GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליאת שטיינברג: אבל אני חושבת שיש הבדל עצום בין אישה שהייתה כאן בנישואין שהגיעה בעקבות נישואין, בעקבות הקמת משפחה במדינת ישראל, זכתה לקבל תושבות ארעית, יש לה כאן ילדים אזרחי המדינה והיא אוזרת אומץ, כמו שאמרה כאן מנהלת המקלט, אוזרת אומץ אחרי שלוש-ארבע- חמש שנים - - -
מירב בן ארי: סליחה שנייה, הילדים הם לא אזרחי המדינה - - -
<קריאה: אבא ישראלי - - -
מירב בן ארי: מאבא שלהם כן?
חנין זועבי: יש אבל יש אלה שלא רושמים את הבנים שלהם - - -
מירב בן ארי: יש גם כאלה אבל לא כולם זה לא נכון, לא כל הילדים האלה הם אזרחי המדינה.
<ליאת שטיינברג: אפשר להוכיח את זה על ידי בדיקת ד.נ.א.
<ליאת שטיינברג: האבסורד הוא, כמו שאמרתי, שילד לא מקנה מעמד לאמא ואז נוצר מצב שגם האמא, הקורבן, מגורשת, וגם הילד האזרח הישראלי מגורש כי הילד לא מקנה מעמד לאמא ואז אין לו זכות להשאר פה, הוא יכול ללכת למדינת המוצא של האמא ואז לחזור אם הוא יחפוץ בגיל 18 - - -
<יעל גולד: או גרוע מזה - - - יש צו עיכוב יציאה מהארץ לילדים והאמא מגורשת.
מירב בן ארי: משפט סיכום, כן.
<ליאת שטיינברג: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לגברת נטלי.
<ליאת שטיינברג: נטלי הגיעה אליי באמצעות המקלט של הגברת זיו, נפגשנו לפני מספר שנים על ידי ארגון אישה לאישה שביקשו את עזרתי.
<ליאת שטיינברג: זה תיק שכר מצווה דרך אגב, למען הסר ספק, אלה התיקים שאני עושה אותם מכל הלב כי אני חושבת שמגיע להם את ההגנה ואני חושבת שהמדינה לא נותנת מספיק את ההגנה הזאת.
<ליאת שטיינברג: ואני מבקשת לאפשר לנטלי להשמיע - - -
מירב בן ארי: אוקיי, לפני שאת נותנת זכות דיבור כי אני נותנת זכות דיבור.
מירב בן ארי: נטלי את מדברת עברית?
<נטלי סירבו: כן.
מירב בן ארי: אוקיי, את צריכה לדעת שהדיון הזה מצולם והוא לפרוטוקול, שתדעי שאין פה חיסיון על הדברים שאת אומרת ושהם יכולים לצפות בך.
מירב בן ארי: אז אם יש משהו, את לא קטינה אז אני מודיעה לך, אבל אם במשהו כאן מתוך הדברים האלה את באיזשהי סכנה של לחשוף אותך אז קחי בחשבון.
<נטלי סירבו: שמי נטלי, אני בת 34, אמא של איילין בת 8 שהיא אזרחית ישראל בגלל שאבא שלה יהודי ישראלי.
<נטלי סירבו: נולדתי במולדובה, אמי תמיד עבדה ואבא שלי היה חולני ואלכוהוליסט וככה הם איבדו את כל מה שהיה להם ובינתיים הוא כבר לא בחיים כרגע, מת.
<נטלי סירבו: אני מתרגשת - - -
<ליאת שטיינברג: אני מבקשת להקריא את זה בשמה כדי להקל עליה.
<ליאת שטיינברג: אני אתחיל מההתחלה ברשותכם: שמי נטלי, בת 34, אמא של איילין בת ה-8 שהיא אזרחית ישראל בגלל שאבא שלה יהודי ישראלי.
<ליאת שטיינברג: נולדתי במולדובה, אמי תמיד עבדה ואבא שלי היה חולני ואלכוהוליסט וככה הם איבדו את כל מה שהיה להם ובינתיים הוא כבר מת.
<ליאת שטיינברג: אמא שלי התגרשה והתחתנה שוב ואני גרתי אצל אמי ובעלה השני אשר התייחס אלינו באלימות מילולים וגם פיזית.
<ליאת שטיינברג: כבר בגיל נעוריי נאלצתי לעבוד למחייתי כי הבעל של אמא לא הסכים לתת לנו כלום.
<ליאת שטיינברג: הייתי נערה חסרת כל, חסרת חיים והרגשתי שאין לי סיכוי בעולם הזה ואז התחלתי לדבר עם גברים באינטרנט.
<ליאת שטיינברג: ככה הכרתי גבר ישראלי אשר הבטיח לי שאם אגיע לישראל הוא ידאג לי להכל ולא יחסר לי כלום.
<ליאת שטיינברג: כמו מטומטמת האמנתי לו.
<ליאת שטיינברג: ברחתי מהבית והגעתי דרך מצרים לישראל, הוא הסביר לי איך ומה לעשות.
<ליאת שטיינברג: הגעתי אליו לישראל בשנת 2001, אחרי זמן קצר שהגעתי אליו הבנתי שעשיתי את טעות חיי.
<ליאת שטיינברג: הוא לקח לי את הדרכון, העביד אותי ועשה בגופי כל מה שרצה.
<ליאת שטיינברג: אם הייתי מתנגדת הוא היה משתולל ומרביץ, לצאת מהבית כמובן שאסור היה לי או לדבר עם אנשים.
<ליאת שטיינברג: ככה כאשר אני לא יודעת מה לעשות, למי לפנות ואיך לברוח ממנו ולנסות לחזור למדינה שלי נשארתי אצלו ועשיתי כל מה שביקש.
<ליאת שטיינברג: כל לילה חלמתי על היום הזה שאני אמיצה ודמיינתי את עצמי בורחת ממנו ויכולה לקנות לי אוכל לבד ולא לפחד, חלמתי איך אני עושה את זה, דמיינתי אותי חופשייה עד שיום אחד החלטתי שהיום אני עושה את זה, בורחת!!! ברחתי ממנו, מהבית וברחתי לרחובות.
<ליאת שטיינברג: לא היה לי שקל בכיס ולא ידעתי לאן אני בורחת אבל אמרתי בלבי שעדיף למות ברחוב מאשר למות ככה אצלו בידיים.
<ליאת שטיינברג: הסתובבתי ברחובות חסרת כל, ישנתי ברחוב ליד פחי זבל, אכלתי משאריות אוכל שהיו בפחי זבל אבל למרות הכל הרגשתי מאושרת שהצלתי את חיי.
<ליאת שטיינברג: כאשר אני חיה ברחוב בלי לדעת מה אוכל מחר ומה יהיה איתי מחר פגשתי בחור ישראלי שהתחיל לדבר איתי ונראה נחמד, הוא קנה לי אוכל ושתייה והיה לי פתאום עם מי לדבר ולא להיות לבד.
<ליאת שטיינברג: בינתיים נכנסתי ממנו להריון, כשאמרתי לו שאני בהריון הוא לא אסכים שאלך והשתלט על חיי.
<ליאת שטיינברג: מצאתי את עצמי שוב בידיים של גבר ועכשיו אני גם בהריון.
<ליאת שטיינברג: אחרי כמה חודשים ילדתי את הבת שלי, זה היה האושר היחיד בחיי.
<ליאת שטיינברג: סוף סוף יש לי מישהו שאוהב אותי, מחייך אליי באהבה ואהבה אמיתית ולא שקרים כמו שהיו לי כל החיים בלי אהבה אלא רק ניצול.
<ליאת שטיינברג: נשבעתי שאתן לה את חיי ואעשה הכל כדי שיהיה לה טוב ולעולם לא תסבול סבל כמו שאני סבלתי בילדותי וניצול.
<ליאת שטיינברג: ברחתי עם הבת שלי למעון לנשים מוכות.
<ליאת שטיינברג: כל הזמן הזה שסיפרתי עד עכשיו אני נמצאת בישראל בלי מעמד, בלי קופת חולים, בלי אישור עבודה, את כל ההריון עברתי בלי בדיקות קופת חולים בכלל.
<ליאת שטיינברג: אחרי שילדתי עברתי בדיקת רקמות שהוכיחה שאיילין היא בת יהודי ישראלי ואז היא קיבלה אזרחות במקום.
<ליאת שטיינברג: לי לא נתנו כלום, משרד הפנים אמר לי לצאת מהארץ, אמר לי שאין לי זכות להיות כאן.
<ליאת שטיינברג: זה שהילדה ישראלית זה לא אומר שאת יכולה להשאר כאן.
<ליאת שטיינברג: במקלט לנשים מוכות בחיפה עזרו לי להשתקם, קיבלתי קורת גג, אוכל, בגדים לילדה שלי ועזרה נפשית.
<ליאת שטיינברג: שם הכרתי לראשונה את עורכת הדין אשר הגיעה למקלט ומאז דרכנו לא נפרדו כי היא מטפלת לי בהסדרת המעמד שלי בישראל.
<ליאת שטיינברג: עורכת הדין הסבירה לי שיש ועדה שתדון במקרה שלי במשרד הפנים ותחליט אם סיפור חיי שסיפרתי עכשיו וזה שאני אמא של קטינה אזרחית ישראלית מצדיק לאפשר לי להשאר איתה כאן בארץ ולגדל אותה כאן ולא במדינה שהיא לא ראתה מעולם ואין לה שום קשר אליה, ואין לי שום דרך לפרנס אותה שם.
<ליאת שטיינברג: עורכת הדין הסבירה לי שלצערה הוועדה מאוד אטומה וחסרת רגש גם לסיפור כמו שלי וזה - - - אז זה לא מקנה לי מעמד באופן אוטומטי אלא שאני צריכה לעזוב איתה לפי החוק היבש אלא אם הוועדה תחליט אחרת.
<ליאת שטיינברג: מאז ועד היום אני ועורכת הדין נלחמות וכעת התיק שלי תלוי בבית משפט כי משרד הפנים גם דחה את הערעור שהגשנו אליו.
<ליאת שטיינברג: לא בחרתי לעזוב את מולדובה ולא רציתי להכנס לארץ ולחיות פה בדרך לא חוקית.
<ליאת שטיינברג: מודה שטעיתי, הייתי טיפשה שהאמנתי לגבר הישראלי שבגללו באתי לישראל.
<ליאת שטיינברג: על כל זה אני מצטערת אבל הדבר האחרון שאני מצטערת עליו הוא שמכל סיוט חיי נולדה לי הבת שלי איילין, היא תלמידה מצטיינת - דרך אגב למי שרוצה לראות יש כאן
<ליאת שטיינברג: את תעודת ההצטיינות של הילדה - ילדה מהממת שעוטפת אותי בחום ואהבה שלא היה לי אף פעם בחיי.
<ליאת שטיינברג: בשבילה אעשה הכל כדי שיהיה לה טוב.
<ליאת שטיינברג: לכן אני נלחמת את מלחמתה כאן ומבקשת, תנו לי להשאר לגדל אותה כאן בישראל, הרי היא אזרחית שלכם, מדינת ישראל, למה אתם נלחמים בילדה הקטנה הזו?
<ליאת שטיינברג: איזה אבסורד זה שמשרד החינוך איתר אותה כתלמידה מחוננת ומצד שני משרד הפנים נלחם בה כדי לגרש אותה.
<ליאת שטיינברג: ובלי קשר לאיילין המהממת שלי אני פונה אליכם כאן בוועדה למעמד האישה, איך אתם רוצים לגרש אותי ולזרוק אותי כמו שק תפוחי אדמה?
<ליאת שטיינברג: מה פשעתי, מה עשיתי, מה ביקשתי?
<ליאת שטיינברג: אני שוב אומרת שטעיתי שהאמנתי לגבר הישראלי אבל נדמה לי שבנסיבות שלי היה מכובד יותר ומכבד יותר כאישה שלא מגיע לי פרס על זה שהגעתי בדרך לא חוקית לישראל.
<ליאת שטיינברג: אבל מדינת ישראל מכבדת נשים ועל אחת כמה וכמה אמהות ובמקרה כמו שלי לא מחליטה לגרש.
<ליאת שטיינברג: לקבל מכתב מראש דסק, אישה, שלא מהססת לכתוב שלא מצאה בסיפור חיי ובזה שיש לי ילדה טעמים הומניטריים זה פוגע, זה משפיל, זה לא נתפס.
<ליאת שטיינברג: זה לא הגיוני שאישה תכתוב ותחליט כזה דבר לאישה אחרת ככה בכזו קלות, זה פוגע ומשפיל לא פחות, אם לא יותר, מהדברים שסיפרתי לכם כאן שהיו בחיי.
<ליאת שטיינברג: אם חלילה אאלץ לחזור למולדתי, אני והבת שלי, נקבל עונש על מה שאנשים שפלים גרמו לי וביום מן הימים, כשהבת שלי תגיע לגיל 18 ואספר לה את סיפור חיי והיא תרצה לחזור למדינת אזרחותה ישראל, היא תבין שישראל היא מדינה טובה יותר ממולדובה אבל אישה שם היא כלי, כי ככה התייחסו ושפטו את אמא שלה.
<ליאת שטיינברג: אני מתחננת לפניכם, אל תעבירו את המסר הזה, תכבדו את האישה הקטנה בת ה-8 שיש לי בבית ותנו לי לגדל אותה כאן בכבוד.
<ליאת שטיינברג: אני לא מבקשת כלום אלא רק לאפשר לי לעבוד, לגדל את הבת שלי ולקבל קופת חולים כי אם אני חולה היום אין לי איך לטפל בעצמי כי פרטי זה המון כסף ובסופו של דבר מי שסובל מזה הכי הרבה שאני חולה וחסרת אונים זו הבת שלי.
<ליאת שטיינברג: אני מודה לכם שהקשבתם לדבריי.
<ליאת שטיינברג: זאת הפעם הראשונה שמישהו מקשיב לי כי במשרד הפנים אפילו לא הסכימו לראות או להקשיב לי.
<ליאת שטיינברג: תודה לכולם, נטלי.
קסניה סבטלובה: כל מילה מיותרת מעבר לזה, הסיפור הזה, אבל זה מאות סיפורים.
קסניה סבטלובה: היא סיפרה, היא אמיצה, זה מאות נשים שפונות אלינו, כי יש כאלה שלא פונות - - -
<ליאת שטיינברג: אני חושבת שהדברים האלה זה אפילו אותי, כמה שאני חיה את זה ביום יום, כל פעם שאני נתקלת במקרה כזה וכשאני רואה את הילדה שלי או שהיא שולחת לי את תעודת ההצטיינות בווטסאפ ומתרגשת ואני מתרגשת איתה.
<ליאת שטיינברג: זו פשוט בושה למדינת ישראל להתייחס ככה לנשים.
<ליאת שטיינברג: על אחת כמה וכמה לאמהות.
<ליאת שטיינברג: אני רוצה ברשותכם לסכם את זה ולהגיד לכם שהתמונה היא לא ורודה כמו שראש הדסק ניסתה לצייר, הרבה יותר עגומה ממה שאפשר לתאר כאן בזמן הקצר שיש לנו.
<ליאת שטיינברג: ואני חושבת שיש פתרון, לפחות חלקי, ואני חושבת שלוועדה יש את הכוח, בוודאי את הנכונות, לשנות ולקדם את הדברים.
<ליאת שטיינברג: אני חושבת שצריכה להיות שאלה יזומה מצד נציגת משרד הפנים כאשר זוג בא לראיון או לחידוש אשרה כאשר היא אחת על אחת בדרך כלל, זה בדרך כלל נשים או נציג, נציג או נציגה, שיושב מול אותה אישה זרה שבאה להסדיר את המעמד, לשאול שאלה יזומה - יש אלימות, יש משהו שמפריע לך במשפחה, יש משהו שאת רוצה להגיד לנו ולא נשתף את בן הזוג שלך.
<ליאת שטיינברג: ואז באותה יסודיות שהם יודעים לפסול כנות הקשר אותה פקידה יכולה לבחון כנות הקשר ולהחליט לחרוץ גורלות, ככה שתהיה לה את אותה רגישות ואולי אפילו הכשרה מסויימת כדי לזהות את המימיקות של אותה אישה ולהבין שיש כאן בעיה וצריך להעביר את זה לטיפול.
<ליאת שטיינברג: זו שאלה שצריכה להיות יזומה מצד נציגת משרד הפנים.
<ליאת שטיינברג: ובמידה ועולה חשד צריך להעביר את זה לגורם ספציפי - - -
קסניה סבטלובה: זה קריטריונים של אותה ועדה - - -
מירב בן ארי: עורכת דין גלית בס, בבקשה.
<ג'ני סטפנוב: אני עורכת דין ג'ני סטפנוב ועורכת דין גלית בס, אנחנו מתמחות בתחום מעמד דיני משפחה.
<ג'ני סטפנוב: ורצינו להעלות נושא אחר, שאותן נשים שנשואות לגברים ישראלים שסובלות מאלימות הן פיזית והן כלכלית פוחדות פשוט להגיש תלונה.
<ג'ני סטפנוב: ברגע שהן יודעות שהן מגישות תלונה, יש להן כבר ילדים, כמו שדובר במקרה הזה, ילדים שיש להם אזרחות ישראלית, הילדים הופכים לקלף מיקוח, מלחמה.
<ג'ני סטפנוב: אין להן אפשרות להגיש תביעות בבית המשפט כי מה שקורה בפועל, ברגע שהבעל לא משתף פעולה עם ההליך המדורג מבטלים להן את ההליך.
<ג'ני סטפנוב: כמו שנאמר פה הן גם לא יודעות שהן יכולות לפנות דרך נוהל אחר ולקבל אולי בסופו של דבר את האזרחות.
<ג'ני סטפנוב: אבל מה שקורה בפועל הן כל הזמן נמצאות תחת פחד שמחר או מחרתיים יבטלו להן את האזרחות, ואין להן כוח ואין להן כוח לטפל במשהו אחר כמו למשל, אחרי שסבלו שנים רבות מאלימות כלכלית לדרוש מזונות כדי שיוכלו איכשהו להתקיים ולעזור לילדים.
<ג'ני סטפנוב: אין להן אפשרות, הן פוחדות להגיש תלונות כי פתאום מחר יכולים לגרש אותן מהארץ, לעשות צו עיכוב יציאה מהארץ לילדים.
<ג'ני סטפנוב: שבסופו של דבר אותה אישה כל מה שהיה לה, כל אור שהיא ראתה זה הילדים שלה צריכה לעזוב את הארץ והילדים לא יכולים לצאת.
<ג'ני סטפנוב: או שההיפך, היא צריכה לחזור למציאות ממנה היא ברחה כשהיא התחתנה עם אותו ישראלי ולקחת את הילדים שפתאום מגרשים אותם למציאות שהם לא מכירים.
<ג'ני סטפנוב: אין להם גם אפשרות לפנות לסיוע משפטי שבסופו של דבר כשהם נמצאים על סף שיכולים לבטל אזרחות סיוע משפטי לא כל כך מאפשרים להם עורך דין מטעם המדינה - - -
מירב בן ארי: את הדברים האלה שמענו, אם יש משהו שלא שמענו.
מירב בן ארי: עורכת דין אביטל בגין מהסיוע המשפטי?
<אביטל בגין: אנחנו בנושא של סחר בבני אדם אנחנו נותנים סיוע משפטי מלא וליווי.
<אביטל בגין: כשמדובר באישה שהיא לא קורבן סחר הסמכות שלנו לסייע בנושא מעמד והשלמת תהליך המדורג היא רק במקרה שהקשר עדיין קיים.
<אביטל בגין: וכשהקשר פוקע אנחנו בעצם יוצאים מהתחום של חוק האזרחות, ולכן לסיוע המשפטי אין סמכות.
<אביטל בגין: למרות זאת יש נשים שמגיעות אלינו חסרות מעמד וסובלות מאלימות, אנחנו כן מקבלים אותם לראיון בשביל לתת ייעוץ, גם מספרים על הוועדה ומנסים לתת קווים ראשוניים להגיד לה, את עומדת בקריטריונים, את לא עומדת בקריטריונים - - -
מירב בן ארי: אם אישה היא עם מעמד ארעי שבאה לפה והתחתנה היא לא יכולה לקבל סיוע?
<אביטל בגין: במסגרת ההליך המדורג היא יכולה לקבל - - -
מירב בן ארי: במדורג.
מירב בן ארי: אבל נגיד נשים שהן חסרות מעמד בכלל הן כמובן לא זכאיות לסיוע כי זה חלק מהזכויות של אזרחים.
מירב בן ארי: אם היא נמצאת במצב שהיא בהליך מדורג אז היא כן זכאית לעורך דין מהסיוע?
<אביטל בגין: בתהליך מדורג היא תהיה זכאית לסיוע כי מבחינת הסמכות של הסיוע הוא יכול לטפל בענייני חוק האזרחות, לא יכול לטפל בענייני חוק הכניסה לישראל.
<אביטל בגין: לכן ברגע שהקשר פוקע והיא יוצאת מההליך המדורג אז היא - - -
<ליאת שטיינברג: היא לא יכולה לקבל - - -
<אביטל בגין: דבר נוסף שחשוב שאנחנו כן יכולים לעשות זה שאנחנו כן יכולים לתת סיוע, יש 49 מדינות שחתומות על אמנת הפרוצדורה האזרחית שלהם אנחנו יכולים לתת סיוע משפטי כמו לאזרחי מדינת ישראל, לא בנושא המעמד אבל בנושא המזונות, בנושא צו הגנה, בנושא אבהות.
<אביטל בגין: כל הנושאים האלה, זה כל מדינות, אין שם הרבה מדינות אפריקה במדינות האלה אבל יש את כל מדינות אירופה ומזרח אירופה, מצרים, מרוקו, יש עוד כמה.
<קריאה: אבל זה לא בענייני מעמד.
<אביטל בגין: ענייני מעמד אין לנו סמכות גם - - -
מירב בן ארי: היא אמרה, זה ברור.
מירב בן ארי: תודה אביטל.
מירב בן ארי: עורכת דין איילת רזין.
<איילת רזין בית אור: אני היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.
<איילת רזין בית אור: הדיון נקרא שקופות ואני רוצה לתת קול לשקופה אחת שמלווים במרכז סיוע באר שבע.
<איילת רזין בית אור: אני קוראת לה א' אבל יש גם ג' ו-ד', יש כמה כאלה.
<איילת רזין בית אור: א' התחתנה עם אזרח ישראלי מהדרום, היא הגיעה מעזה, 20 שנה היא חיה בישראל.
<איילת רזין בית אור: יש להם מספר גדול של ילדים, אני משתדלת לא לתת פרטים יותר מדיי מזהים כי א' היא בסכנת מוות.
<איילת רזין בית אור: היא אזרה אוז, התלוננה, בעלה נשפט לעונש מאסר אבל מאותו רגע חייה בסכנה קיומית לא רק מצד בעלה אלא מצד כל המשפחה שלו.
<איילת רזין בית אור: הוא כמובן דיווח למשרד הפנים שהם כבר לא בני זוג ומזה שנה וחודשיים - - - לפני שנה וחודשיים הוגשה בקשה לוועדה ההומניטרית ועדיין אין תשובה - - -
<הדס דריקס: אבל זו לא ועדה שלנו, אני חייבת להגיד את זה.
<איילת רזין בית אור: סליחה רגע, בסדר, זה עוד משהו שחשוב לדבר עליו - - -
<הדס דריקס: אבל זה לא קשור אליי.
<איילת רזין בית אור: בסדר, אני מעלה את הטענה.
<איילת רזין בית אור: צעקו שם שצריך עורך דין אז אני אומרת שבמקרה הזה גם עורך דין לא ישיג ולולא התערבותה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שמלווה את המקרה הזה ופנתה לשר הפנים וביקשה להאריך לה מעת לעת את האשרה היא הייתה מגורשת בחזרה וגם שם גזר דינה מוות כי היא נתפסת כמשת"פית עם המשטרה מסיבות כאלה ואחרות.
<איילת רזין בית אור: אז אני אומרת, גם עורך דין לא מספיק.
<איילת רזין בית אור: אני רוצה לשים זרקור באמת על פרק הזמן שבו היא לא מקבלת מענה מהוועדה ההומניטרית ושוב, יש גם ב' ו-ג' לא רק א', יש שלושה מקרים שאנחנו מכירים במרכז סיוע באר שבע, ולא רק, שהוועדה ההומניטרית שנה וחודשיים לא נותנת מענה למקרה הזה.
<איילת רזין בית אור: דובר פה, הקשבתי לדברים שלך, אמרת שמספר חודשים - - -
<הדס דריקס: אבל זו לא אותה ועדה- - -
<איילת רזין בית אור: ועדה הומניטרית.
<הדס דריקס: היא מסתכלת עליי אז אני מגיבה לה.
<איילת רזין בית אור: אני רק רוצה להוסיף שזה נשים גם מאתיופיה, גם מרוסיה וגם נשים פלשתינאיות.
מירב בן ארי: אוקיי אנחנו לקראת סיכום.
מירב בן ארי: התייחסות שלך, התייחסות של משרד הרווחה, בבקשה.
<הדס דריקס: לגבי הפלשתינאים יש את תיקון חוק הכניסה לישראל, יש את הוראת השעה שלנו בכלל אין סמכות לדון בבקשות האלה.
<הדס דריקס: יש ועדה מיוחדת שהוקמה על ידי שר הפנים - - -
מירב בן ארי: שזו הוועדה ההומניטרית הזו.
<הדס דריקס: כן, שהיא מוסמכת לדון - - -
מירב בן ארי: אוקיי וההתייחסות שלך למה שהיה כאן כולל לגברת הצעירה שהגיעה לכאן.
מירב בן ארי: שאגב, המקרה שלה זה כבר בבית משפט, הוועדה לא יכולה להתערב, גם חברות הכנסת לא יכולות להתערב ברגע שזה מגיע לבית משפט אבל - - -
<הדס דריקס: אבל כן בקשות שמועלות לוועדה הבין משרדית מה שנבדק זה מכלול נתונים בהם משך הזמן שהזרה שוהה בישראל, אם היא שהתה באופן חוקי או לא חוקי, האם היא עובדת, איזה משפחה יש לה בארץ או בארץ המוצא, אנחנו בוחנים את הזיקות שלה לישראל אל מול הזיקות שלה בחו"ל.
מירב בן ארי: חוץ מהזיקות שלה יש גם לב בתוך הסיפור הזה?
<הדס דריקס: יש לב - - -
מירב בן ארי: אני אסביר לך.
מירב בן ארי: האם כשאת בודקת את אותה אישה, האם את בודקת את ההיסטוריה שלה?
מירב בן ארי: עזבי רגע את הזיקה, ההיסטוריה, איך היא הגיעה לישראל, מה היא עברה, מה המערכת שהייתה לה כאן.
מירב בן ארי: זאת אומרת, חוץ מהחוק היבש, הזיקה, מתי הגיעה, מה הסיפור.
מירב בן ארי: כי ראית מה היה כאן, אני אומרת לעצמי בסדר, אני לא הפכתי אתכם עכשיו למשרד הרווחה, תיכף משרד הרווחה יתייחס.
מירב בן ארי: אבל חייב להיות בתוך הנתונים היבשים איזשהו - - - נמצאת כאן אישה שעברה מסכת של התעללויות, שאגב אני בטוחה שהיא לא היחידה, קסניה אומרת, ובצדק, שמגיעים אליה מלא כאלה והנשים במקלטים רואות אותם.
מירב בן ארי: השאלה מה הם אותם, חוץ מהקריטריונים היבשים, מה עוד את שמה בתוך הסל הזה כשאת בודקת פניות כאלה ולמה כל כך הרבה פניות אתם מסרבים להן.
מירב בן ארי: בסוף הרי הנשים האלה הגיעו לכאן כי מכרו להן איזשהו סיפור שמסתבר שמה שנקרא זה לא האמת, והיא לא כאן יום יומיים, רובן נמצאות פה כמה שנים הן באו, לחלק יש ילדים.
מירב בן ארי: אני באמת שואלת, איך אפשר להגיד לאישה כזאת ושוב זה לא לגופו של אדם, אלא זה לגופו של עניין, איך אתם מסרבים לכל כך הרבה נשים כאלה?
<הדס דריקס: קודם כל אני רוצה להגיד שבמקרה שיש ילד שהוא אזרח ישראלי - - -
מירב בן ארי: אז למה לגרש את האם?
<הדס דריקס: אני מעבירה את זה לוועדה הבין משרדית שכל הגורמים שיושבים שם יתנו את העמדה שלהם לגבי אותו מקרה.
מירב בן ארי: אם יש כאן ילד למה לגרש את אמא שלו, תסבירי לי את הרציונל.
<הדס דריקס: זאת לא החלטה שלי, זה עולה לוועדה ששוקלת את מכלול - - -
מירב בן ארי: מי זו הוועדה, של איזה משרד זה?
<הדס דריקס: אמרתי, יש נציגים של משרד הרווחה, משרד הבריאות, ביטוח לאומי, משרד החוץ, משטרה.
מירב בן ארי: אוקיי, אנחנו נטפל בסיפור הזה - - -
חנין זועבי: יש פרוטוקול - - -
קסניה סבטלובה: מהניסיון שלי כולם עם ילדים.
מירב בן ארי: התייחסות של משרד הרווחה.
<אפרת שרעבי: יש לי כמה נקודות אני אגיד אותן בקצרה.
<אפרת שרעבי: ההחלטה שלנו לתקצב את ה-10 מיליון לאוכלוסייה שהיא בקצה רצף הסיכון והצורך בהגנה אפשר לחלוק על שיקול הדעת הזה - - -
מירב בן ארי: לא חלקנו על זה.
<אפרת שרעבי: אפשר, היו פה כאלה שאמרו - - -
מירב בן ארי: לא, אנחנו חושבים שאנחנו רוצים לדעת לאן הכסף מגיע.
<אפרת שרעבי: תקבלו את הפירוט אבל אפשר לחלוק על שיקול הדעת שלנו אבל התקציב הזה באמת מיועד למימון של מכסות במסגרות חוץ ביתיות קיימות כדי לעבות את השירותים ולתת באמת סיוע והגנה למי שנמצא בתהליכים של - - - שלנו וזה באמת, דיברו פה על אלימות, אבל זה כולל מצוקות אחרות נוספות שאנשים חיים בהם במצוקה מאוד קשה, זה נקודה ראשונה.
<אפרת שרעבי: התכנית הכללית שלנו דיברה על 40 מיליון שאז באמת יש מכלול של מענים גם בתחום האלימות במשפחה בקהילה, כולל הנגשה לשונית שדיברה חברת הכנסת.
<אפרת שרעבי: ברגע שנקבל את מלוא התקציב אנחנו נוכל לרשת - - -
קסניה סבטלובה: איך מתוקצבת ההנגשה הלשונית?
מירב בן ארי: גברתי, תתייחסי, תיכף חברות הכנסת יגידו מה שהן רוצות ואנחנו נסיים.
<אפרת שרעבי: בכל מקרה ברגע שיתקבל מלוא התקציב, בעזרת השם, אז אנחנו נוכל באמת לרשת את זה בשירותי רווחה נוספים לאוכלוסיות שדיברנו עליהן.
<אפרת שרעבי: אני רוצה לומר שגם מעבר לשירותי הרווחה שאנחנו נותנים כיום ש-14% מהאוכלוסייה במקלטים, קרוב ל-100 נשים הן חסרות מעמד.
<אפרת שרעבי: מתוך 700 נשים שנמצאות במקלטים 100 מהן הן חסרות מעמד.
<אפרת שרעבי: גם שם אנחנו נתקלים בקשיים משום שיש חסמים נוספים כמו דיור, תעסוקה, קצבאות קיום של ביטוח לאומי ודיור שאנחנו מתקשים - - - גם שירותי הרווחה לבדם ככל שירצו וככל שליבם יהיה פתוח וידם תהיה משגת אנחנו לא יכולים לעשות את זה לבד.
<אפרת שרעבי: אני מקווה שהוועדה שיושבת היום בראשות פרופ' מור יוסף תוציא בשורה ויהיה איזשהו שילוב ידיים של משרדי הממשלה שתוכל לתת באמת מענים יותר מרושתים.
מירב בן ארי: גלית ממשרד החינוך ביקשה גם להתייחס, מה התפקיד שלך במשרד?
<גלית קריז'ק: אני מדריכה מחוזית בנושא כישורי חיים ומרכזת את המערך הייעוצי טיפולי בבית ספר ביאליק רוגוזין שאתם בוודאי מכירים, מרכזת את האוכלוסייה של ילדי העובדים הזרים הפליטים.
<גלית קריז'ק: אני רוצה קודם כל על ההזמנה של משרד החינוך לוועדה כזו כי אני חושבת שזה מעיד על ההבנה שבאמת רבות מהנשים האלה הן בעלות ילדים שנמצאים בתוך המעגלים האלו של האלימות.
<גלית קריז'ק: התייחסת בדברייך לנושא של reaching out ואני רוצה לומר שה-reaching out העיקרי נעשה לרוב בקהילה, בבתי הספר, על ידי הספר הייעוצי החינוכי שמייצר את הקשר הראשוני עם הנשים האלו.
<גלית קריז'ק: הן באמת לא יודעות לאן לפנות.
<גלית קריז'ק: המקום שלהן של הצורך בהגנה, הצורך בהבנה כל כך משמעותי וגם בבתי הספר אין את המתרגמים האלו שיוכלו לעשות את העבודה ברמה של תקנים.
<גלית קריז'ק: עדיין יש תקנים של מתרגמים, מה שנקרא מגשרים, לאוכלוסייה האתיופית.
<גלית קריז'ק: לאוכלוסיות אחרות, מוחלשות יותר, לטיגריניה למשל אין תקנים בבתי הספר מה שלא מאפשר בעצם את היכולת שלהם להרגיש את הביטחון ולעשות את ההנגשה המשמעותית הזו.
<גלית קריז'ק: הילדים האלו, אם אנחנו מדברים על נשים שבויות, אנחנו מדברים על ילדים שבויים עוד יותר שנקרעים הרבה פעמים בין האבא לאמא.
<גלית קריז'ק: אתם התייחסתם הרבה למקומות שבהם לילדים האמהות האלה מגיעות למקלטים, חברת הכנסת זועבי וגם חברת הכנסת קסניה דיברה על המקום של הילדים שלא מגיעים דווקא למקלטים, אלה שנמצאים עדיין בקהילה וזקוקים למענה רחב יותר.
<גלית קריז'ק: הקושי הגדול בסיפור הזה הוא באמת יצירת ההבנה של גודל התופעה על ידי זה שנגיע לאוכלוסייה הזו ונאפשר להם לספר את הסיפור כדי שנוכל לתת מענה מתאים לא רק לאוכלוסיות הקצה שדיברנו, וזה מאוד חשוב, ונוכל לתת את המענה המתאים בקהילות אנחנו צריכים להבין את התופעה ואת ההיקף הזה והדבר הזה יכול להעשות רק על ידי זה שנעשה reaching out על ידי הצוותים ואין לנו את היכולת לעשות את זה היום בתקציבים ובדרכים שלנו.
מירב בן ארי: חברת הכנסת חנין, בבקשה, את רוצה להתייחס, ממש בדקה.
חנין זועבי: אני חושבת שיש שתי בעיות מרכזיות.
חנין זועבי: מה שהיא דיברה עליו, reaching out, מה התופעה, מה גודל התופעה, הנשים שהן יותר פוחדות לא מתלוננות.
חנין זועבי: הדבר השני, השקיפות, זה בעיני הכי מרכזי, השקיפות של הפרוטוקולים של הוועדה הזאת, איך היא עובדת.
חנין זועבי: 20 בשנה, חלאס מספיק בשבילי המספר הזה, המספר הזה אומר הכל.
חנין זועבי: אני חושבת שצריכים להקנות מעמד למשרד הרווחה, למקלטים מול הוועדה ההומניטרית.
חנין זועבי: כלומר, היא עובדת מאחורי הקלעים והעמותות שהכי מרכזיות בתחום הזה אין להן שום גישה לוועדה, אני חושבת שצריכים גם לתת מעמד לעמותות ולמקלטים בתוך הוועדה.
קסניה סבטלובה: קודם כל אני שמחה שאנחנו נתנו פה פתחון פה לפחות לכמה קולות של הנשים השקופות שבדרך כלל לא מגיעות לרמה הזאת של גם אומץ ופה צריך להגיד לנטלי כל הכבוד, כי זה לא פחות מאומץ בלתי רגיל.
קסניה סבטלובה: כי אני פה יודעת, יש עכשיו כמה נשים פה במשכן שאנחנו הזמנו אותן לדיון, הן חששו להכנס, הן לא נכנסו כי הן מפחדות.
קסניה סבטלובה: אז כל הכבוד לה כי היא קולן של מאות.
קסניה סבטלובה: זה לא 20 בשנה, זה לא 30, זה מאות, מאות של נשים כאלה שנמצאות במצב איום ונורא.
קסניה סבטלובה: לא יכול להיות שתלונה על אלימות תסתיים בגירוש וזה מה שקורה עכשיו בעצם.
קסניה סבטלובה: לא יכול להיות שאישה שמעיזה סוף סוף לצאת נגד המתעלל שלה היא והילדים שלה הם אלה שישלמו את המחיר, לא הגבר המתעלל, הוא בסדר, הוא נשאר, הוא ממשיך עם החיים שלו, היא זאת שתגורש מהארץ.
קסניה סבטלובה: הילדים שלה יאבדו פה את החיים שלהם שהם בעצם נולדו לתוכם, הם לא ילדים שבאו מחוצלארץ.
קסניה סבטלובה: אז קודם כל אי אפשר לקשור את הדברים האלה של תלונה על אלימות - גירוש.
קסניה סבטלובה: תלונה על אלימות לא שווה לגירוש, תלונה על אלימות שווה לחקירה במשטרה של אותו בעל, לא לגירוש של אותה אישית.
קסניה סבטלובה: שנית, כשאנחנו מדברים על ועדה הומניטרית וגם לא ועדה בין משרדית, זה גופים שונים, אז אי אפשר שרק על פי הקריטריונים העלומים שעורכי דין אפילו לא יודעים אותם מתקבלות החלטות שהן הרות גורל.
קסניה סבטלובה: אתם הורסים משפחות של בני אדם.
קסניה סבטלובה: נשים שהן חלשות, מוחלשות מעצם היותן נשים קודם כל.
קסניה סבטלובה: אז פה צריך באמת לשנות את הקריטריונים ואני אשמח אם אנחנו גם נדרוש תשובות לגבי אותו סינון שאני שמעתי על זה ראשונה אבל הבנתי עכשיו מאיפה כל הקולות האלה, מאיפה כל התלונות האלה שמגיעות אליי, זה נשים שהן בכלל לא מגיעות לרף שיבדקו את הבקשה שלהן.
קסניה סבטלובה: קודם כל לבקש את התשובה, נבדוק מה קורה עם הוועדה הבין משרדית וגם אני חושבת שנציגים של המשטרה צריכים להיות פה מבחינת ההליך.
מירב בן ארי: מה כל כך דחוף שלא דיברנו?
<מירי ברברו אלקיים: תוציאי בקשה לא רק להבין לאן ה-10 מיליון האלה איך הם מפוזרים אלא למה רק לפתרונות מחוץ לקהילה.
<מירי ברברו אלקיים: זה 10 מיליון ₪ זה לא מעט - - - רק למה זה לא ניתן - - -
<עלוה קולן: 2017 או 2018 כי הם אמרו באוגוסט שהכסף הועבר.
<עלוה קולן: אוגוסט 2017 אז עכשיו פתאום זה ל-2018.
<עלוה קולן: זה גם ל-2017 וגם ל-2018.
מירב בן ארי: כן, מה רצית להגיד?
<יעל גולד: על אותו נושא כי אנחנו מקבלות אותם אבל אני לא יכולה לזרוק לרחוב אישה עם ארבעה ילדים.
<יעל גולד: ואז היא נתקעת, היא גם תופסת מקום של אישה אחרת וגם מבחינתה זה לא חיים לחיות שנה במקלט.
מירב בן ארי: כן, צמרת מה רצית?
<צמרת הרשקו: רק הערה קטנה שחברת הכנסת קסניה דיברה עליה לקראת הסוף - עוד גורם אחד שכמעט בכלל ולא דיברנו עליו זה המשטרה והמשטרה פה היא גורם מאוד מאוד חשוב כי הרבה פעמים הם הכתובת הראשונה של האישה אם בכלל היא מעזה להגיש תלונה.
<צמרת הרשקו: רק לפני חודשיים היה מקרה שאישה חסרת מעמד באה להגיש תלונה נגד בן הזוג האלים שלה והיא נעצרה לפני גירוש.
<ליאת שטיינברג: אני רק רוצה להגיד כאחת שבאמת חיה את זה בשטח כמו שאמרתי אני אשמח לשתף פעולה עם כל מי שצריך כאן מכם כדי - - - לי יש הצעת ייעול איך לפתור את הדבר הזה, אפשר לפתור את הדבר הזה ויש דרך רק צריך פשוט נכונות ואני מוכנה כמובן - - - בהכל.
מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הדיון ברשותכם.