GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יעל רשלין: אני לא מדברת על כך שאני כבר שלוש שנים בתהליך עצמו ואני עדיין מסתובבת עם תעודת זהות ישנה, עם השם הישן שלי, כדי שלא יווצר מצב חלילה שבו הילדים שלי יקבלו תעודה או בתוך בית הספר עצמו יהיה רישום עם השם החדש שלי.
<יעל רשלין: הרווחה מונעת ממני גם להתחיל בתהליך, התהליך הרשמי, בצורה מסודרת, כדי לעשות שינוי מין.
<יעל רשלין: אני אפילו לא מדברת על הניתוח, אני מדברת על הרישום במשרד הפנים, כדי שאני אוכל לשנות את המגדר שלי בקופה עצמה, כדי שהבדיקות שלי יהיו מדוייקות וכדי שאני לא אצטרך להלחם בבתי מרקחת כדי לקבל את הכדורים שלי.
<יעל רשלין: אני לא יכולה לעשות את המעבר הזה בכלל, כי הרווחה כרגע מונעת ממני מלעשות זאת.
<יעל רשלין: אני מואשמת בכמה וכמה תסקירים שהרווחה הגישה בפני בית המשפט כמפלצת, אגואיסטית, אדם- - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, זה נכתב בתסקירים?
<יעל רשלין: כן, זה נכתב בתסקירים.
עאידה תומא סלימאן: בתסקיר של עובד סוציאלי או עובדת סוציאלית נכתבו המילים האלה?
<יעל רשלין: אני אגיד שזה לא היה בתוך התסקיר עצמו, אלא בתוך העדות של העובדת הסוציאלית.
<יעל רשלין: בבית המשפט זה נמצא בתוך הפרוטוקול.
<יעל רשלין: מרגע שהיא אמרה את המילה מפלצת, היא גם נהנתה לומר את המילה כמה וכמה פעמים.
<קריאה: לפושעים נותנים לראות את הילדים.
<יעל רשלין: אני כרגע לא רואה את שני הילדים הגדולים שלי, כי בסופו של דבר אחרי הסתה מאד קשה מצד הצד השני, הסתה שגם דווחה לרווחה כמה וכמה פעמים, הילדים שלי החליטו להפסיק להגיע אלי כי סיפרו להם שאני מפלצת, מהצד השני, והילדים שלי החליטו להפסיק להגיע.
<יעל רשלין: אז הילדה השלישית שלי נכנסה לעיות כתוצאה מכך וכיום אני יכולה – אני מדברת על פסיקה שהייתה לפני שלושה שבועות מבית המשפט, אחרי המלצה של עובדת סוציאלית ובקשה של הגרושה שלי – אני רואה את הילדה שלי, שהיא האחרונה שכרגע נותרה לי במרכז קשר, בגלל שאני טרנסג'נדרית.
<יעל רשלין: ואלה מילים מצוטטות כרגע מתוך הפרוטוקול של המשפט ומהחלטה של בית המשפט, אני רואה את הילדה שלי במרכז קשר.
<יעל רשלין: למרות שאני לא מסוכנת לילדה שלי, למרות העובדה שאין שום דבר כרגע שפוגע בילדה שלי, בתפקוד שלי כהורה ואפילו כתוב שם, מצוין לשבח התפקוד שלי כהורה.
<יעל רשלין: קשור לילדים, אני משלמת מזונות, אני אחראית על כל דבר ודבר שקשור לחיי ילדיי בבית הספר, אני בקשר עם המורים עד היום, גם עם הילדים שלא מדברים איתי.
<יעל רשלין: אני בקשר איתם, אני חלק מהחיים של הילדים שלי ועדיין, אני רואה את הילדים שלי במרכז קשר אך ורק כי אני טרנסג'נדרית.
<קריאה: אני אשמח להוסיף באותו נושא.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת קודם כל להגיד שגם הנושא של הורות טרנסג'נדרית עלה בדיון הקודם ואני יודעת שזה נושא מורכב, זאת המילה.
<יעל רשלין: חברה טובה שלי התאבדה בגלל הסיבות האלה, מאי פלג זכרונה לברכה.
<יעל רשלין: לקחו לה את הילדים, בדיוק באותו סיפור, בדיוק באותו תהליך.
עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק אומרת את הדברים, אולי במילים אחרות, אני אומרת שזה נושא מורכב ואני מודעת לזה שזה נושא מורכב ויכול להיות שאני לא מודעת לכל הצדדים שלו.
עאידה תומא סלימאן: מצטער אותי מאד שהקשר שלך עם הילדים שלך נפגע ונפגם ואני מתפלאת מאד שעו"ס כלשהי או כלשהו יכתבו הוא יגידו דברים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנצטרך אולי לדבר יותר בפרטים על הנושא הזה ולקיים עליו אולי דיון אחר, לצערי אני יכולה לפנות – אם את אומרת שזו החלטת בית משפט – כל אמירה שלי לא תשנה את החלטת בית המשפט, אלא צריך להמשיך את הדיון מול בית המשפט, אבל אני אשמח לדעת את השם ולקבל את הפרוטוקול של העו"סית שאמרה דברים כאלה.
<יעל רשלין: אני מאד אשמח.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת מאד, אבל אני חייבות לסכם את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: דקה אחת.
<זהורית שורק שומרט: באנו השנה כדי לשמוע תגובות ואני רוצה פשוט להעלות נושא שיהיה לתגובות לשנה הבאה.
<זהורית שורק שומרט: קוראים לי זהורית שורק, אני בת 41, אני לסבית דתיה, אני יושב ראש המטה הגאה של יש עתיד.
<זהורית שורק שומרט: אני רוצה להביא נתונים שברגע שאוכלוסיית הנשים, אוכלוסייה מוחלשת במדינת ישראל, כשאישה נשואה לגבר היא בעצם נהנית ממעמד של השלמת הכנסה או חיים של רווחה.
<זהורית שורק שומרט: ידוע שנשים מרוויחות כ-32 אחוז פחות מגבר, כשמדובר בשתי נשים באותו תא משפחתי – אנחנו מרוויחות הרבה פחות.
<זהורית שורק שומרט: "כדי לגדל ילד נדרש כפר שלם", אומרת האמרה העתיקה וכדי לגדל שניים – כנראה נדרשת עיר.
<זהורית שורק שומרט: המצב של החיים שלנו – שתי נשים, שני ילדים, ההוצאות הכלכליות, המציאות במדינת ישראל מאד מורכבת ואישה מקבלת רק נקודת זיכוי על ילד אחד.
<זהורית שורק שומרט: מה שאני רוצה להציע, לקבל אישור מגב' היושב ראש, שתעלה הצעה שכל אישה תקבל נקודת זיכוי על כל ילד שהיא מחזיקה בבית.
<זהורית שורק שומרט: זאת אומרת, היום אנחנו מקבלות זיכוי רק על הילד הביולוגי של מי שילדה ולא מקבלות במשותף.
<זהורית שורק שומרט: במצב הזה שאם נקבל נקודת זיכוי גם על הילד הלא ביולוגי שלנו נוכל להשוות את השכר ואת המצב הכלכלי החברתי של התא המשפחתי שלנו, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני חייבת להגיד- - -
<אריאלה רשף: יש לי נייר עמדה, הגעתי עם תינוק, אני מחכה המון זמן.
<אריאלה רשף: באמת דקה.
<אריאלה רשף: זה אולי לא יחדש כל כך הרבה אבל חשוב לי להגיד את זה.
<אריאלה רשף: זה הילד השני שלנו- - -
<אריאלה רשף: אריאלה רשף, גרה בירושלים מארגון בת קול.
<אריאלה רשף: ילד שני שלנו, אנחנו בעצם עוברות פעם שניה את הסיפור של צו הורות.
<אריאלה רשף: אני לא אדבר עלי ספציפית, אבל אני אדבר על דברים שאני גם שומעת בפייסבוק, בכל מיני קבוצות, שאני שומעת לאחרונה המון דברים וחשוב לי להביא בתמצות.
<אריאלה רשף: דבר ראשון שאנחנו מתמודדות אתו כרגע זה שאני עוד מעט חוזרת לעבודה, מורה מחנכת בתיכון בירושלים וזוגתי, האמא השנייה שעוד לא קיבלנו את צו ההורות למרות שהוגש לפני שבועיים וחצי, היא בעזרת השם מתפטרת מהעבודה, היא תהרוג אותי שאמרתי את זה, אבל זה הכיוון.
<אריאלה רשף: היא לא תוכל לקבל את הפיצויים כי היא עדיין לא רשומה באופן חוקי כהורה חוקי של הילד ועל כך אנחנו צריכות לעבור דרך עורכת דין שעולה הרבה כסף, כל מיני דרכים כדי כן לקבל את הפיצויים.
<אריאלה רשף: היא לא תוכל בעצם להצהיר שהיא עוזרת לטפל בילד, כי היא הולכת לטפל בילד וכו'.
<אריאלה רשף: דבר שני, חברות שלנו שגם עומדות לפני לידה שניה, בת הזוג, האמא הלא ביולוגית, בעצם אומרת – אני ארצה לקחת חופשה, אני לא יודעת אם יתנו לי את זה כי אני לא אקבל- - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר, יש בעיה בהוצאת צו הורות מאוחר, כדי להנות מהורות משותפת, חופשת לידה וכו'.
<אריאלה רשף: עד צו הורות, מה קורה עד אז?
<אריאלה רשף: דבר שלישי שחשוב לי להגיד זה סיפור המעונות, עניין המעונות ורישום ילדי.
<אריאלה רשף: יש לנו זוג חברות שיש להן ארבעה ילדים קטנים והן צריכות לשקר כדי לקבל הנחה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני הבנתי.
<אריאלה רשף: הן צריכות לשקר שכל אחת מהן היא אם חד הורית על מנת לקבל את ההנחה במעונות.
<אריאלה רשף: לשקר או לקבל אישור עד צו הורות.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני מאד מצטערת, הייתי חייבת לנסות לסגור את הדיון הזה ב-12, כלומר עכשיו אמורה להתקיים עוד ישיבה של ועדת המשנה למיגור תופעת הזנות וסחר בבני אדם והיא מוקדשת גם ליום המיוחד של הקהילה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה באמת לתת להם את הזמן לקיים את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: לכן אני חייבת לסכם את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: כפי שאני תמיד אומרת בהרבה נושאים מסובכים, הדיון לא יפתור את כל הבעיות וזה בדרך כלל תהליך שאנחנו עוברות בוועדה הזו, מביאות שוב ושוב וכל פעם מנסות להתקדם קצת בנושא.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל רשמנו את כל הבעיות שהועלו וחלק גדול מהם גם עלה בשנה שעברה.
עאידה תומא סלימאן: מאד מצער שלראות שעברה שנה ולא הצלחנו להתקדם בסוגיות שאכן הופנו למשרדים השונים.
עאידה תומא סלימאן: בעניין משרד הרווחה, אני אפנה גם לשר ואני אבקש שהפגישה שדובר עליה תתקיים תוך חודש מהיום ואני ארצה לקבל דיווח, בהשתתפות הנציגות של הקהילה.
עאידה תומא סלימאן: כמו בפעם הקודמת, כפי שהעברנו בעבר – נעביר גם היום את הרשימה עם אפשרות לטלפון ולאימייל ואני מבקשת שהדיון והפגישה תתקיים תוך חודש ואני אחכה לקבל את הסיכום בעוד חודשיים.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת גם חודש שלם לסכם את הדיון ולנקוט צעדים.
עאידה תומא סלימאן: בעניין של אפשרויות החקיקה שעלו – רשמנו בפנינו ונבדוק את האפשרות של לקדם החקיקה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני שוב חוזרת ואומרת, הגיע הזמן גם לגשת לנושא הזה ולמכלול הזכויות של הקהילה בענייני הורות, לא רק מנקודות של עוד בעיה ועוד בעיה ועוד עניין טכני ועוד עניין טכני.
עאידה תומא סלימאן: יש פה נושא שהוא בלב ליבה של איזו חברה אנחנו רוצות לחיות בה ובאיזה סוג של מדינה אנחנו לחיות בו וזה עניין שהוא הרבה יותר רחב מהנושאים הקונקרטיים ואפשר לפתור בעיה טכנית פה ובעיה טכנית שם.
עאידה תומא סלימאן: בלי לדבר על הגישה הכללית, המדיניות הכללית, הפוליטיקה הקיימת שמאפשרת דמוניזציה ומאפשרת הגמוניה של צורת חשיבה אחת – אנחנו לא נצליח לפתור את הבעיות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה קצת מדכא באוירה הקיימת במדינה להגיד את זה, זה כאילו אני דוחה את הכל על הסף, זה לא מנוגד.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לנסות למצוא פתרונות, אבל לא לשכוח שגם צריך לדבר על הבעיה הכללית הפוליטית.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לכולכם ואני מקווה שנצליח לפתור דברים לפני הישיבה הבאה.
עליזה לביא: תיכף נעשה סבב היכרות.
עליזה לביא: אנחנו כאן רוצות קודם כל לומר תודה על הפתיחה של הבית לסיור רשמי של ועדת המשנה על המאבק בסחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: יש ועדה כזאת בכנסת שהתפקיד שלה הוא לטפל, לשנות, לקדם, לשמוע ולהביא את החברה שלנו למקום טוב יותר.
עליזה לביא: אנחנו עושים הרבה דיונים בכנסת בנושאים הללו וגם יוצאים לשטח, ללמוד, להכיר, להקשיב לקולות, לעדויות, לסיפורי החיים, מתוך הבנה שרק כשנמצאים בשטח אז באמת אפשר לעשות את זה טוב יותר.
עליזה לביא: לי קוראים עליזה לביא, אני חברת כנסת במפלגת 'יש עתיד' ואני יושבת ראש הוועדה, ונמצאים איתי פה שני חברי כנסת רתומים לנושא, מירב, אין סיור שהיא לא איתנו, מובילה הרבה מאוד מהפעילויות בלב הגדול שלה למקום הזה של נוער.
מירב בן ארי: של צעירים חסרי בית.
עליזה לביא: בכלל נוער ובדגש על צעירים חסרי בית.
עליזה לביא: מירב היא ממפלגת 'כולנו'.
עליזה לביא: וחבר הכנסת מוסי רז ממרצ, חבר כנסת חדש שכבר בתקופה הקצרה שהוא בכנסת ועוד קודם פעיל מאוד בנושאים הללו.
עליזה לביא: אז קודם כל תודה רבה שאתם נמצאים כאן.
עליזה לביא: ציפי, ממשרד הרווחה, שאני חייבת לומר לך שוב ושוב תודה על כל העבודה הנהדרת.
עליזה לביא: עלם, רעות וכל הצוות הנפלא הזה.
עליזה לביא: תיכף נציג את כולם, משרדי הממשלה.
מירב בן ארי: ועיריית ירושלים.
עליזה לביא: כן, עיריית ירושלים.
עליזה לביא: תיכף אני אזכיר את כולם, משרד הבריאות, עיריית ירושלים.
מירב בן ארי: לא, אולי פשוט נעשה סבב.
עליזה לביא: נעשה, אבל קודם אני רוצה לומר תודה לפרוטוקול.
עליזה לביא: משרד העבודה והרווחה, עיריית ירושלים, עלם, לשכת הבריאות.
עליזה לביא: לא פספסתי אף אחד, לפרוטוקול.
עליזה לביא: כמו שאמרו ציפי ואמל, מנהל הוועדה שלנו, הדיון הזה הוא לפרוטוקול, אבל בעילום שם, אין צילומים וגם אין שמות של מי שמוסרות ייעוץ מקצועי או חוות דעת מקצועית ואנחנו כאן להקשיב, ללמוד ולנהל שיחה דיאלוגית.
עליזה לביא: אז אנחנו באמת נפתח בסבב קצר קצר כדי שנכיר יותר טוב ונקשיב כולנו.
עליזה לביא: עליזה.
עליזה לביא: מירב, בבקשה.
מירב בן ארי: אז קודם כל אני רוצה לברך אותך על הביקור כאן כי זה ביקור חשוב מאוד.
מירב בן ארי: הייתי פה כבר לפני שנתיים-שלוש, הייתי כאן בסיור ממש ממש בהתחלה, כשהיו מעט צעירות, אני שמחה לראות שהמקום נראה מלא.
מירב בן ארי: בשבוע שעבר ניהלתי דיון, אני יו"ר ועדת המשנה לצעירים חסרי בית, ושמעתי שהמקום מלא.
מירב בן ארי: מה זה מלא?
מירב בן ארי: הדס תיכף תספר לכם, אני מניחה.
<קריאה: עד אפס מקום.
מירב בן ארי: מלא עד אפס מקום פלוס פלוס, שזה נותן מקום, נכון?
מירב בן ארי: גם איפה שאין מיטות מוצאים אלתורים.
מירב בן ארי: אגב, אנחנו מכירים את זה בהרבה מסגרות של עלם, הן מסגרות שמוסיפות על המכסה שלהם.
מירב בן ארי: ראשית, כל המיזם הזה, אמרה את זה ציפי, זה תקציב ייחודי, תקציב ייחודי של הוועדה שלי, הוועדה לצעירים חסרי בית, של 20 מיליון שקל שהוזרם גם לעלם, גם ל'אותות' וגם עוד למסגרות אחרות, כמובן לרשויות עצמן, כדי לתת פתרון לצעירים.
מירב בן ארי: במשך שנים מדינת ישראל חשבה שהצרות נגמרות בגיל 18, אבל הפלא ופלא, הצרות לא נגמרות אלא יותר מתעצמות ולכן באמת, אני גם מפרגנת לציפי בכל מקום, והיא יודעת את זה, עם המון המון מוטיבציה, התחילו להקים מסגרות וזה מהשלטרים לאותם הוסטלים, מהוסטלים לדירות, דיוריות ודירות מעבר עד לסיוע בשכר דירה, שגם הוא, יש לנו הרבה דיונים עליו, אבל בסוף כל הכסף הלך, וציפי יודעת, ויושבות אצלה עוד בקשות שאפילו לא סיימנו השנה ואנחנו נטפל בהן ב-2018, המטרה היא לבוא ולתת איזה שהוא פתרון הוליסטי, מהמקום של הצעירה שמגיעה אל הרחוב אל קורת הגג של מיטה ומקלחת חמה ואוכל, אל ההוסטל שייתן מסגרת טיפולית יותר, אל דירות ועד סיוע בשכר דירה, שזה קצה הרצף.
מירב בן ארי: מי ששותף ועושה כאן עבודה נהדרת, ופרגנתי להם גם, זו עיריית ירושלים.
מירב בן ארי: חשוב לומר.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שבתל אביב אנחנו תקועים ותקועים המון זמן על פרוצדורות, על שטויות משטויות.
מירב בן ארי: עכשיו שמעתי שיש סוף סוף פריצת דרך - - -
עליזה לביא: עשינו סיור בתל אביב.
מירב בן ארי: אבל תביני, עליזה, שזה שנתיים וחצי כשהכסף מחכה.
מירב בן ארי: וזה לא הממשלה, זה פשוט כל הזמן חומות בצורות של הרשות.
עליזה לביא: אני לא יכולה לשכוח את המשפט שאמרה לי המתנדבת, שהיא נאלצת לסגור בשבע בערב, גשם זלעפות, ולשלוח את הצעירים כי אין לה אישור מעבר לשעה שבע.
<קריאה: אני יכולה להתערב?
עליזה לביא: היא רק תסיים ואז ניקח את זה מסודר.
מירב בן ארי: אז כן לומר על עיריית ירושלים שהיא התגייסה, עשתה כאן, באמת, יחד עם המשרד הפעלה של עלם ולקחה על עצמה את אותה מסגרת לבנים, שהם תיכף יספרו לנו.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד עוד משהו אחד על העניין הזה של צעירים חסרי בית.
מירב בן ארי: בסוף אנחנו חייבים לתת את הפתרון החירומי.
מירב בן ארי: היו כאן שלבי התאקלמות, את מכירה, דיברנו על זה, קשים, לא קלים, מתופעת ה-NIMBY, שאגב היא תופעה מוכרת לנו הרבה, אבל גם לפעמים פעילות שלא הייתה מה שנקרא, שלפעמים הצדיקה את התגובה של השכנים.
מירב בן ארי: אני שמחה לשמוע שלמרות הכתבה זה ירד מבחינה תקשורתית והנושא טופל, גם מבחינת המשרד לבטחון פנים, גם משרד הרווחה, כדי באמת לתת פתרון.
מירב בן ארי: זה ביקור חשוב, ושתדעו, כל הצעירות שנמצאות כאן, שאנחנו בשבילכן.
מירב בן ארי: הגענו לפה גם כדי להכיר את המקום, אבל גם כדי להגיד לכן שאנחנו נמצאים כאן בשבילכן.
עליזה לביא: תודה, מירב.
עליזה לביא: אז בואו נפתח את הדיון בצורה מסודרת.
עליזה לביא: אנחנו באנו קודם כל כדי לשמוע ואני אתן לך אחר שנשמע.
מוסי רז: כן, אין בעיה, אני רוצה לשמוע.
עליזה לביא: אז אנחנו קודם כל נשמע.
<קריאה: אני רוצה להתייחס קודם כל.
עליזה לביא: בצורה מסודרת.
עליזה לביא: אני אתן לכולם, גם אני אדבר, קודם כל אני רוצה שנשמע חוות דעת מקצועית.
<רעות גיא: את רוצה על המקום?
עליזה לביא: אני רוצה גם את המנהלת של המקלט וגם עדות.
<רעות גיא: אז יש לנו את הדס שיכולה לתת קצת נתונים ומספרים על המקום, יש לנו את - - -
עליזה לביא: קודם כל לאן הגענו, איפה אנחנו נמצאים, מי נמצאות, כמה, את חוות הדעת המקצועית ואחרי זה אנחנו נפתח.
<רעות גיא: אני רעות גיא והדס שמדברת, הדס גול, אחר כך זה בחיסוי שם.
<הדס גול: בעצם קצת היסטוריה.
<הדס גול: ה'גלגל' נפתח בשנת 2002, נתן מענה חלקי במשך ארבע שעות כל יום, פחות או יותר, ב-2008 נפתח שלטר לצעירות שעבד גם במתכונת חלקית, מעשר בלילה עד עשר בבוקר, ביוני האחרון עברנו דירה למבנה הזה ומאז בעצם תוך כמה שבועות התחלנו להפעיל את המקום הזה 24 שעות ביממה.
עליזה לביא: כמה בנות יכולות להיות כאן?
<הדס גול: ב-2017 פגשנו כאן 85 צעירות שונות.
עליזה לביא: בזמן נתון כמה יכולות להיות כאן?
<הדס גול: כעיקרון יש לנו 16 מיטות, אבל אם צעירה דופקת בדלת בלילה ואין לה איפה לישון והיא חסרת בית ובגיל אז אנחנו לא משאירות בחוץ.
<הדס גול: היו פה גם לילות עם 20 צעירות וגם מעבר לזה.
<הדס גול: אנחנו מוציאות מזרונים ומלינות אותן, אבל בגדול יש פה 16 מיטות.
<הדס גול: כמו שאתן רואות, המצב הוא מאוד דינמי, יש שעות ביום שיש באמת 20-30 צעירות ויש שעות שהבית קצת מתרוקן.
<הדס גול: אנחנו רואות שמאז שהרחבנו את הפעילות ל-24 שעות ביממה אז יש הרבה יותר צעירות שמצליחות לקום בבוקר, ללכת לעבודה, ללימודים ולהתחיל לעשות איזה שהוא תהליך של יציאה מהרחוב.
<הדס גול: זה שהמבנה פתוח 24 שעות ויש פה צוות ונותנים להן מענים סביב כל שעות היממה, זה באמת מאפשר להן להתחיל לצאת מהעולם הזה ולהתחיל איזה שהיא דרך חדשה.
עליזה לביא: דופקת בחורה בדלת, את פותחת לה את הדלת, היא נכנסת.
עליזה לביא: מה קורה עם חובת היידוע של ההורים?
<רעות גיא: מעל גיל 18.
עליזה לביא: שנייה, רגע.
עליזה לביא: אני יודעת, אני מכירה וגם מכירה את המצוקות.
עליזה לביא: אני רוצה לשמוע סיפור חיים, בבקשה.
עליזה לביא: דופקת בחורה בדלת, את שואלת אותה בת כמה היא?
<הדס גול: כן, אנחנו מנסות להבין במי מדובר.
<הדס גול: אם מדובר בצעירה מעל גיל 18 שבאמת אנחנו יכולות לתת לה מענה, אז אין בעיה, אנחנו לא צריכות אישור ולא צריך לדווח לאף אחד.
<הדס גול: במידה שמדובר בקטינה אנחנו מפנות אותה למקומות המתאימים לקטינים.
עליזה לביא: אתן מלוות אותה לאותו מקום, אם קטינות מגיעות לכאן?
<הדס גול: אנחנו עושות חיבורים.
<הדס גול: יש פה את אתנחתא בירושלים שאת הרוב אנחנו מעלות על מונית לשם, מתאמים את הקליטה שלה שם.
<הדס גול: זה מה שקורה בדרך כלל עם קטינות, להוציא מקרים נדירים ומיוחדים מאוד שעליהם יש לנו אישור ספציפי להלין כאן, אבל זה באמת מקרים בודדים.
עליזה לביא: אישור ממי, מעיריית ירושלים?
עליזה לביא: מול מי את עובדת?
<הדס גול: יש לנו הסדר עם - - -
עליזה לביא: הרווחה?
<הדס גול: כן.
<ציפי נחשון: אנחנו הגענו לקבלת אישור מיוחד של קטינים מתחת לגיל 18, בגלל המורכבות והבריחות מהבית והנתק מההורים, שאנחנו יכולים להלין אותם ללא אישור והסכמת הורים עד שבוע ימים.
עליזה לביא: תודה, לפרוטוקול בבקשה.
עליזה לביא: כי זו פריצת דרך.
עליזה לביא: אני רוצה את זה לפרוטוקול כי זה לא היה בסיור הקודם וזה תיקון שנעשה ולכן שאלתי את השאלה.
<ציפי נחשון: נכון, בדיוק.
<הדס גול: אני יכולה להגיד בגדול שצעירות שמגיעות לכאן זה באמת צעירות חסרות בית שנאלצות לחיות ברחוב ומהרחוב משתמשות באסטרטגיות הישרדות שאנחנו מכירות מהרחוב.
<הדס גול: לעניין הוועדה, חלק מזה זה גם שהן נמצאות איפה שהוא על רצף הזנות, כל אחת והסיפור שלה.
<הדס גול: אני חושבת שאולי יהיה מתאים לדבר פה על זה שיש הבדלים, בירושלים הזנות נראית אחרת מבערים אחרות, מתל אביב, חיפה, אילת, מהמקומות האחרים.
<הדס גול: היא נראית כאן אחרת, היא מדוברת בצורה אחרת, אבל זה אולי אפשר לשמוע מהבנות יותר טוב ממני.
עליזה לביא: מי נותנת לנו ייעוץ מקצועי?
<רעות גיא: אולי קצת על המתנדבים, היקף הצוות והמתנדבים.
<הדס גול: אז יש לנו כרגע 10, עוד מעט יהיו 11 עובדות בשכר ופול של 40 מתנדבות ומתנדבים שמגיעים לכאן בימים קבועים, בשעות קבועות, אחת לשבוע, ובעצם זה הצוות שמחזיק את המקום הזה.
<הדס גול: הוא מחולק לצוות יום וצוות לילה, צוות היום עובד פה מעשר בבוקר עד עשר בלילה, וצוות לילה מעשר בלילה עד עשר בבוקר ובסופי שבוע.
עליזה לביא: מי מבשל, מנקה?
עליזה לביא: יש פה תורנות?
<הדס גול: כולנו ביחד, יש תורנויות שהצעירות עושות, בין פעמיים שלוש ביום, תלוי במצב של הבית, ויחד עם הצוות והמתנדבות מבשלות ועושות כל מה שצריך.
מירב בן ארי: אבל מנקה, ראיתי שיש פה - - -
<הדס גול: יש גם מנקֶה שמגיע - - -
<רעות גיא: מקפידים על איזון מגדרי פשוט.
עליזה לביא: מגיעה לכאן צעירה, יש הגבלת זמן?
עליזה לביא: הכוונה?
<הדס גול: זה מאוד תלוי בסיפור של אותה צעירה ובצרכים שלה.
<הדס גול: כשמגיעה לכאן צעירה חדשה אנחנו קודם כל נותנות קצת זמן להכיר, להתחבר, מאפשרות לה לבחור עם מי מהצוות היא רוצה ליצור קשר ואז בעצם מתחילות לבנות איזה שהיא תכנית, כל אחת לפי המקום שלה והמצב שבו היא נמצאת.
<הדס גול: הכוחות שלה, הרצונות שלה, זה ממש כל אחת סיפור אחר.
<הדס גול: יש צעירות שמגיעות לכאן לתקופה מאוד קצרה, של איזה שהיא התארגנות, שצריכות קצת עזרה במיצוי זכויות, או בחיבורים למסגרות אחרות ויש צעירות שהמצב שלהן הוא קצת יותר מורכב ומצריך יותר זמן ויותר סבלנות וצעדים יותר איטיים.
עליזה לביא: יש תמיכה נפשית?
<רעות גיא: למי?
<רעות גיא: לצוות?
<הדס גול: חלק מהצוות הן עובדות סוציאליות, חלק מהצעירות מטופלות כאן, אם הן רוצות הן יכולות להיות בקשר טיפולי עם עובדת סוציאלית כאן וחלקן אנחנו מפנות לטיפול בחוץ.
<יהודית גבאי: גם חלק שמגיעות מבחוץ ושאנחנו מפנים לרשות, אז אנחנו ממשיכים לטפל בהן והן נמצאות פה.
מירב בן ארי: איך אתם מטפלים בהם כרשות?
<יהודית גבאי: מה זאת אומרת?
מירב בן ארי: זאת אומרת העובדת הסוציאלית - - -
<יהודית גבאי: העובדות הסוציאליות שלי מפנות לכל השלטר, הן מגיעות אלינו לטיפול, גם הליווי הכוללני, והן נמצאות פה ויש כמובן קשר עם הצוות פה.
מירב בן ארי: ויש לכם עובדות סוציאליות של ית"ד כבר?
<יהודית גבאי: שלוש.
<ציפי נחשון: מתוך חמש.
מירב בן ארי: יהיו חמש עובדות, זה נהדר.
<יהודית גבאי: וכבר ידיהן מלאות.
<יהודית גבאי: מלאות.
<יהודית גבאי: יש לנו עשרות על עשרות של פניות חדשות והן פשוט מלאות.
מירב בן ארי: ית"ד זה מגיל 18 עד?
<יהודית גבאי: 18-25.
מירב בן ארי: הן בתוך העירייה?
<ציפי נחשון: ברור.
עליזה לביא: הדס, תודה.
עליזה לביא: אנחנו בטח עוד נחזור אלייך בשאלות.
<מ': אני אספר קצת מהחוויה שלי, אני עבדתי - - -
עליזה לביא: בת כמה את?
<מ': אני בת 25.
<מ': אני עסקתי בזה בעבר, במשך שני פרקי זמן בחיים שלי.
<מ': אומרים כאילו, יש איזה אמירה כזאת שאין זנות בירושלים.
<מ': אני, מאיפה שאני הגעתי והייתי שם, אני חושבת שזה לא נכון בכלל.
<מ': זה שזה לא כמו בתל אביב, שאת עוברת ואת רואה את זה ברחוב ויש לך מקומות שהם פחות או יותר ידועים למי שקצת מתאמץ לחפש, הוא יודע שפה יש דירה כזאת, פה יש מכון, פה יש לי זה, יש לי איפה למצוא את זה, פה בירושלים זה עצמאי.
<מ': זה פחות עם הקטע שיש את מי שאחראי עלייך ואת כאילו עובדת אצלו.
<מ': זה יכול לקרות בהרבה מקומות, זה גם יכול לקרות ברחוב, זה כן יכול לקרות בגנים ציבוריים וכאלה, אבל זה בשעות הלילה המאוחרות, שלא באמת אנשים עוברים שם.
<מ': לא רואים את זה והרבה פעמים זה לא - - - אני חושבת שברצף הזנות, לכן אומרים רצף, כי זה לא באמת זנות, זה לא רק אני באתי, עבדתי, קיבלתי על זה, רצף הזנות, אני חושבת שהוא גם לקבל לאו דווקא כסף, אם זה לקבל מיטה לילה, זה לקבל חום ואהבה, מדומים אמנם, אבל זה - - - לכן זה נקרא רצף זנות ויש את זה המון, המון המון המון, וזה נמצא בירושלים.
<מ': אני יודעת על עצמי שהייתי בזה, זה היה המון, אני יודעת מחברות שיש לי, שגם היום עדיין נמצאות בזה.
<מ': זה לא נכון המשפט שאין זנות בירושלים.
עליזה לביא: אני גם אומרת את זה המון זמן ואני שמחה מאוד שעיריית ירושלים החליטה להכיר בזה סוף סוף, כי הרבה מאוד זמן בירושלים הטענה הייתה ש'אין לנו את זה', וגם בוועדה אצלי לא כל כך מופיעים מעיריית ירושלים, לכן אנחנו, בפעם הראשונה כוועדה, מגיעים לירושלים.
עליזה לביא: אבל את יכולה קצת לשתף אותנו בסיפור החיים שלך?
עליזה לביא: איפה נולדת, איפה למדת?
<מ': אני נולדתי בעיר חרדית, אני לא רוצה לציין בגלל - - -
עליזה לביא: בסדר בסדר.
<מ': אני בגיל 18 עזבתי את הבית, התגלגלתי בכמה מסגרות, הייתי קצת ברחוב.
<מ': קצת אחרי שעזבתי את הבית בגיל 18 התחלתי לעבוד בזה.
<מ': בהתחלה זה לא היה בתור, באמת כמו שאמרתי, נראה לי שזה בסקלה של רצף הזנות, שהסוף זה לקבל על זה כסף, זה היה בהתחלה בשביל מקום, בשביל דברים מדומים שהיה נראה לי שבאמת מעניקים לי ועם הזמן החלטתי שלמה אני לא אקח על זה כסף, כי אני כאילו כבר עושה את זה אז אני יכולה להרוויח על זה כסף והייתי בזה תקופה די ארוכה.
<מ': בסוף עזבתי את זה, המשכתי להתגלגל במסגרות והגעתי לשלטר בפעם הראשונה לפני בערך שלוש שנים.
<מ': הייתי פה וחזרתי - - -
עליזה לביא: איך הגעת לשלטר?
עליזה לביא: איך שמעת על השלטר?
<מ': שמעתי, הייתי באחת המסגרות לפני והייתה מישהי שהייתה פה והיא סיפרה לי וזה נשאר לי בזיכרון ואז הגעתי למצב שאין לי עם מי להיות וניסיתי.
<מ': חיפשתי באינטרנט, ידעתי שקוראים לזה 'גלגל', חיפשתי, הגעתי, התקשרתי, אמרו לי כן, אמרו לי את תנאי הקבלה, שזה הגילאים, הסבירו לי באמת בטלפון, זו הייתה רננה, היא הסבירה לי שהמקום הזה מכיל דברים שגם יהיו מאוד קשים, כמו זנות, כמו זה.
<מ': אמרתי לה בסדר, הכול בסדר והגעתי, וחזרתי.
<מ': כשהגעתי לשלטר הייתי פתאום במצב שאין לי עבודה, אין לי כלום, אין לי איך לכלכל את עצמי ובחרתי לחזור למה שהיה מוכר לי, כסף קל, והייתי בזה גם תקופה יחסית ארוכה.
<מ': מה שקרה, בסוף הפסקתי את הכול, כל הדברים הלא טובים, כמו שאומרים, חזרתי לנורמה ולפני בערך תשעה חודשים חזרתי לפה שוב, כי שוב פעם מצאתי את עצמי חסרת בית.
<מ': ואני רוצה להגיד שלפעמים יש מחשבה, אני חושבת שגם אם אני הייתי מבחוץ הייתי יכולה לחשוב אותה, שאנשים נמצאים פה כי נוח, כי יש פה תנאים, יש פה מיטה, יש פה אוכל, את לא באמת צריכה לשלם כלום, אבל זה ממש לא נכון, כי להיות פה זה לא ה-, וגם לא פחות מזה, להיות פה זה דורש ממך המון כוחות שאת לא תמיד צריכה להשקיע אותם אם יש לך מקום יותר נורמטיבי.
<מ': מקום שהוא לא מקלט חירום, שהוא לא מענה חלקי.
<מ': אני חושבת שאני לא כל כך מבחירה פה כרגע, כי אני מחכה הרבה זמן לקהילה תומכת, נפלתי בין הכיסאות, אני מחכה שתהיה דירה.
<מ': שזה אומר שאני מחכה למעלה מחצי שנה כבר לדבר הזה - - -
עליזה לביא: ומה את עושה בינתיים?
<מ': אני עובדת, אני כל יום יוצאת מפה לעבודה, חוזרת.
עליזה לביא: מי עזר לך למצוא עבודה?
<מ': מישהי שהכרתי.
<מ': יש פה מתנדבת שהכירה לי מישהי שעזרה לי מאוד מאוד למצוא את העבודה.
<קריאה: איפה את עובדת?
<מ': אני לא כל כך רוצה, כי - - -
<רעות גיא: כן, שלא יזהו, אבל עבודה מהממת.
מירב בן ארי: אז אם את עובדת למה - - -
<מ': אני אענה על זה.
<מ': טכנית היום יש מצב שאני יכולה לשכור לעצמי חדרון קטן.
<מ': אני לא עושה את זה משתי סיבות, סיבה אחת, כי אני לא בטוחה בעצמי עדיין בעבודה הזאת.
<מ': כאילו אני מאוד רוצה להמשיך בה, אבל לאור ניסיונות העבר, שהייתי מתחילה עבודה וזה היה נפסק.
מירב בן ארי: כמה זמן את עובדת שם?
<מ': מספטמבר התחלתי לעבוד שם.
מירב בן ארי: לא רע.
<מ': נכון, עדיין אין לי את הביטחון הזה, ודבר שני, אני בחיים לא שכרתי דירה באופן עצמאי, כך שזה ממש מפחיד אותי.
<מ': אני הייתי רוצה להתחיל משהו יותר - - -
עליזה לביא: בטוח.
<מ': כן, עם תמיכה יותר, שיהיה לי את הביטחון לצאת ממנו - - -לשכור דירה לעצמי.
<קריאה: שלב ביניים.
מירב בן ארי: רגע, אבל אני חייבת להתמקד.
מירב בן ארי: שלב הביניים שלך.
מירב בן ארי: קודם כל את מדהימה - - -
<רעות גיא: אתן כבר מכירות.
מירב בן ארי: כן, כבר היית אצלי בוועדה.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו אחד, גם עליזה לא סתם התרשמה מהיכולות, באמת, בסוף יש לך אפשרות, אני יודעת, מבחינה טכנית, ששלב הביניים הזה יהיה מהשלטר כאן לעבור לדירת מעבר או לדירה - - - לפני הסיוע בשכר דירה, איפה מבחינת המעבר שלה לדירת מעבר - - -
<קריאה: היא ממתינה - - -
<רעות גיא: היא בהמתנה.
<רעות גיא: חצי שנה המתנה, היא מחכה לפתרון הדיור שלה.
<ציפי נחשון: חוק השיכון של משרד ה - - -
מירב בן ארי: טוב, אבל אם לא, אפשר להתחיל לעבור ל-2018 לסיוע בשכר דירה.
<מ': אני לא זכאית לסיוע בשכר דירה של הרווחה, כי אני אמורה לקבל ביטוח לאומי, את הסיוע בשכר דירה.
<מ': זה לא הסיפור, אמרתי לכם, מבחינה טכנית כלכלית יש לי אפשרות לשכור איזה חדרון קטן, משהו הגיוני לעמוד בזה.
<מ': אני לא חושבת ש - - -
<קריאה: כן, את צריכה את התמיכה.
עליזה לביא: כן, אבל זה גם משהו של תמיכה מ - - -
<רעות גיא: היא צריכה את התמיכה, לא את הסיוע, לשכור היא יכולה גם מהשכר שהיא מרוויחה היום בעבודה שהיא עובדת.
עליזה לביא: את ממש צודקת.
עליזה לביא: פעם ראשונה למצוא מקום משלך זה קשה, מאוד קשה.
עליזה לביא: אני רואה את הילדים שלי, זה מאוד קשה.
<רעות גיא: המעברים הם לא פשוטים.