GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: 'אמא, התפוצץ לי צינור', 'אמא'.
עליזה לביא: אני הפכתי להיות שרברבית, חשמלאית.
<מ': לא, לא מבחינת זה, אני לא פוחדת מהדברים הטכניים של דירה, זה לא מפחיד אותי.
<מ': מפחיד אותי להיות לבד ממקום שהוא - - - אני חייתי במסגרות הומות יחסית למשהו שאת גרה עם עצמך או עם שותפה.
<מ': זה קצת מפחיד אותי מה יקרה עם הלבד הזה, כי אני חוויתי ממנו דברים לא כל כך טובים בעבר.
<מ': וגם אין לי ביטחון כלכלי, כי לאור ניסיונות העבר אני יודעת שאני לא תמיד החזקתי בעבודה, אני לא יכולה להתחייב על משהו שייפול לי ואז איך אני אשלם?
<רעות גיא: אני חושבת שמה שנדיר זה לא יכולת ההתבטאות, כי זה יש להרבה, אבל באמת המודעות לאיפה אני נמצאת בכל שלב וגם כל הזמן אנחנו מראות את זה, וזה באמת אולי יותר קל לראות את זה כשהוועדה באה לכאן מאשר כשאנחנו מנסות להביא את הדברים לוועדות, שהדברים לא קורים בלחיצת כפתור.
<רעות גיא: זה לא קורה בהוקוס פוקוס, זה תהליכים איטיים, סיזיפיים, הם לא לינאריים, יש רגרסיות, יש נפילות.
<רעות גיא: אני חושבת שפה להצליח לייצר רשת תמיכה זה דבר מדהים, אבל זה לא נגמר כאן, יש עוד עולם שלם בחוץ, יש עוד דברים שקורים בחוץ.
<רעות גיא: ובאמת כאילו להגיע לרמה כזו של קשר, גם אינטימי, ולסמוך אחד על השני, ולדעת לתמוך את זה וללוות את זה בעדינות, כי זה שנים על שנים על שנים שהליווי לא היה מותאם, בוא נגיד את האמת, והמענים לא היו.
<רעות גיא: אז גם לדעת לבנות את זה מכאן זה באמת מעשה אמנות.
עליזה לביא: מרשים, תודה.
<ענבל דור קרבל: אני יכולה להתייחס?
<ענבל דור קרבל: קודם כל אני מאוד שמחה שבאתם, לא הייתה לי הזדמנות להגיד את זה, אבל זה מאוד מאוד חשוב, כי את יודעת שאנחנו מגיעים המון לוועדות ויש לזה המון משמעות שאתם פה.
<ענבל דור קרבל: אני רוצה לחזק את הדברים, גם של מ' וגם של רעות, ולהגיד שככל שאנחנו יותר מעמיקים את העבודה ועוברים, אם אתם מדברים על הסיור שהייתם אצלנו, זה באמת היה נורא נורא קשה כי הגענו בסוף משמרת וראינו בעצם איך סוגרים את הדלת והצעירים והצעירות יורדים לרחוב להתארגן לשינה.
<ענבל דור קרבל: אני חושבת שככל שאנחנו מרחיבים את הפעילות, אם אמרנו שיש פה הרבה מאוד מיטות, אין פה מספיק מיטות, יש פה הרבה מאוד צעירות, אנחנו מגלים עוד ועוד צרכים.
<ענבל דור קרבל: וזה הדיאלוג שאנחנו כל הזמן עושים, גם עם ציפי, ואני חושבת שככל שנעמיק את העבודה, אם מ' אומרת 'אני צריכה עוד שלב ביניים', זאת אומרת ככל שאנחנו עובדים אנחנו נותנים מענה מאוד מותאם ונקודתי לנקודת הזמן הזו, אבל אנחנו עוד ועוד מגלים את הצרכים המרובים שיש לצעירים ולצעירות חסרי בית במסגרות ההמשך שהם בעצם צריכים.
<ענבל דור קרבל: לפעמים זו לא המסגרת הקיימת אלא זה משהו מאוד מאוד ייחודי ואני חושבת שככל שנעמיק, מירב קודם דיברה על הפתיחה בתל אביב, אז אני חושבת שככל שנעבוד עם יותר ויותר צעירים וצעירות חסרי בית, הצרכים יותר ויותר יעלו.
<ענבל דור קרבל: מה שידענו עד הנקודה הזאת, שפתחתנו את השלטרים, זה לדעת לתת איזה שהוא מרכז יום של מזעור נזקים.
<ענבל דור קרבל: היום אנחנו מסתכלים כבר בצעדים הרבה יותר גדולים קדימה, אנחנו מדברים פה על מקום של שיקום, של ליווי, של מה צריך ביום שאחרי ואני חושבת שזה כמו גלגל, שעולים, פתאום יש עלייה בנתונים של חסרי בית.
<ענבל דור קרבל: עלם רואה את העלייה פשוט בגלל שהמענים שלה גדלו והם יותר רחבים.
עליזה לביא: את באמת הצגת, בוועדה האחרונה שקיימנו, את הפנייה שלכם לעיריות, עיריות שלא הסכימו לשתף פעולה או דחו את שיתוף הפעולה והפריסה היום נמצאת ב-14 רשויות.
מירב בן ארי: אבל זה משהו אחר, זה לא שלטר.
עליזה לביא: כן, אז תעשי לנו סדר.
<ציפי נחשון: כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה בקצה הרצף אז אנחנו מחלקים את אלה שגם כבר נמצאים על רצף הזנות וגם כאלה שעדיין לא.
<ציפי נחשון: לגבי אלה שעדיין לא, אז יש לנו כרגע כמה הלנות חירום מהדגם הזה, אחת שכבר פועלת בירושלים שנתיים, שזה לצעירים שהם יוצאים בשאלה ואז הם נמצאים בסיכון וחסרי קורת גג על רקע זה שהם עוזבים את הבית החרדי מעכשיו לעכשיו.
<ציפי נחשון: אנחנו פותחים, הצלחנו למצוא בית כבר בתל אביב להלנת חירום לאוכלוסיית להט"בים, שזה ממש אמור להיפתח בימים הקרובים.
<ציפי נחשון: פה נפתח בממוקד - - - האמת, כשבאנו בהצעה לעיריית ירושלים אז חשבנו אולי לפתוח שתי מסגרות בירושלים, אחת לתחילת הרצף, שזה עדיין לא על רצף הזנות ואמרנו לא, נתחיל באחד ואז נראה מי מגיע, נראה באמת את הכמויות שמגיעות ויכול להיות שמפה יתפתח לעוד הלנת חירום, שאחת תהיה על רצף הזנות והשנייה תהיה עדיין ללא רצף זנות בכלל, כדי למנוע את זה.
<ציפי נחשון: מבחינת הלנת חירום נוספת, שכבר עובדת, שזה לבנים בירושלים, סוף סוף נמצא מבנה לצעירים בקצה הרצף ללא זנות בתל אביב וזה מתווסף להלנת חירום של צעירות וצעירים שהם כן ברצף הזנות בתל אביב.
<ציפי נחשון: ובחיפה אנחנו אמורים להקים לצעירים על רצף הסיכון ללא הזנות.
<ציפי נחשון: במקביל לזה, ב-14 רשויות מקומיות אנחנו עובדים ממש בהגדרה של תכנית, של מרחב שהוא מיועד לאתר, למזער נזקים ולטפל גם בקטינות וגם בצעירות שהן כבר ממש ברצף הזנות.
<ציפי נחשון: אז אנחנו עובדים במה שביקרתם, שזה הלב 24 בתל אביב, ששם יש את הלנת החירום.
<ציפי נחשון: מתוך ה-13 שנשארו יש לנו בארבע רשויות שאנחנו פותחים תכנית שזה עם הלנת חירום והלנה חירום היא לא תהיה קבועה כמו פה, בגלל הממדים היותר קטנים, היא תהיה הלנת חירום בהתאם לצרכים, כי יכול להיות שלילה אחד יבואו נערות וצעירות שלא זקוקות להלנה, כי הן הולכות הביתה או למסגרת שהיא מוגנת, אבל אם לא יהיה להם את המקום לישון, בנוסף לזה בשמונה רשויות אנחנו פותחים מרחב שפתוח שלוש פעמים בשבוע, כדי לאתר, לזהות ולטפל בהם, שזה ממש ייעודי כבר לקטינות ולצעירות שהן ממש ברצף הזנות.
<ציפי נחשון: אנחנו ב-2018 התחלנו את המשך הזיהוי שלנו ברשויות מקומיות ומי שעונה לנו ש'יש לה אוכלוסייה', אנחנו מיד פותחים לה מרחב כי אנחנו ב-2018 קיבלנו תוספת תקציבית.
<ציפי נחשון: אתמול בערב גם התקשר אליי מנהל אגף התקציבים ואמר 'אני עכשיו בונה תקציב ל-2019, אם יש לך צורך להמשך פיתוח מסגרות על רצף הזנות, בשמחה אנחנו נעזור לך להגדיל את התקציב'.
עליזה לביא: יפה מאוד, אז באמת תודתנו על המודעות.
עליזה לביא: אני רק חייבת לשאול, שמענו כאן מעבר לעברית המשובחת באמת גם מודעות, יש עבודה פה על המודעות במרחב הזה?
עליזה לביא: את יכולה להרחיב קצת?
<רעות גיא: אני חושבת שכל תורת ההתערבות שלנו מלכתחילה מושתתת על הדבר הזה, על זה שכשאני פוגשת צעירה, ובדרך כלל אנחנו פוגשים אותן, כי העבודה שלנו לא מתחילה ונגמרת רק במבנה הזה, אנחנו עושים גם הרבה עבודת רחוב, יוצאים לרחוב, יוצאים לאיפה שהם מסתובבים, יוצאים לזירות שהם נמצאים שם ובעצם עושים את השילוב הזה של בין מה שקורה ברחוב לבין המעבר לתוך איזה שהוא מבנה, שזה גם לא תמיד טריוויאלי ולוקחים נשימה ארוכה מה שנקרא, ובעצם בכל תכנית ההתערבות אנחנו שותפות לדרך, אנחנו לא מכתיבים לצעירות, לא כמו מ' ולא גם כאלה שמתבטאות פחות, איזה שינוי הן צריכות לעשות ומתי הן צריכות לעשות אותו.
<רעות גיא: אנחנו מקבלות על עצמנו את התכתיבים שלהן בנוגע לזמן שהן רוצות לעשות את השינוי, לקצב שלהן.
<רעות גיא: זה דבר דרמטי, זה דבר שקשה לפעמים לתפוס אותו ולהבין אותו, אבל הזמן הזה הוא זמן הכרחי.
<רעות גיא: ויותר מהזמן, עליזה, מה שהכרחי זה שבאופן הזה אנחנו מחזירות לצעירות את השליטה על החיים שלהן.
<רעות גיא: זאת אומרת שאם עד היום הן בעיקר, ושמעתם גם פה, היו נתונות למסגרות כאלה ואחרות, עוברות ממסגרות כאלה ואחרות, צריכות להתאים את עצמן לתכתיבים של המסגרות או לכללים או לא משנה מה, פה אנחנו רוצות קצת לשנות, להפוך את התקליט קצת, להגיד 'את לא רק מדברת יפה, את לא רק מודעת למצבך' את גם חזקה ויש לך גם כוחות כי אם את שרדת, ואני, סליחה, אני אומרת את זה תמיד במלוא הצניעות, אני לא שורדת רבע שעה בחיים שלהן ואני תופסת מעצמי אדם חזק, אבל עדיין, את החיים שלהן אני רבע שעה לא שורדת בלי הביטחון המינימלי שיש לי בסוף יום לחזור לבית.
<רעות גיא: אז אנחנו רוצות להעביר להן את המסר החזק הזה, שכמו שהן הצליחו לשרוד מצבי חיים באמת בלתי אפשריים יש להן גם כוחות לצאת משם, עם כל התמיכה שבעולם וכל האהבה שבעולם, אבל, תראי, גם הדבר הזה לוקח לו זמן, לייצר את הקשר, לייצר את האמון, פעם אמרה לנו אחת הצעירות, 'אם כל החיים אומרים לך שאתה דפוק אז אתה מאמין שאתה דפוק'.
<רעות גיא: זו לא בדיחה, הן באמת לא מאמינות בעצמן, יש פה דימוי עצמי מרוסק, יש פה ביטחון עצמי שצריך לבנות אותו מאפס ומחדש.
<רעות גיא: איך אני אתן לה הרגשה שהיא שווה משהו?
<רעות גיא: איך אני אתן לה את ההרגשה שהיא ראויה, שהיא לא צריכה לשרוד באמצעות זנות או באמצעות עבריינות, שהיא יכולה לקבל קורת גג כמו שכל אדם זכאי מעצם היותו אדם?
<רעות גיא: אלה דברים שקשה להעביר אותם אחרי שנים שהעולם לימד אותך אחרת.
<רעות גיא: אז ברור שזה דבר שהוא נבנה פה, זה דבר שהוא קצת רוחני, קשה אולי לתפוס אותו, אבל - - -
עליזה לביא: מהניסיון של החיים, כלומר עוד מעט, כשצעירה עוזבת ויוצאת לדרכה, הליווי ממשיך?
<ענבל דור קרבל: בתפיסה שלנו אנחנו אף פעם לא בנקודת הזמן שצעירה יצאה מפה, מוצאת עבודה, מ' תיכף תמשיך הלאה אז אנחנו עוצרים.
<ענבל דור קרבל: זה חלק מהתפיסה שלנו גם כעלם וגם עם המתנדבים שלנו.
<ענבל דור קרבל: כשיש לנו ליווי אז אנחנו באמת נשארים איתם בקשר ולפעמים קשר ארוך טווח, רק כדי לראות, כי הצעירה סיפרה פה גם איך היא חזרה, היא הייתה ואחרי זה היא עזבה לתקופה מסוימת והיא חזרה.
<ענבל דור קרבל: הקשר נשמר.
<ענבל דור קרבל: מבחינתנו גם אם לא היא לא חלק מהשלטר וגם אם היא עברה לחיים עצמאיים הליווי שלהם הרבה פעמים, גם באמצעות המתנדבים שלנו, שנמצאים בקשר אישי ממשיך ו - - -
<רעות גיא: לא רק זה, יש לנו גם פרויקט שממשיך - - -
<ענבל דור קרבל: כן, פרויקט שממשיך, של משפחות.
<ענבל דור קרבל: אני רוצה להוסיף עוד משהו על מה שרעות אמרה.
<ענבל דור קרבל: צריך לקחת בחשבון שפעולת החיזור והאיתור לפעמים היא לוקחת הרבה יותר זמן ממה שלוקח לנו להביא אותן למסגרות שלנו.
<ענבל דור קרבל: כלומר הקשר מתבצע ברחוב, הקשר מתבצע במקום שהן נמצאות ולכן גם אחרי זה הקשר ממשיך להיות מחוץ למסגרת, בתפיסה שלנו.
<רעות גיא: יש לנו גם פרויקט המשך שאנחנו מתכננים ונמצאת פה גם אורטל שהולכת ללוות את זה, אז אולי היא תגיד על זה מילה, כי זה פרויקט חדש וכיפי.
<ענבל דור קרבל: מקימים אותו בימים אלה.
<אורטל: נכון.
<אורטל: אז נעים מאוד, קודם כל.
<אורטל: באמת נורא מרגש שאתם פה, אנחנו הרבה מדברים על הצרכים שמתחילים עוד בגילאים מאוד מאוד קטנים ונטמעים בצעירות ונמצאים פה, וגם כשהיא מוצאת את הכוחות לצאת החוצה אנחנו רואות ככה, בהסתכלות אחורה, שאחד הדברים הכי קשים שהן נתקלות כשהן יוצאות והן בדרך, במרכאות אני אומרת, לשיקום, ולהשתלבות מחודשת בחברה ובקהילה, זה סופר קשה, כי הבדידות קשה, כי לא יודעים הרבה, כי צריך ללמוד הכול מאפס, כי הדפוסים שטבועים בנו, צריך ממש את הכול מחדש.
עליזה לביא: את בהכשרתך עובדת סוציאלית?
<אורטל: לא, אני אהיה.
<רעות גיא: זה לא חובה אצלנו, אבל אנחנו מקבלות גם עובדות סוציאליות.
<אורטל: אבל באמת, מתוך ההכרה בצורך המאוד גדול הזה ושאי אפשר לבד ושהליווי הזה, גם אחרי שהן יוצאות מפה, זאת אומרת הן יוצאות מהדלת הזאת ואנחנו לא אומרות 'אוקיי, זהו, מספיק, סיימתן', זה עובר.
<אורטל: יש צורך מאוד מאוד גדול במין קביים כאלה שיעזרו בלימוד הזה מחדש, אז אנחנו ממש בימים אלה יוצרים פרויקט חדשים, פרויקט בוגרים, שהמטרה שלו ללוות צעירות חסרי בית שהן בשלב אחד קדימה, בבין לבין הזה לקראת חיים עצמאיים, לקראת השתלבות בקהילה.
<אורטל: אנחנו מגייסים משפחות מלוות, מתנדבים יחידים, שייצרו קשר, כי ברגע שיש קשר עם הצעירות שם בחוץ, וזה כבר לא סביבה - - - כמו שיש פה הרבה, דיברתם על מצבי חירום והמשאבים פה וזה, בשנייה שהן יוצאות מהמסגרות האלה ופתאום הן בחוץ אז אנחנו עושים וי, כאילו הצלחנו וזה עבד, אבל זה לא המצב, כי בשנייה שהן יוצאות מפה הליווי הזה לא צריך להיפסק, עד הרגעים שבהם יש להן מספיק כוחות ומספיק ביטחון כדי להמשיך לבד.
<אורטל: זה מה שאנחנו יוצרים היום, זה מורכב, אבל זה קריטי, בעיניי, בעינינו, כדי שיהיה את שלב המעבר הזה לרגע שבו כן אפשר לבד.
<ענבל דור קרבל: אני רוצה להגיד על הפרויקט הזה, שזה משהו שאנחנו למדנו ש - - - משהו שקרה, התנסינו בו, שמשפחה ליוותה צעיר וצעירה וראינו שזה פרויקט שעובד, ואמרנו שאם זה עושה כל כך טוב לצעירים, אולי ננסה להרחיב את היריעה ולהכניס אותו כפרויקט - - -
עליזה לביא: מי שמגייס את המשפחות זה עלם?
<ענבל דור קרבל: כן, מתנדבים.
<ענבל דור קרבל: במקום מתנדבות שנמצאות פה תהיה משפחה מלווה שתחכה לצעירים ולצעירות.
<אורטל: אם אתם מכירים משפחות רלוונטיות אנחנו בימים אלה מגייסים אותם.
עליזה לביא: אני רוצה מעיריית ירושלים, לפני שאתן מדברות, אני רוצה לשמוע מה נשמע אצלכם.
עליזה לביא: לשמחתי אני פוגשת אתכם עכשיו פעם ראשונה, כל הפניות שלנו אליכן להגיע לוועדה, לדיונים השונים בנושאים השונים, נותרה רק בקשה, אתם לא מגיעים, אף אחד מכם.
עליזה לביא: אל"ף, אני רוצה לדעת למה, בי"ת, אני שמחה מאוד על ההשתתפות שלכם בכלל וגם המחמאות שקיבלתם וגימ"ל, ללמוד מה קורה בעיריית ירושלים, אבל גם מה לא קורה בעיריית ירושלים.
<ציפי לפלר: אני אתחיל ממה קורה בעיריית ירושלים.
<ציפי לפלר: קודם כל אנחנו עכשיו בתקופה מאוד רעה בעיריית ירושלים כי אנחנו בתהליך - - -
עליזה לביא: עזבי את זה.
<ציפי לפלר: לא, זה משמעותי.
עליזה לביא: לא, זה לא משמעותי.
עליזה לביא: אני מבקשת, אנחנו אחרי זה נדבר על מה קורה בעיריית ירושלים, אני רוצה ללמוד מה קורה במחלקה שלך.
<ציפי לפלר: המחלקה שלי מושפעת ממה שקורה בעיריית ירושלים, כחלק מזה זה גירעונות תקציביים אדירים שעיריית ירושלים משקיעה.
<ציפי לפלר: למשל אם אני אקח גם את השלטר הזה וגם את השלטר של הבנים, עיריית ירושלים השקיעה קרוב למיליון וחצי שקל בשני השלטרים, אפילו יותר, גם לשכירות, גם לשיפוצים, גם להצטיידות.
<ציפי לפלר: השנה, ב-2017.
עליזה לביא: ולפני זה?
<ציפי לפלר: לפני זה לא היו שלטרים.
<ציפי לפלר: אנחנו בהחלט שמחים לחיבור הזה עם עלם.
<ציפי לפלר: יש לנו חיבורים נוספים עם עלם, אבל בהחלט שמחים על החיבור עם עלם ולפתיחת שני השלטרים ובאמת מאוד התגייסנו לעשות את המקסימום.
מירב בן ארי: אני חייבת להגיד, אמנם הן לא באות אלייך, אבל אצלי הן באות כל הזמן לוועדה של צעירים חסרי בית ואני - - -
מירב בן ארי: לא, אין בעיה, חשוב גם ללמד על אנשים זכות.
מירב בן ארי: יכול להיות שזה - - - לעומת מה שקורה לי בעיריית תל אביב זה אור בקצה המנהרה.
עליזה לביא: הכול בסדר ויש לי הרבה כבוד, גם ראש העיר וגם עיריית ירושלים עושה עבודה משובחת, אבל בכל מה שקשור לרצף של הזנות התשובה היא 'אצלנו זה לא קיים', רק לפני כמה חודשים, ולא משתפים פעולה.
עליזה לביא: ואנחנו באנו היום במסגרת של הכובע של הוועדה שאני עומדת בראשה, יש עבודה מבורכת בנושאים אחרים, לא רק בנושא שאת מקדמת, אלא בנושאים נוספים, עם עיריית ירושלים, אבל - - -
מירב בן ארי: אין בעיה, אני רק אומרת שאצלנו זה - - -
עליזה לביא: אני מכירה ואני מוקירה, אבל אנחנו היום באנו בנושא של הוועדה שאני מופקדת עליה, זאת המשמרת שלי.
מירב בן ארי: אין בעיה, רק אפשר גם ללמד זכות על מי שכן עובד.
עליזה לביא: מירב, אני אפשרתי לך גם לדבר בהתחלה וגם עכשיו, אין לי בעיה, מבחינתי זו פעם ראשונה, לפרוטוקול, שאני נפגשת עם נציגי עיריית ירושלים שמכירים בעובדה, כמו ששמענו כאן, שקיימת זנות בירושלים.
עליזה לביא: זה קודם כל לפרוטוקול.
עליזה לביא: ועכשיו אני מבקשת ללמוד מה קורה.
<ציפי לפלר: אנחנו היום במספר תהליכים.
<ציפי לפלר: האחד, הפתיחה של השלטר הזה, שבהחלט אנחנו מאוד מעורבים, גם מקצועית וגם כספית.
<ציפי לפלר: אותו דבר במקביל יש גם זנות של גברים ואנחנו בהחלט מטפלים גם בעניין הזה.
<ציפי לפלר: אנחנו עומדים לפתוח את השלטר של הבנים, השלטר נפתח במקום זמני, הוא עומד לעבור, עבר שיפוץ מאוד מאוד רציני במבנה שעיריית ירושלים שכרה בעזרה קלה של משרד הרווחה לשכר הדירה והוא עומד להיפתח.
<ציפי לפלר: מקום מאוד מאוד מאוד יפה בתלפיות.
<ציפי לפלר: במקביל אנחנו עובדים על פתיחת מסגרת של נשים שעוסקות בזנות מעל גיל 25 ואנחנו בעצם ביקשנו לפתוח, גם היינו בסיור בתל אביב, מאוד מרשים ומאוד רצינו ללכת על הדגם הקיים בתל אביב.
<ציפי לפלר: נכון לעכשיו אושר לנו - - -
עליזה לביא: את מדברת על הדגם של סלעית?
<ציפי לפלר: כן.
<ציפי לפלר: רצינו גם לפתוח את דירת החירום וגם הוסטל וגם מסגרת יומית, כרגע אושר לנו לפתוח רק מסגרת יומית.
עליזה לביא: אוקיי, זו כבר בשורה נהדרת.
<ציפי לפלר: ואני מדברת עד גיל 25, כשלצערי בעיר ירושלים יש לנו בעיה קשה ביותר של מבנים.
<ציפי לפלר: אני אגיד על זה שתי מילים, אם אני לוקחת גם את המבנה הזה וגם את המבנה ששכרנו בתלפיות, שזה באזור מסחרי, אני כבר הייתי בוועדה, הגענו ל- - - הייתי בוועדה במשרד הפנים כשהסוחרים במקום כבר הגישו ערר, הם הולכים להוציא לנו צו מניעה.
<ציפי לפלר: פה היו סיפורים מאוד מאוד מאוד קשים עם השכנים, הייתה הירתמות של כל אגפי עיריית ירושלים, כולל המשטרה, כולל משרד הרווחה, של עלם, באמת של כל העולם ואשתו, המצב קצת נרגע, אבל הוא נרגע כי נכנס לפה מאבטח משש בערב עד שבע בבוקר.
עליזה לביא: שהעירייה מממנת?
<ציפי לפלר: אנחנו ביקשנו מימון ממשרד הרווחה, בינתיים לא קיבלנו תשובה, אנחנו מנסים לארגן, בינתיים עלם מממנת את זה.
<רעות גיא: 17,000 שקל לחודש.
עליזה לביא: בתל אביב יש לכם מאבטח?
<רעות גיא: לא, פה זה בגלל השכנים והדרישות של בעל הנכס.
<ענבל דור קרבל: בגלל הבעיות שהיו בעצם העמדנו שומר והוספנו תקציבים.
<ציפי לפלר: ואת אותה בקשה ביקשנו גם לגבי השלטר של הבנים.
<ציפי לפלר: ברור לנו שאנחנו צריכים לפתוח גם, המסגרת הזו, ודיברנו וציפי הזכירה את זה, לפתוח מסגרת נוספת לבנות שהן לא על רצף הזנות ואני מקווה שנוכל להרים את זה.
<ציפי לפלר: באותה מידה בהחלט ברור לנו היום שאנחנו צריכים לפתוח משהו מתחת לגיל 18.
<ציפי לפלר: זה גם עניין תקציבי, שוב אני מדברת על מבנים שלא קיימים בעיר לצרכי רווחה, אין לעיריית ירושלים מבנים לצרכי רווחה כמעט, יש לנו בעיה קשה מאוד.
<ציפי לפלר: חלק מפרויקטים, לא רק בתחום הזה, נופלים בגלל מבנים.
<ציפי לפלר: אני רוצה לציין עוד דבר, שאנחנו נכנסנו בגדול לתכנית ית"ד, תכנית ית"ד היא בעצם טיפול וליווי של צעירים בגילאי 18 עד 25, כך שאחד המענים האפשריים זה הליווי אחרי.
<ציפי לפלר: זאת אומרת זה בהחלט כוח אדם נוסף שקיבלנו, כולל תקציב מאוד יפה לתכניות, שאנחנו בהחלט נכנסים לזה עכשיו - - -
<יהודית גבאי: כולל פתיחת דיוריות ודירת מעבר שמתוכננת להיפתח בשנה הזו.
עליזה לביא: בואי תספרי לנו על הדיוריות.
<יהודית גבאי: כרגע יש דיורית אחת שפועלת באמצעות עמותת 'אותות', זו איזה שהיא מסגרת שהם הקימו אותה, לבנות מרקע דתי, יש רשימות המתנה כבר שם.
עליזה לביא: מה זה, זה דירה?
מירב בן ארי: דירה, זה אחרי השלב, הן עוברות את השלב הזה, הן כבר עובדות, חלק בוגרות שירות לאומי, חיילות בודדות.
מירב בן ארי: במקרה של ירושלים זה בנות דתיות, חלק חרדיות לשעבר.
מירב בן ארי: בתל אביב אני פגשתי בנות שהשתחררו מהצבא והיו חיילות בודדות.
מירב בן ארי: זה ממש שלב שהוא יותר גבוה מבחינת שיקום.
מירב בן ארי: יש דיורית כזאת בירושלים, יש בתל אביב וגם נפתחה בבאר שבע.
מוסי רז: השאלה מה זה הדיורית הזאת.
<יהודית גבאי: זה נמצא באוניברסיטה, במעונות שם.
מוסי רז: אז זה במעונות הסטודנטים?
<קריאה: במימון משרד הרווחה.
עליזה לביא: אני באופן אישי, הבת שלי הייתה בשירות לאומי שנתיים ב'אחוזת שרה' ואז היא חזרה שבת אחת הביתה והיא אמרה לי 'אמא, את לא מאמינה, מגיעות לכאן כל שבת בנות שסיימו והן ישנות כאן, הן חיילות, הן בנות שירות, אין להן איפה להיות'.
עליזה לביא: זה היה כבר לפני חמש שנים או משהו כזה ואז החלטנו שאנחנו בונים מרחב לבנות הללו, היינו כמה אימהות, גייסנו כספים ויש דירה במקום מסוים שהבנות ממשיכות שם.
עליזה לביא: פנינו לרווחה, אף אחד לא הכיר את זה.
<קריאה: לא אליי.
<ציפי נחשון: פעם ראשונה שאני שומעת על דבר כזה.
<רעות גיא: יש עוד כמה עובדים במשרד הרווחה.
<ציפי נחשון: צעירות?
<ציפי נחשון: אני הכתובת.
עליזה לביא: זה היה לפני כמה וכמה שנים, לפני כל - - -
<ציפי נחשון: אני שבע שנים ב - - -
עליזה לביא: ואז קיבלנו תשובה שלא מכירים במסגרות הללו.
עליזה לביא: יש היום בישראל הרבה אנשים טובים, שאם זה עוד מוסד ילדים שקנה דירות לבוגרים שלו, אני מקבלת הרבה מאוד - - -
<קריאה: גם אנחנו מקבלים פניות כאלה.
עליזה לביא: אז אני רק רוצה לנצל את זה כדי ללמוד על העניין הזה.
עליזה לביא: מה שאנחנו עשינו, אני יכולה להגיד לך מהשטח, היינו אימהות שראינו את הילדות שלנו בוכות ואמרנו שאנחנו מרימות את זה.
עליזה לביא: אחרי זה אני אגיד לך איפה זה.
עליזה לביא: אז הלכנו לראש העיר, הוא פטר אותנו מארנונה, פטר את - - - הרמנו את זה.
עליזה לביא: אספנו כסף לחמש שנים.
עליזה לביא: במהלך הזמן הזה, ואני יודעת שיש עוד דירות כאלה שקמות, עמותות, אנשים, מה קורה היום עם דירות כאלה?
עליזה לביא: מה המענה של המדינה?
עליזה לביא: איפה זה הוסדר?
עליזה לביא: כי אני יודעת שבאחרונה כן מדברים על זה.
<ציפי נחשון: לא רק מדברים, גם עושים.
עליזה לביא: אז אני מבקשת - - -
<ציפי נחשון: אז אני אגיד.
<ציפי נחשון: מבחינת מענה דיור לצעירים וצעירות, גילאי 18-25 אנחנו מדברים על רצף של מענים.
<ציפי נחשון: אנחנו מתחילים בהלנת חירום, שזה מהדגם הזה, שזה בדרך כלל בין יומיים, שלושה, לארבעה-חמישה חודשים כדי לעזור באבחון, ביצירת אמון ובניית תכנית שיקום והלאה.
<ציפי נחשון: אחר כך אנחנו עוברים למודל שהוא יותר שיקומי, שזה הוסטל, שבעצם זה בנוי על 12 דיירים בבית, לא יותר, כדי לא להפוך את זה למוסד, והצעירים והצעירות בהוסטל יכולים לצאת למקום עבודה הדרגתי.
<ציפי נחשון: הם עוד לא בשלים להחזיק משרה מלאה, עובדים באופן הדרגתי.
<ציפי נחשון: הם יכולים להיות במסגרת של הוסטל בין 8 חודשים לשנה וחצי, הם לא משלמים שקל, מקבלים הכול, מעטפת.
עליזה לביא: כמה הוסטלים יש כיום?
<ציפי נחשון: יש לנו כרגע ארבעה הוסטלים, אנחנו עכשיו רוצים לצאת מכרז על עוד שניים ייעודיים, לצעירות עם הפרעות אכילה - - -
<קריאה: בירושלים יש - - -
<קריאה: ושניים זה החרדים.
<ציפי נחשון: יש לנו למגזר הערבי.
<ציפי נחשון: יש לנו ארבעה.
עליזה לביא: כשאת אומרת ארבעה זה בירושלים.
<ציפי נחשון: לא, ההוסטל הוא ארצי, כי באים מכל הארץ.
<ציפי נחשון: כמו פה, זה לא ירושלמיות מגיעות.
עליזה לביא: אז ארבעה הוסטלים ומי נמצא - - -
<ציפי נחשון: ארבעה הוסטלים - - - הלנת חירום.
<ציפי נחשון: אני מדברת איתך על מסגרות שהן במימון משרד הרווחה.
<ציפי נחשון: אנחנו כרגע יוצאים למכרז לעוד שלושה הוסטלים נוספים, עוד הוסטל לצעירות במרכז הארץ, כי יש לנו פה בירושלים, עוד הוסטל לצעירות שיש להן בעיות והפרעות אכילה, אבל לא מתממשק עם אוכלוסייה של משרד הבריאות שצריכות אשפוז, ועוד הוסטל לנפגעות תקיפה מינית.
<ציפי נחשון: מההוסטל אנחנו צועדים לדירות מעבר כשיש לנו שני דגמים של דירות מעבר.
<ציפי נחשון: דירת מעבר שיש שם מדריכה שישנה איתם בלילה ויש עובדת סוציאלית שמלווה בשעות היום.
עליזה לביא: כמה כאלה יש?
<ציפי נחשון: רגע, בדירת מעבר זה בין ארבע לשש דיירות מקסימום, כדי לייצר תחושה של שותפות.
<ציפי נחשון: ויש לנו דגם של דירות מעבר ללא מדריך לילה.
<ציפי נחשון: בדגם של עם מדריך לילה, כרגע יש לנו עשר דירות כאלה שפועלות באמצעות הרשויות המקומיות.
עליזה לביא: שזה מה שהיא מחכה?
<ציפי נחשון: לא, היא מחכה בסל שיקום לדירות של משרד הבריאות.
עליזה לביא: שעוד לא שמענו אתכן, משרד הבריאות.
<ציפי נחשון: בדגם הזה של עם מדריך לילה אנחנו בימים הקרובים יוצאים למכרז נוסף להפעיל עוד 40 דירות כאלה ברחבי הארץ.
<קריאה: שזה הפרויקט שלנו אמור להיכנס אליו.
<ציפי נחשון: יכול להיות שהפרויקט שלך יכול להתאים לו.
<ציפי נחשון: בנוסף לזה אנחנו יצאנו למכרז על 50 דירות מעבר נוספות, בדגם שבלי מדריך לילה, שמי שמתאים לדירות בלי מדריך לילה זו אוכלוסייה של בוגרי פנימיות שהם כבר יותר מתפקדים, יותר לוקחים עצמאות, אז הם לא צריכים את המדריך שיישן - - -
עליזה לביא: שכמה כאלה יש?
<ציפי נחשון: 50, יצאנו למכרז.
עליזה לביא: 40 ו-50?
<ציפי נחשון: כרגע פועלות דירות 30 דירות לבוגרי פנימיות, במימון משותף של ילדים בסיכוי ואנחנו, אנחנו גייסנו תקציב, אנחנו יצאנו למכרז וההפעלה תהיה בלי מיזם משותף, זאת אומרת העמותות לא צריכות להשתתף במימון, כבר זכו שלושה מפעילים על ה-50 דירות, ארגון אחד זכה ב-30 דירות, ארגון אחד ב-10 דירות וארגון אחד בעוד 10 דירות.
עליזה לביא: שהם הגורם המפעיל?
<ציפי נחשון: שהם יהיו הגורם המפעיל עבור משרד הרווחה.
עליזה לביא: ואתם המפקחים.
<ציפי נחשון: בוודאי.
<ציפי נחשון: אני מאוד מקווה שהגורם הרביעי, שלא קיבל, כי במכרז היה כתוב שמקסימום אפשר לקבל 30 דירות ומינימום 10, ושמעתי אתמול שהגורם הרביעי, שלא קיבל, הולך להוציא צו עיכוב.
<ציפי נחשון: משם אנחנו עוברים לאוכלוסייה של בנות שירות לאומי, יש לנו שירות לאומי ייעודי, שמיועד לצעירות במצבי סיכון, שהן באות לשירות לאומי, הן משרתות רק 4 ימים בשבוע, כי יש להם יום מעטפת והעשרה והעצמה פעם בשבוע ועל כל 15 בנות אנחנו מממנים חצי משרה של עובד סוציאלי.
<קריאה: אני הייתי ב - - -
<ציפי נחשון: הנה, היא הייתה בתכנית כזאת, כי התכנית הרגילה של שירות לאומי זה על כל 60 בנות יש עובד סוציאלי אחד.
<ציפי נחשון: אצלנו כל 15 יש עובד סוציאלי.
<ציפי נחשון: יש לנו 600 תקנים כאלה.
<ציפי נחשון: מתוך ה-600 150 בנות יכולות לקבל מקום לינה, זאת אומרת שזה תקן עם דיור שמשרד הרווחה מממן אותו.
<ציפי נחשון: משם אנחנו צועדים לתקציב שאנחנו מקבלים ממשרד השיכון, אנחנו מקבלים סיוע בשכר דירה ל-200 צעירים בשנה, שאני מאשרת את זה, שזה בעצם למישהו שכבר יכול להיות שעבר חלק מהמסגרות, או רק מסגרת אחת והוא באמת כל כך עצמאי, אבל הוא מרוויח רק 4,000 שקלים, הוא לא יכול גם לשכור דירה, גם להחזיר חובות וגם לחיות.
<ציפי לפלר: אני רוצה שנייה.
<ציפי לפלר: קודם כל אני מאוד מעריכה את כל הפיתוח ובאמת, ציפי, אני מורידה בפנייך את הכובע על כל הפיתוח של התחום, יחד עם זה התעריפים לא מאפשרים להפעיל את המסגרות בצורה נאותה.
<ציפי נחשון: אני לא מסכימה, אבל בסדר.
<ציפי לפלר: התעריפים, גם התקצוב פה הוא תקציב מאוד חלקי, עלם שם פה 50% מה - - -
<ציפי נחשון: כי עלם רצו להיות שותפים ו - - -
<ציפי לפלר: זה בסדר גמור שעלם רצה להיות שותף, אבל עדיין - - - אני לא מדברת רק על המסגרת הזאת, אני מדברת על כלל המסגרות.
<ציפי לפלר: התעריפים לא מספיקים, ואני יודעת שאת נלחמת על זה, ציפי, על התעריפים, שכר הדירה לא מספיק, כמות כוח האדם לא מספיקה, אין אפשרות - - - בעייתי.
<ציפי לפלר: אם מנהל מתוקצב ב-145,000 שקל לשנה כשמצופה ממנו, מנהל עם השכלה ועם יכולות אדירות, עובד סוציאלי היום מתחיל, אצלנו הוא מתוקצב ב-155, עלות מעביד אני מדברת.
<ציפי לפלר: לא יכול להיות.
<ציפי לפלר: התעריפים לא מספיקים ואני מדברת על המכלול.
<ציפי לפלר: אם אני צריכה על כל מסגרת שלי להוסיף תקציבים מהעירייה אני לא יכולה לפתוח את המסגרות.
<יהודית גבאי: אני רוצה להגיד רק שני משפטים, אני רוצה לומר שאנחנו תכנית ית"ד, לראשונה קיבלנו תקנים ממשרד הרווחה לעבוד עם צעירים ואנחנו בונים ועושים ראייה עירונית, לא רק של אגף הרווחה, אלא גם של השירותים העירוניים כמו קידום נוער, כל העמותות ביחד, עברנו תהליך בשנתיים האחרונות כדי באמת להתייחס לכל העניין של מחוסרי קורת גג, נוער וצעירים, ובנינו איזה שהוא רצף, גם בנינו שפה משותפת, מטרות, יעדים ותכניות.
<יהודית גבאי: אנחנו עובדים ביחד, באמת הראייה היא ראייה עירונית, גם מי שמרכז אצלי את ית"ד, בעצם הראייה היא לבנות איזה שהוא רצף של תכניות טיפוליות בתוך הקהילה וגם מסגרות.
<יהודית גבאי: ביחד עם מורן אנחנו עושים את זה, ממשרד הרווחה, ובאמת כל השותפים שלנו.
<יהודית גבאי: אני רוצה להגיד משפט אחד, דיברת על - - - חשוב לי מאוד מאוד להדגיש, אני מנהלת שירות של עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות שעובדים בכל התחום, במגזר הערבי, החרדי והכללי, הדתי וכו'.
<יהודית גבאי: אנחנו עובדים עם נערות וצעירות במצבים מאוד מאוד קיצוניים, גם על רצף הזנות, הליווי הוא מאוד אינטנסיבי, שנים, זה - - - כמה פעמים בשבוע, מאוד סיזיפי, זאת אומרת חשוב לי להדגיש שאנחנו פה במסגרת מאוד משמעותית ומאוד חשובה, היא חלק מתוך מכלול המענים שקיימים, העבודה שהעובדים עושים היא באמת ממש עבודת קודש ויש הרבה שירותים ומענים נוספים שקיימים.