GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: יש לי תחושה שיותר מדי חקירות של אלימות ורצח נשים לא זוכות לעדיפות הנדרשת, והתוצאה היא שמקרים נשארים פתוחים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול האם למישהו מנציגי המשרדים יש המידע על הישיבה אתמול?
עאידה תומא סלימאן: האם הוקצה תקציב לתכנית?
עאידה תומא סלימאן: מר חגי, מה בדיוק אושר?
<חגי מויאל: ההחלטה הייתה החלטה עקרונית לאמץ את כל התכנית באופן מלא.
<חגי מויאל: לא ירדו לפרטים איזה תכניות כן ואיזה תכניות לא, אלא לאמץ את כל התכנית.
<חגי מויאל: משרד הרווחה הקצה כבר השנה תקציב מסוים כדי להשלים את 2017 עד שתהיה עבודה מול האוצר.
עאידה תומא סלימאן: מה זה "מסוים"?
<חגי מויאל: משרד הרווחה נתן כבר תקציב של 7 מיליון שקל כדי להתחיל את התכנית מרגע שהיא תאושר.
<חגי מויאל: זה אומר שממחר אנשי המשרד צריכים לעשות סדר עדיפות ולהתחיל עם התקציב הזה.
אורלי לוי אבקסיס: - - - במשרד הרווחה כדי לתקצב תכנית - -
עאידה תומא סלימאן: הוא אמר שהם שמרו 7 מיליון.
אורלי לוי אבקסיס: לא, צריך לעשות סבב בתוך המשרד - - -
<חגי מויאל: יש תקציב שמור שהוקצה לתחילת יישום התכנית כי ידענו שמול האוצר זה יהיה תהליך של זמן עד שנקבל את כל ההקצאה התקציבית.
<חגי מויאל: אני לא רוצה לדבר בשם המשרד לביטחון הפנים - -
יוסף ג'בארין: מה סך כל התקציב?
<חגי מויאל: 250 מיליון לתכנית חומש.
עאידה תומא סלימאן: כלומר כ-50 מיליון כל שנה.
<חגי מויאל: ל-2017 הוקצו 7 מיליון.
<חגי מויאל: זה אומר שיש לנו חצי שנה היום לווסת את התקציב הזה לתכניות שנמצאות בתכנית; לשנה הבאה משרד הרווחה הקצה עוד 12 מיליון; ועכשיו גם המשרד לביטחון הפנים התחייב שהוא ייתן מהתקציב הפנימי שלו תקציב נוסף ליישום התכנית.
עאידה תומא סלימאן: איזה משרדים נוספים צריכים לתת תקציבים?
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שמשרד המשפטים ומשרד החינוך לפחות.
<חגי מויאל: במשרד המשפטים זה נושא של שינויי חקיקה.
<חגי מויאל: זה עבודה של היועצים המשפטיים.
<חגי מויאל: אין כאן עניין תקציבי.
<חגי מויאל: יש כאן יותר עניין של פעולות שצריכות - -
אורלי לוי אבקסיס: זה היה בבסיס התקציב הכסף הזה?
אורלי לוי אבקסיס: הוא היה צבוע בצד לתכנית?
<חגי מויאל: הוא היה צבוע בצד לתכנית.
אורלי לוי אבקסיס: זאת המשרדים האחרים עוד לא שמו?
אורלי לוי אבקסיס: כי אם הוא מתוקצב זה אומר שזה אושר.
<חגי מויאל: התכנית צריכה לעבור עכשיו את האוצר.
<חגי מויאל: אתמול היה נציג של האוצר בדיון - -
אורלי לוי אבקסיס: - - - בבסיס התקציב בשנת התקציב שהצבענו עליה?
מיכל רוזין: אני הבנתי שאתמול בדיון האוצר ישב ואמר על חלק גדול מהתכנית, אנחנו לא מכירים את זה, אלינו לא הפנו בקשות תקציבים.
מיכל רוזין: ישבו שם קלולס ולא ידעו על מה מדובר.
מיכל רוזין: האוצר אמר שאין הכסף הזה צבוע, אני לא יודע על מה אתם מדברים.
מיכל רוזין: שמעתי מתוך הפגישה עצמה שממש לא ידעו מאיפה המציאו את הסכומים.
<חגי מויאל: נציג האוצר אכן אמר שהוא לא היה שותף - -
אורלי לוי אבקסיס: - - - במקום מסוים - - -
מיכל רוזין: זה העניין.
<חגי מויאל: נציג האוצר אכן אמר בדיון שהמשרד שלו לא היה מעורב אף על פי שהמשרד שלו הוזמן לכל הדיונים.
<חגי מויאל: היו גם ישיבות עם המשרד שלו.
מיכל רוזין: "לא מעורב" זה אומר שאין תקציב, ושהוא דורש מהמשרדים למצוא את התקציב בעצמם.
מיכל רוזין: אין תוספת.
מיכל רוזין: זה בא על חשבון דברים אחרים.
מיכל רוזין: וגם ככה זה סכום עלוב.
עאידה תומא סלימאן: הבנתי שלא הגיעו אף אחד מהאוצר לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: הם תמיד יודעים לתת תשובה שדיונים כאלה לא נוגעים למשרד שלהם, אבל כשיש תכנית הם כן יכולים לטרפד אותה כי הם לא ידעו על דיונים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אולי הגיע הזמן לשים עוד כיסא ריק פה.
<אפרת שרעבי: התכנית שחגי הצביע עליה, יש לה שורה בספר התקציב.
<אפרת שרעבי: משמע שהאוצר היה מעודכן, ולפחות לחלק ממנה הוא היה מיודע.
אורלי לוי אבקסיס: הוא פשוט לא זוכר.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חייבת להגיד – בשבוע שעבר דנו בתקציב מקלטי הנשים.
עאידה תומא סלימאן: מונחת על שולחנו של שר האוצר בקשה גם ממני וגם מחבר הכנסת אלאלוף וגם מיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה וממנהלות המקלטים לתוספות תקציב של חצי מיליון שקל לכל מקלט.
עאידה תומא סלימאן: יש ארבעה עשר מקלטים במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אפילו אם יקבלו 300 אלף – לא חצי מיליון – כי הם עלולים לקרוס אם לא יקבלו את התקציב הזה, זה כמעט התקציב המוקדש ממשרד הרווחה לשנה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אתם מבינים איזה אבסורד?
עאידה תומא סלימאן: על איזה תכניות אנחנו מדברים?
עאידה תומא סלימאן: אם זה 7 מיליון, מה אפשר ליישם ב-7 מיליון?
עאידה תומא סלימאן: כלומר אישרנו תכניות.
עאידה תומא סלימאן: אפילו אם נאשר תקציבים זה יהיה המצב.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם 7 מיליון ילכו לשם.
<קריאה: זאת עוד שאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש לנו הרבה שאלות לשאול.
מיכל רוזין: אין לנו תשובות.
עאידה תומא סלימאן: חברי הכנסת, אני אמשיך לתת זכות דיבור, אבל בבקשה, בואו נגביל את עצמנו לשלוש דקות מקסימום כדי לאפשר גם לארגונים להתבטא.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בשבוע שעבר הייתה לך פנייה לוועדה, ובדיוק כשהתחלנו לטפל בפניות לקיום דיונים קרו מקרי הרצח, ואני כינסתי את ישיבת החירום הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לך על הבקשה שלך לקיים את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: היא גם תרמה להחלטה שלי לקיים את הדיון מיד.
עאידה תומא סלימאן: את רוצה לדבר כמי שיזמה את הדיון?
מיכל רוזין: אני מתנצלת, יש לי דיון על חוק שלי בוועדת עבודה ורווחה.
מיכל רוזין: אני אשתדל לחזור, אבל אני חייבת לצאת לדיון על החוק שלי.
מיכל רוזין: עמדותי בנושא ידועות היטב.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך לפעול בנושא.
מיכל רוזין: ולהיאבק.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: ראשית אני רוצה להודות לך, גברתי היושבת-ראש, שבחרת לקיים את הדיון הזה.
אורלי לוי אבקסיס: הוא כל כך חשוב.
אורלי לוי אבקסיס: אני מצרה על כך שמי שיושב על השאלטר, מי שמחליט מה עושים עם המקרים האלה – המשרדים הרלוונטיים והעומדים בראשם – מתחמקים באופן בולט.
אורלי לוי אבקסיס: לא נעים לי להודות, אבל כשאני מסתכל על מצבת חברי הכנסת שמופיעים לדיון הזה אני מרגישה שחוץ מאפיון מאוד מסוים אני לא רואה נוכחות נוספת של חברי כנסת פרט לחברת הכנסת מיכל רוזין שעמדותיה ידועות, כמובן.
אורלי לוי אבקסיס: היא נלחמת בתופעות האלה.
עאידה תומא סלימאן: מה שברור, כולנו אופוזיציה.
אורלי לוי אבקסיס: צר לי על חברי הכנסת שהפכו את זה לדיון שהוא כאילו שייך לאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, והוא מנוגד לחלוטין לנתונים שכולנו עדים להם.
אורלי לוי אבקסיס: זאת בושה לכנסת ישראל ובושה לחברי כנסת בישראל ולחברות הכנסת בישראל שבדיון כזה הם נעדרות, ומשאירים את זה כאילו זה לא קורה גם אצלנו.
אורלי לוי אבקסיס: כולנו יודעים שזה קורה אצלנו בצורות המזעזעות ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו שואלים איפה היו משרדי הממשלה שנרדמו בשמירה, אז כל הזמן שולפים לנו תכניות מ-2014, תכניות מ-2008.
אורלי לוי אבקסיס: תכניות יש, ועדות יש, מסקנות יש.
אורלי לוי אבקסיס: כמה פעמים אפשר לחבק את ההמלצות של הוועדות, אבל לקבור אותן באותה מידה?
אורלי לוי אבקסיס: נותנים להן מיתות נשיקה.
אורלי לוי אבקסיס: מנשקים את ההמלצות לפני שקוברים אותן, לפני שנותנים כסף.
אורלי לוי אבקסיס: זה שמשרד הרווחה אומר, 7 מיליון – תקשיב, לא נעים לי להודות – אתם אלה שאמורים לבנות את הדרישה לתקציב.
אורלי לוי אבקסיס: נראה לך שלפתור בעיה כזאת מערכתית אפשר להסתפק ב-7 מיליון שקל?
אורלי לוי אבקסיס: קודם אמרה יושבת-הראש שרק לעזור למקלטים – 14 במספר – מצריך 7 מיליון שקל.
אורלי לוי אבקסיס: מה, אין מה לעשות עוד?
אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים לבוא ולומר, לא אנחנו מתקצבים; אבל מצד שני אתם צריכים להוציא את הדרישה, את קול הזעקה כדי שאפשר יהיה לתקצב את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אם שר האוצר אומר שאין תקציב לכך – תקשיב, 7 המיליון האלה הם לא בשביל התכנית הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: לקחו איזה פרק בתכנית, ואז מנסים להגיד שזה לתקצוב חלק מהתכנית.
אורלי לוי אבקסיס: התכנית עולה 250 מיליון שקל, וגם זה בחסר.
אורלי לוי אבקסיס: כשמדינת ישראל רצתה לטפל בבעיות ידעו היטב להושיב את משרד הרווחה, את המשרד לביטחון הפנים ואת כל המשרדים הנוספים, וידעו לטפל בבעיה בצורה שמיגרו כמעט לחלוטין כי מסתבר שיש הכלים ויש היכולות – ואני מדברת על סחר בבני אדם.
אורלי לוי אבקסיס: מי שזוכר שמדינת ישראל הייתה מוכת תופעה הזויה, בזויה שהיה כמעט ידוע בכל העולם שפה במדינת ישראל הכול ממש כמו מסלול ירוק לסחר בנשים.
אורלי לוי אבקסיס: הוקמה ועדה בין-משרדית, וישבו כל אותם גורמים שאנחנו עדים להם פה היום, ותוקצבה תכנית, ומיגרנו כמעט לחלוטין את כל התופעה של אנשים שהיו מביאים אותם באמתלה שהם באים לעבוד בישראל, והיו מעבירים אותם במצבים נוראיים דרך המדבר, מעבירים את המכוניות בתנאים קשים וכולאים אותם.
אורלי לוי אבקסיס: התופעה הזאת כמעט נעלמה.
אורלי לוי אבקסיס: כי למדינת ישראל היה אכפת איך היא תיראה בעיני העולם.
אורלי לוי אבקסיס: לא אכפת לה מה קורה בבית – אכפת לה איך אנחנו נראים בעולם.
אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה עכשיו זה הזוי.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת שאם הם לא רוצים לעכב ועדה עם יעדים, תקציב ותכניות מתוקצבות בכל דבר ודבר, אנחנו נצטרך לעשות את זה פה בוועדה, להביא גורמי מקצוע, ולהכריח אותם להגיד לנו כמה זה עולה, ואז נדע כמה צריך לדרוש.
מסעוד גנאים: אכן אנחנו במצב חירום ובסכנה כאשר נשים לא מרגישות ביטחון, כאשר בקלות הורגים ורוצחים נשים בלי לתפוס את הרוצח הרבה פעמים, בלי להעניש אותו.
מסעוד גנאים: כולנו כחברה אנחנו בסכנה.
מסעוד גנאים: רק לשמוע אתמול או לפני שלושה ימים את התיאורים של רצח חנאן אל בחירי – מזעזע, מעורר סלידה.
מסעוד גנאים: חיות טרף לא עושות דבר כזה – לרצוח, לשרוף, לטמון.
מסעוד גנאים: איפה כל העולם היה?
מסעוד גנאים: איפה היו השלטונות?
מסעוד גנאים: אנחנו לא בורחים מאחריות כחברה.
מסעוד גנאים: אני מדבר עלינו כערבים.
מסעוד גנאים: גם אנחנו לוקחים אחריות על עצמנו, על עולם הערכים שלנו, על החינוך של הילדים שלנו.
מסעוד גנאים: אבל איפה המשרדים שהיו אמורים להגן על אישה שהתלוננה?
מסעוד גנאים: איפה הרווחה?
מסעוד גנאים: שני המסלולים של המניעה ושל ההרתעה מחייבים משאבים ותקציבים.
מסעוד גנאים: זה מחייב אותנו כחברה לחינוך לערכים של קדושת חיי אדם, במיוחד אישה משום שהיא לא במעמד נחות, ולא להתייחס בסלחנות מכיוון שהיא אישה.
מסעוד גנאים: שנית, ביטחון הפנים והרווחה – ובמיוחד ביטחון הפנים – לתפוס את הפושעים ולהעניש אותם כדי להרתיע.
מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני מסיים במשפט הזה: את הפשע הגדול של רצח נשים במיוחד על-ידי בני משפחתן – חומרתו שהוא הופך את המשפחה מסמל של ביטחון, של אהבה ושל חיים, לסמל של דם, לסמל של שנאה, לסמל של רצח.
מסעוד גנאים: זאת החומרה הגדולה שכולנו חייבים להתייצב בפני הפשע הזה כדי לנסות למנוע את הרצח הבא וכדי שנבנה חברה שנותנת יותר ביטחון לאנשים ולכל חבריה.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושבת-ראש.
יוסף ג'בארין: האמת היא שכשקוראים על כל רצח נשים זה רצח מזעזע.
יוסף ג'בארין: זה לא משנה, כמובן, אם זה בחברה היהודית או בחברה הערבית.
יוסף ג'בארין: רק קוראים פרטי כל מקרה ומקרה לא רק מזועזעים, אלא גם שואלים את השאלה המתחייבת, האם לא היה ניתן למנוע את הרצח הזה.
יוסף ג'בארין: ככל שאני זוכר כל פעם שאני קורא על מקרי הרצח אני תמיד רואה בסיפור שהמשטרה הייתה שם או שגורמי הרווחה היו שם בין אם זה יום לפני כן או חודש לפני כן.
יוסף ג'בארין: לכן התחושה היא שהדברים היו יכולים להיראות אחרת אם המערכת החברתית או החינוכית או המערכת של אכיפת החוק הייתה מתפקדת אחרת.
יוסף ג'בארין: כשאני שומע שכל השרים שמעו את פרטי התכנית הממשלתית ואישרו אותה בלי שום הערה אז אני מודאג.
יוסף ג'בארין: לא כל שכן כשלא ידוע בכלל מה המקור התקציבי – האם זה כסף שכבר קיים במשרדים או צריך לנהל מאבק על העברת הכסף הזה?
יוסף ג'בארין: האם זה תוספת או לא תוספת?
יוסף ג'בארין: שלא לדבר על העובדה שהוועדה הזאת מצביעה על נושאים מהותיים שהשינוי בהם, אם הוא מהותי, צריך להיות עם הרבה משאבים מעבר למה שמדברים עליו.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על חיזוק כל מערך המקלטים, כל שירותי החירום, על כל התקנים של העובדים והעובדות הסוציאליים.
יוסף ג'בארין: אלה גורמי הרווחה שאמורים לטפל בך, במיוחד מול נשים ונערות במצוקה.
יוסף ג'בארין: אם עד עכשיו בכלים הישנים לא הצליחו להתמודד עם הבעיה הזאת אז עוד תוספת לאותם כלים לא תעזור, לדעתי.
יוסף ג'בארין: היא לא תביא לשינוי המיוחל.
יוסף ג'בארין: לכן הממדים התקציביים שמדברים עליהם כיום לא יעשו את ההבדל.
יוסף ג'בארין: תכנית חירום אמורה לחולל שינוי יותר מהותי במערך המקלטים שקיים, בהיקפים הפריסה של העובדים הסוציאליים.
יוסף ג'בארין: אבל האמת היא שגם בתנאי העבודה של העובדים והעובדות הסוציאליות.
יוסף ג'בארין: אי אפשר לצפות מאותם אנשי מקצוע לתת את מה שאנחנו מצפים לו כשתנאי העבודה שלהם כל כך גרועים.
יוסף ג'בארין: לכן גם זה חלק מהתמונה הכללית.
יוסף ג'בארין: אני גם חושב על התמיכה החברתית בתוך המשטרה.
יוסף ג'בארין: הגיע הזמן לראות במשרד לביטחון הפנים לא רק אכיפת חוק על-ידי שוטרים – מה קורה עם כל מערך התמיכה ברווחה?
יוסף ג'בארין: האם באמת יש שם תמיכה כזאת?
יוסף ג'בארין: יש עובדים ועובדות סוציאליים?
יוסף ג'בארין: האם הם מספיקים לעשות את העבודה הזאת?
יוסף ג'בארין: ולבסוף מערכת החינוך – אני כל הזמן שומע את השר לביטחון הפנים מודאג מתכני מערכת החינוך ברשות הפלסטינית.
יוסף ג'בארין: אולי הגיע הזמן שהוא יתפנה לתכני מערכת החינוך בישראל; ובמיוחד בחברה הערבית שהתכנים של משרד החינוך הישראלי אחראי עליהם, שמציגים את האישה במעמד נחות, שמחנכים שמקומה של האישה בבית, שאין לה זכויות מלאות כמו לשאר.
יוסף ג'בארין: אלה תכנים שמשרד החינוך מכתיב בבתי הספר.
יוסף ג'בארין: דנו בתכנים האלה בוועדה הזאת.
יוסף ג'בארין: אז הגיע הזמן לראות את הבעיה הזאת גם מהשורשים ולטפל באופן מערכתי בכל ההיבטים שהזכרתי עד כה.
חנין זועבי: תודה, גברתי היושבת-ראש.
חנין זועבי: אני לא יודעת כמה דיונים קיימנו בוועדה הזאת, כמה ישיבות גם בוועדות אחרות.
חנין זועבי: אבל אני רוצה להתמקד בארבע נקודות: קודם כול על רצח של נשים ופשיעה בחברה הערבית לא מדובר על חריגה מהסדר החברתי הקיים.
חנין זועבי: זה כאילו סדר חברתי חדש.
חנין זועבי: זה לא טרגדיה בתוך המציאות שלנו – זאת מציאות טרגית אחת.
חנין זועבי: אנחנו עדים בממוצע כל חמישה ימים למקרה רצח – 5.5.
חנין זועבי: כלומר זה לא משהו חריג של רצח פעם ב-, אלא חלק מהמציאות.
חנין זועבי: אנחנו כבר יכולים לשים הכול בצד ולדבר על רצח יותר מפעם בשבוע.
חנין זועבי: אני מודאגת כל פעם כשאני שומעת "תכנית חירום".
חנין זועבי: זה מדאיג אותי כי אני רוצה שינוי במדיניות השגרתית.
חנין זועבי: אני לא רוצה תכנית חירום ליד הטיפול השגרתי של המשטרה.
חנין זועבי: כלומר המשטרה תמשיך בטיפול השגרתי שלה, ובצד יש איזושהי תכנית חירום.
חנין זועבי: אנחנו צריכים לשנות.
חנין זועבי: המשטרה ומנגנונים אחרים צריכים לשנות את דרך הטיפול שלהם.
חנין זועבי: למה אני אומרת משטרה?
חנין זועבי: – ואנחנו צריכים להתמקד במשטרה – אם אנחנו משנים את סגנון החיים של האישה המאוימת, וכל פעם מנסים להוציא אותה ממציאות השגרה שלה ולשים אותה במקלט אז אנחנו מתמודדים עם הקורבן ולא עם הפושע.
חנין זועבי: אנחנו רוצים תכנית להתמודד עם הפושעים, ולא להוציא תמיד את הקרבן מחיי השגרה שלה, מהחברה שלה, מהבית שלה, מהשכונה שלה.
חנין זועבי: אני לא ממעיטה בחשיבות התכנית שמתייחסת למשרד הרווחה.
חנין זועבי: אבל מה עושה המשטרה כאשר יש כל יום חמישי רצח ופושע מסתובב חופשי ברחובות?
חנין זועבי: אנחנו יודעים, מחקרים יודעים, המשטרה עצמה יודעת שהקריטריון הכי בסיסי ליעילות המשטרה וליעילות המלחמה בפשיעה הוא שיעור התפיסה של העבריין.
חנין זועבי: מה שיעור סיכויי העבריין להיתפס כאשר מדובר בנשים?
חנין זועבי: בדוחות המשטרה עצמה בשורה הראשונה – שיעור סיכוי העבריין להיתפס הוא מדד היעילות של המשטרה.
חנין זועבי: איפה שיעור הסיכוי של העבריין להיתפס?
חנין זועבי: למה אתם מסתירים את הקריטריון הכי חשוב בעבודת המשטרה?
עאידה תומא סלימאן: 40%.
חנין זועבי: אני לא רוצה עכשיו להיכנס לפרטים כי יש לך מגבלה של זמן.
חנין זועבי: לדעתי, הגורם הכי מרכזי במלחמה בפשיעה הוא המשטרה, והמשטרה עד עכשיו לא עושה.
חנין זועבי: היא יכולה ולא רוצה לעשות את המוטל עליה.
חנין זועבי: היא הפכה לחלק מהבעיה.
חנין זועבי: עכשיו היא לא חלק מהפתרון, אלא חלק מהבעיה.
חנין זועבי: אנחנו רוצים שהמשטרה בישיבה הבאה תבוא ותיתן לנו סטטיסטיקה שהיא מסתירה מהדוחות שלה - -
חנין זועבי: - - כמה מקרי רצח של נשים היו ב-10 השנים האחרונות.
חנין זועבי: לא כמה עצרתם, אלא כמה כתבי אישום הוגשו?
חנין זועבי: כאשר אתם מוציאים בשבועיים האחרונים שש הודעות לעיתונות ששיעור המעצרים הוא 66%, על פחות מעשירית מהמעצרים האלה אתם מגישים כתבי אישום כי אין מיצוי של חקירה - -
חנין זועבי: - - המשטרה לא חוקרת.
חנין זועבי: כאשר גונבים אופנוע בסכנין - -
חנין זועבי: - - אתם יכולים לתפוס את האופנוע ולהחזיר אותו.
חנין זועבי: אבל כאשר אישה נרצחת אתם לא יכולים.
חנין זועבי: אישה נרצחת אחרי שהיא הגישה אליכם תלונה – 80% מהנשים הגישו תלונות.
חנין זועבי: אנחנו לא רוצים מעצרים – אנחנו רוצים לתפוס את העבריינים ואת הפושעים.
חנין זועבי: אנחנו רוצים להגיד שיש שיתוף פעולה ויש יחסים בין ארגוני הפשע בחברה הערבית לבין המשטרה - -
חנין זועבי: - - תשמעו מה אנחנו אומרים – יחסי ידידות ויחסים נורמליים בין ארגוני הפשע לבין המשטרה - -
חנין זועבי: - - אנחנו רוצים שאתם תתפסו את הנשק - -
חנין זועבי: - - 320 אלף כלי נשק – תתפסו אותם - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת חנין, אני מאוד מבקשת - -
חנין זועבי: - - - ואנחנו לא סומכים עליכם כל עוד אתם ממשיכים את המדיניות - -
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהדברים שאת אומרת את אומרת מתוך דאגה אמיתית, ואני יודעת שהם דברים חשובים.
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו חייבים לעמוד במגבלת הזמן.
עאידה תומא סלימאן: חברי הכנסת כיבדו אותנו והגיעו, ויש לי רשימה אדירה.
עאידה תומא סלימאן: אנא, תעזרו לי כדי שנוכל להתקדם בדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש ממיכל גרינוולד לתת לנו עדות, אבל בשלוש דקות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהיית גם מאחורי המחאה שהתחוללה השבוע ותרמת לגיוס בצורה טובה מאוד.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת, שלוש דקות.
<מיכל גרינוולד: האמת היא שאני מאוד מתרגשת להיות כאן כי בשבילי זה לא רק ועדה או מקרה חירום שצריך לטפל בו.
<מיכל גרינוולד: בשבילי אלה חיי היום-יום, ואני אשתף אתכם.
<מיכל גרינוולד: אני היום בת 36.
<מיכל גרינוולד: כשאימא שלי הייתה בת 36, ואני הייתי בת שנתיים אבא שלי רצח אותה.
<מיכל גרינוולד: הוא שבר לה בקבוק על הראש.
<מיכל גרינוולד: בשבילי זאת התמודדות יומיומית.
<מיכל גרינוולד: כל פעם כשאתם קוראים בעיתון על אישה שנרצחת זאת לא סתם כותרת.
<מיכל גרינוולד: זה אנשים ודמויות חיות מאחורי הכותרות האלה.
<מיכל גרינוולד: אני פעוטה שדיממה לאורך השנים ומתקשה בהמון דברים בחיים עד היום כמו זוגיות שעוד לא מצאתי, כי קשה לי לסמוך על גבר כי משהו באמון ובתחושת הביטחון ביני לבין גברים נפגעה; אם זה לחיות כל החיים בתחושת חשדנות.
<מיכל גרינוולד: אני רוצה לזעוק את הזעקה הזאת כי לא יכול להיות שאנחנו נמצאים בשבוע שבו נרצחות חמש נשים, ואין שום התייחסות.
<מיכל גרינוולד: אני רואה את הכיסא הריק, ואני כועסת על השר ארדן בצורה שלא תתואר.
<מיכל גרינוולד: איפה אתה?
<מיכל גרינוולד: איפה הממשלה?
<מיכל גרינוולד: לא יכול להיות שנשים נרצחות פה יום-יום, ואתם מתייחסים לזה כאילו זאת עוד כותרת בעיתון.
<מיכל גרינוולד: אני לא כותרת בעיתון.
<מיכל גרינוולד: אני בשר ודם חי.
<מיכל גרינוולד: אני רוצה להגיד לכם שההתייחסות של הממשלה צריכה להיות כמו שאושרת קוטלר אמרה וחטפה על זה ביקורת ציבורית נרחבת, אבל אני חייבת להגיד שהיא צודקת.
<מיכל גרינוולד: ההתייחסות של הממשלה אחרי הרצח של הדס מלכא היא פשוט בצורה בולטת מול העיתונות.
<מיכל גרינוולד: היא זכתה לקבל מסיבת עיתונאים.
<מיכל גרינוולד: ארבע הנשים שנרצחו לא זכו לקבל מסיבת עיתונאים.
<מיכל גרינוולד: לא זכו לקבל תקציבים.
<מיכל גרינוולד: לא יכול להיות שיש המלצה מלפני חצי שנה ל-250 מיליון, ויושבים פה ומדברים – אז מה התקציב?
<מיכל גרינוולד: 7 מיליון, 5 מיליון.
<מיכל גרינוולד: בואו לא נדבר, בואו נעשה.
<מיכל גרינוולד: איפה אתה, השר ארדן?
<מיכל גרינוולד: איפה חיים כץ?
<מיכל גרינוולד: איפה ביבי?
<מיכל גרינוולד: איפה מסיבות עיתונאים.
<מיכל גרינוולד: כדאי להבין שרצח נשים במשפחה זה טרור.
<מיכל גרינוולד: טרוריסטים שפוגעים בנשים בתוך הבית הם טרוריסטים יותר גרועים מטרוריסטים שפוגעים ברחובות.
<מיכל גרינוולד: כדאי שתתחילו להבין את זה ולפעול בעניין.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, מיכל.
זוהיר בהלול: קשה לדבר אחרי העדות המצמררת הזאת של האישה המדהימה מיכל.
זוהיר בהלול: צריך, לדעתי, לסגור את הדיון אחרי המילים הקשות האלה.
זוהיר בהלול: בכל אופן אחד התפקידים החשובים של חבר כנסת זאת היכולת הוורבלית לחשוף את תכניו ואת ערכיו.
זוהיר בהלול: אז אני לא אחמיץ את שלוש הדקות שניתנות לי.
זוהיר בהלול: נשארו לי שתי דקות.
זוהיר בהלול: הכיסא המיותם שעליו דיברה מיכל חושף אטימות.
זוהיר בהלול: גם אם יש מטלות כבדות משקל לשר ארדן ולאלה שנעדרים – אני מבין שיש גם פונקציונרים אחרים שנעדרים מהדיון הזה – זה עדיין לא מצדיק את היחס של אותם פרסונות לדיונים הקדחתניים שאת מקיימת מחדר לחדר.
זוהיר בהלול: את פשוט כמו כספית רועמת טסה מחדר לחדר, מאולם לאולם, גברתי היושבת-ראש עאידה תומא, כדי לחשוף בפני הציבור את אחת הטרגדיות הקשות ביותר שפוקדות אותנו.
זוהיר בהלול: אני חושב באופן תמציתי שיש התעוררות תודעתית בישראל לתופעה הזאת, אבל אין התעוררות ממסדית לתופעה הזאת.
זוהיר בהלול: זאת הבעיה מספר אחת שאנחנו סובלים ממנה.
זוהיר בהלול: יש פער גדול בין העובדה שאנשים מתגייסים לדיונים כאלה כדי להביא את זעקתם ממעמקי הקרביים שלהם בעוד המיניסטרים משלבים רגליים, ותמיד יש משהו שמתרוצץ לו במעלה סולם העדיפויות שלהם – משהו הזוי ואבסטרקטי שאף אחד איננו מבין אותו.
זוהיר בהלול: לפיכך אני מצטרף לדעתה של מיכל שמדובר בטרור.
זוהיר בהלול: כל רצח של אישה הוא פיגוע בפני עצמו.
זוהיר בהלול: אבל מה לעשות שהממשלה בטרמינולוגיה שלה מבדילה בין פיגוע לפיגוע.
זוהיר בהלול: אני מרכין ראש בפנייך, מיכל, שידעת למקד את העניינים אפילו בטרמינולוגיה האמתית.
זוהיר בהלול: לכן אחד התפקידים החשובים ביותר שנותרו לך אף על פי שאת עושה את המקסימום, חברת הכנסת עאידה תומא, זה לברר מהן הסמכויות שלך כדי שהכיסאות האלה יאוישו, כדי שהמושבים האלה לא יישארו מיותמים.
זוהיר בהלול: לא יכול להיות שאנחנו נשתוק.
זוהיר בהלול: מהן סמכויותיה של ועדה חשובה כזאת לאלץ ולחייב מיניסטרים להגיע בהכנעה, ואפילו בעל-כורחם, לדיונים כאלה.
זוהיר בהלול: אחרת מה עשינו?
זוהיר בהלול: הרי אנחנו מבחינת ההתעוררות התודעתית של כל אחד ואחד כאן כמעט בנקודת 10.
זוהיר בהלול: השאלה איפה הם?
זוהיר בהלול: הם שצריכים להזדעק.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להזכיר שהניסיון לתאם את הזמן עם מעצרים כלל, אם אני לא מגזימה, עשרות ואולי מאה שיחות טלפוניות והצעה להתאים את שעות הישיבה של הוועדה הזאת כדי שתותאם ללו"זים של השרים.
עאידה תומא סלימאן: בעיני זה אומר הרבה.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת טיבי, אני הבנתי שאתה צריך לנהל ישיבה עוד מעט.
אחמד טיבי: נכון, תודה.
אחמד טיבי: אני גם הגעתי אחרי זוהיר.
אחמד טיבי: רצח נשים הוא רצח נשים.
אחמד טיבי: אבל משום מה גם בסמנטיקה לתיאור רצח נשים – אמנם פחות בשנים האחרונות – בדרך כלל מקטלגים את רצח הנשים הערביות כרצח על רקע חילול כבוד המשפחה, ורצח נשים יהודיות כרצח על רקע רומנטי.
אחמד טיבי: אבל בשניהם יש מוטיבים חיוביים בתיאור הרצח: כבוד מצד אחד ורומנטיקה מצד שני.
אחמד טיבי: זה דבר חמור ביותר.
אחמד טיבי: אני רוצה להזכיר לחברים הוותיקים שיזמתי הצעת חוק לפני מספר שנים וגם פניתי למפכ"ל להפסיק להשתמש במוטיבים חיוביים לתיאור רצח נשים.
אחמד טיבי: כי רצח נשים הוא רצח – הוא דבר נורא בכל קנה מידה.
אחמד טיבי: המשטרה כמעט הפסיקה להשתמש בזה בהודעות לתקשורת.
אחמד טיבי: פעם על כל רצח של נשים הייתם רואים את זה בהודעה לתקשורת.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל התקשורת עדיין משתמשת.
אחמד טיבי: עדיין יש כמה איים בתקשורת – לא כל התקשורת – שמשתמשים בביטוי הזה.
אחמד טיבי: זה נקרא התעללות בגופה פעם שנייה ופגיעה חברתית וסביבתית במשפחה.
אחמד טיבי: מה עוד אנחנו יודעים על רצח נשים?
אחמד טיבי: בדרך כלל סטטיסטית בשנים האחרונות כמעט כל שנה בממוצע 20 נשים נרצחות.
אחמד טיבי: חצי מהן הן ערביות.
אחמד טיבי: במקרה של רצח נשים יהודיות יש מאה אחוז פענוח והגשת כתבי אישום.
אחמד טיבי: אצל ערביות – 20% - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אפילו פחות.
אחמד טיבי: מיעוט המקרים מפוענחים ומוגשים כתבי אישום במקרים של רצח נשים ערביות.
אחמד טיבי: יש אלמנט נוסף – היעלמות נשים בעיקר באזור הדרום.
אחמד טיבי: האישה נעלמת, ולרוב היא נרצחת אם עבר הרבה זמן.
אחמד טיבי: אין גופה, אין אישה, אין שם – זה דבר חמור עוד הרבה יותר ממקרה של רצח מפוענח.
אחמד טיבי: זה דבר נורא גם לסביבה שלה: גם למשפחה, גם לשכונה, גם ליישוב.
אחמד טיבי: אפרופו הודעות למשטרה: בדרך כלל כאשר אומרים למשטרה, אתם לא מפענחים ולא מונעים פשע בחברה הערבית ולא מפענחים רצח אז היא קופצת ואומרת, אתם לא משתפים פעולה עם המשטרה.
אחמד טיבי: מה הארגומנט החזק ביותר נגד זה?
אחמד טיבי: זה נשים שמתלוננות לפני כן.
אחמד טיבי: יש תלונה, יש נאשם עם שם, עם אירוע, עם רישום במשטרה.
אחמד טיבי: ובכל זאת האישה נרצחת.
אחמד טיבי: זאת ההוכחה החזקה ביותר שהטיעון על אי שיתוף פעולה הוא טיעון ריק.
אחמד טיבי: הוא תירוץ כדי להסביר למה לא מפענחים את רוב מקרי הרצח.
אחמד טיבי: מאז שנת 2000 ועד היום – 1,207 מקרי רצח בחברה הערבית, אלימות ופשיעה.
אחמד טיבי: לרוב זה פשיעה.
אחמד טיבי: זה סרטן שמאיים למוטט את כל הגוף של החברה הזאת.
אחמד טיבי: גם רצח נשים באופן כללי בארץ, יהודיות וערביות, הוא טרור.
אחמד טיבי: ראש הממשלה כתב אפילו ספר על טרור, ומיכל היטיבה לתאר בדיוק את היחס המזלזל ברצח של רוב הנשים בהשוואה לרצח אחר שטיפול בו מביא דיבידנדים פוליטיים.
אחמד טיבי: לכן, גברתי היושבת-ראש, נכון, יש בעיות חברתיות.
אחמד טיבי: נכון שיש פשיעה וצריך לטפל בה.
אחמד טיבי: אבל הגורם המרכזי בכל זאת הוא השלטון, קרי המשטרה.
אחמד טיבי: והיא לא עושה את המוטל עליה.
עאידה תומא סלימאן: האמת היא שאני מנסה למצוא את הדרך לכל בקשות הדיבור.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להסב את תשומת לבך שאת היחידה שהגעת מהקואליציה לדיון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אין לי מענה חכם במיוחד להסבת תשומת הלב הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: זה מצער אותי בכלל שאסון כמו רצח של נשים או רצח בכלל – גדיעת חיי אדם – שאין בכלל מה לדבר על המשמעות של חיים, של "חביב אדם שנברא בצלם".
שולי מועלם-רפאלי: אין לי, אלא להצטער על כך שרצח של נשים ורצח בכלל הופך להיות שיח פוליטי.
שולי מועלם-רפאלי: עוד לא חשבתי שנגיע למקום הזה, חלילה.
שולי מועלם-רפאלי: כיוון שאני יהודיה אני אגיד בפשטות שרצח של נשים לא ירד עם משה רבנו בתורה מהר סיני.
שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד מתחברת למה שנאמר פה קודם שבתקופה האחרונה זה עוד מאותו דבר.
שולי מועלם-רפאלי: זה נהיה כמעט מובן מאליו.
שולי מועלם-רפאלי: כמעט מובן מאליו שאחרי כל רצח כזה מי שיושב פה ורבים נוספים יביעו זעזוע; כמעט מובן מאליו שאחרי כל רצח כזה נגיד שוב שאין שום ברצח לא רומנטיקה, לא כבוד, כמו שאמר חבר הכנסת טיבי – לא שום דבר שהוא בתוך הגדר של ערכים מוסריים, אנושיים, יהודיים, אחרים.
שולי מועלם-רפאלי: בטח לא מתיישב עם שום התוויה דתית שאף אחד שמחשיב את עצמו כאדם מאמין בכל דבר שהוא מאמין בו לא נמצא.
שולי מועלם-רפאלי: אבל הדבר הכי קשה זה שאנחנו רואים שככל שהמספרים גדלים התגובות פוחתות, ואיזושהי תחושה שאפשר להתחיל את הטיפול ברצח אחרי שמישהי נרצחת.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא יעבוד יותר, חברים - -
<קריאה: תכף אחרי זה זה מתפוגג.
<קריאה: עד הרצח הבא.
שולי מועלם-רפאלי: אי אפשר לטפל ברצח אחרי שהיא נרצחה כי אין כבר במה לטפל.
שולי מועלם-רפאלי: אז צריך להתחיל את הטיפול קודם.
שולי מועלם-רפאלי: חוץ משני השרים שהיו אמורים להיות כאן, לטעמי גם ראש המפלגה שלי, שר החינוך - -