלימה או לא אלימה, וגם בצורה שברור שהיא אלימה, והמטרה השנייה זה פשוט לסלק מפה אוכלוסייה מאוד גדולה של אנשים.
מוסי רז: אדוני המנכ"ל, אני מבין שאתה לא גר פה, אבל גם אתה בין אלה שהם רוצים לסלק מפה, אל תתבלבל.
מוסי רז: אסור לנו להרשות את הדבר הזה.
מוסי רז: אנחנו צריכים כמובן לכבד אותם ואני גם היה לי את הוויכוח עם נילי בעבר, אני בעצמי באתי לפה להפגין עם האוכלוסייה החרדית, שהיא סבלה מאלימות מאוד קשה, מותר להם לגור איפה שהם רוצים, אבל אסור להם לנהוג בצורה כזאת ואנחנו - - -
<יעל כהן–פארן: תודה שוב לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, על ארגון הסיור ואני מתנצלת באיחור, הגענו מישיבה אחרת בכנסת, עם הצבעות על חוק הפריימריז, כפי ששמעתם עליו בטח, על מימון פריימריז, ובסופו, רק לספר לכם, אנחנו דיברנו אם להגיש או לא להגיש רביזיה והחלטנו להגיע לפה ולא להגיש את הרביזיה, אבל תוך כדי שדיברנו על זה שיש את הסיור בבית שמש אז חבר הכנסת יעקב אשר הגיב 'אה, אתם הולכים לעשות פרובוקציות', אז אמרתי לו, 'בוא, תצטרף, תראה גם אתה מה קורה שם'.
<יעל כהן–פארן: אבל עוד פעם, אתם יודעים שחבר הכנסת אייכלר הגיש ליושב ראש הכנסת פנייה שבכלל איך זה יכול להיות שוועדה של הכנסת משתפת פעולה עם המרכז הרפורמי, רחמנא ליצלן, ועוד לעשות פרובוקציה בבית שמש.
<יעל כהן–פארן: פשוט בלתי נתפס איך הם רואים את זה, אנחנו הפרובוקטורים.
עאידה תומא סלימאן: הבנתם שיש מישהו יותר שנוא עוד מאיתנו.
<יעל כהן–פארן: כן, הם אמרו את זה, הם אומרים את זה וגם יש סקרים - - -
עליזה לביא: עאידה, אנחנו יודעים שלא כל יום את מוצאת מישהו, אנחנו יודעים את זה, אבל - - -