GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הוספנו.
שולי מועלם-רפאלי: כמו בעוד הרבה עוולות זועקות לשמים אבל ניתנות לטיפול - - אני רוצה לדבר רגע מדם לבי: מי שמת זה אבוד.
שולי מועלם-רפאלי: זה רק תהליך שאנחנו יכולים לעשות - -
שולי מועלם-רפאלי: כן, זאת בדיוק הנקודה.
שולי מועלם-רפאלי: לכן אנחנו פה.
שולי מועלם-רפאלי: צריך לבנות מערכת שמשלבת בין משרד החינוך, משרד הרווחה והמשרד לביטחון הפנים בדיוק במטרה למנוע את הרצח הבא.
שולי מועלם-רפאלי: זה מדהים איך אנחנו מגיעים לפה דיון אחרי דיון ולא מצליחים למנוע את הרצח הבא; ואיך כל אחת מהזרועות האלה שהן זרועות של החיים שלנו פה – לא מצליחה להבין את המניעה.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר שאנחנו רואים פה זה עלייה במספר ולא ירידה במספר; עלייה בתכיפות ולא ירידה בתכיפות, ואיזשהו ניסיון להסביר.
שולי מועלם-רפאלי: אי אפשר להסביר ואי אפשר לקבל – רצח נשים חייב להימנע כמו כל רצח אחר.
שולי מועלם-רפאלי: כל יום שעובר, ואנחנו לא בונים את שילוב הכוחות האלה יבא אותנו לעוד דיונים.
עאידה תומא סלימאן: ההערה שלך שגם שר החינוך שהוא ראש המפלגה של שלך, היא נכונה.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שתעבירי אותה.
עאידה תומא סלימאן: תגידי לו שגם אי אפשר להתעלם מהעובדה שמערכת החינוך במדינת ישראל עדיין מחזקת, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: בזה שהיא לא נוקטת את האמצעים הנכונים את האלמנטים שעליהם מתבסס כל רצח וכל מקרה אלים נגד נשים זה לא ישתנה אם לא נשנה.
עאידה תומא סלימאן: אני גם מזכירה שבלתי אפשרי שהמערכות עדיין עובדות כל אחת לבד.
עאידה תומא סלימאן: כלומר החינוך עובד לבד, המשטרה עובדת לבד, הרווחה עובדת לבד.
עאידה תומא סלימאן: זה שהוקמו צוותים בין-משרדיים, בעיני עצם העובדה שהחלנו את הדיון כשאושרה התכנית אבל לא יודעים מה התקציב ולא יודעים כמה יוקצה מהתקציב.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רגילים למצבים שיש תכניות שלא מיישמים אותן.
עאידה תומא סלימאן: אני הנחתי הצעת חוק שמדברת על הקמת רשות למאבק באלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: גוף מתכלל שמזרים את המידע בין המשרדים השונים ומפקח על ביצוע התכניות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שישכילו ויבינו שאם כבר עשו תכנית מישהו צריך לבדוק איך מיישמים את התכנית הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בוועדה נעשה, אבל אנחנו לא גוף יישומי.
עאידה תומא סלימאן: מי שאמור לעשות את זה זה חוק שיקים רשות שתפעל ותפקח עיניים במיוחד מאחר שהרשות לקידום האישה בינתיים לא פועלת מספיק בתחום הזה.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין הדרה מטר מנעמ"ת, בבקשה.
<הדרה מטר: אני מודה לך כיושבת-ראש ולחברות ולחברי הכנסת ולמיכל.
<הדרה מטר: אני קצת מפחדת.
<הדרה מטר: אני נמצאת בתפקיד שלי כבר 22 שנה.
<הדרה מטר: אני עולה לירושלים מדי מספר חודשים עד שנה לדיון מיוחד על רצח נשים.
<הדרה מטר: אני מפחדת מזה שכמו שנאמר כאן זה הופך לשגרה, זה הופך לנורמה, שאנחנו מתרגלים שכבר אין כוחות.
<הדרה מטר: אולי אין כוחות לאותם אנשים שהיו אמורים לשבת כאן על הכיסאות הריקות ולשמוע את אותם דברים - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין של כוחות, זה עניין של אג'נדה.
<הדרה מטר: אחרי ששמעתי גם את הדברים פה והסכמתי לכל מילה שנאמרה וגם בדיונים קודמים שהייתי כאן בוועדה, אני מנסה לחשוב מה יש לי להוסיף מהניסיון שלי לדיון הזה.
<הדרה מטר: נכון שצריך להתמקד בחיבור המערכתי בין הגורמים ובין הזרועות שמטפלות – המשטרה, הרווחה, משרד הבריאות, משרד החינוך – אבל ברמה המערכתית זה לא מספיק.
<הדרה מטר: מה שאנחנו צריכים זה חינוך, אבל לא חינוך רק של הילדים, אלא חינוך של הציבור.
<הדרה מטר: אני זוכרת שכירושלמית בשנות ה-60 פה בעמק היו המון פרחי בר, והיה קמפיין ענקי לא לקטוף את פרחי הבר, והיו פוסטרים בכל מקום.
<הדרה מטר: אבל הדבר המיוחד בקמפיין הזה שמי שקטף בעקבות הקמפיין, התבייש.
<הדרה מטר: אנשים לא התביישו להעיר לאנשים שקטפו.
<הדרה מטר: את זה הייתי רוצה לראות פה – שאנשים לא יתביישו להעיר הערה.
<הדרה מטר: המבחן בשבילי מאוד פשוט.
<הדרה מטר: יש היום המון שיח, אג'נדה, פמיניזם.
<הדרה מטר: המבחן הוא מאוד פשוט – האם הייתי מוכן שידברו או יתנהגו כך לאחותי, לבתי - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לי.
עאידה תומא סלימאן: לא אחותי.
עאידה תומא סלימאן: הוא היה מוכן שיתייחסו אליו ככה?
<הדרה מטר: זה מבחן מאוד פשוט - -
עאידה תומא סלימאן: כי לפעמים לאחותו כן.
<הדרה מטר: ברגע שבן אדם פועל בצורה לא ראויה שהיחידים בחברה – לא המערכות, לא המשרדים, אלא אנחנו לא נתבייש להגיד: עד פה.
איימן עודה: גברתי היושבת-ראש עאידה תומא, אני רוצה לברך על קיום הישיבה הזאת ועל מאבקך הנחוש במשך עשרות שנים למען מטרה נעלה זאת.
איימן עודה: נאמר פה שהשר לביטחון הפנים לא הגיע.
איימן עודה: זאת הייתה אמירה.
איימן עודה: אי הגעתו היא האמירה.
איימן עודה: יש גם אמירה נוספת – בעיקר באוכלוסייה הערבית כשנהרג ערבי אנחנו קוראים להתפטרותו של השר לביטחון הפנים, אבל כשנרצחת אישה ועוד אישה ועוד אישה אף אחד לא מעלה את הדרישה להתפטרות השר לביטחון הפנים.
איימן עודה: לדעתי, זאת גם הפנמה עצמית גם שלנו.
איימן עודה: כלומר האם הרצח על רקע לאומי הוא יותר חשוב ומזעזע, ויש בו יותר אמירה מאשר הרצח על רקע מגדרי?
איימן עודה: האם גם אנחנו הפנמנו את הדבר הזה?
איימן עודה: למה אנחנו קוראים להתפטרותו של השר לביטחון הפנים כאשר יש רצח נשים?
איימן עודה: אני חושב שגם בזה יש אמירה.
איימן עודה: לכן אנחנו, גם חברי כנסת, גם מהאופוזיציה, ואם יש מהקואליציה – אם אפשר למצוא אחד או שניים או שלושה זה חשוב – התנועות הפמיניסטיות החברתיות – אני חושב שצריך להתחיל לאסוף חתימות ולבקש את התפטרותו של השר לביטחון הפנים שהוא שר כושל בכל תחום.
איימן עודה: הרצח המתמשך בין אם זה באוכלוסייה הערבית ואם זה בקרב הנשים האמירה מבחינתנו היא לקרוא להתפטרותו של השר לביטחון הפנים.
איימן עודה: לדעתי, אנחנו צריכים להיות עקביים בדרישה הצודקת הזאת.
עאידה תומא סלימאן: מירי ברנשטיין ממרכז רקמן, בבקשה.
<מירי ברנשטיין: תודה.
<מירי ברנשטיין: אני רוצה להביא את נקודת המבט שלנו במרכז רקמן.
<מירי ברנשטיין: רצח נשים הוא לא תופעה נקודתית.
<מירי ברנשטיין: זה בדרך כלל נקודת שיא של יחסי אלימים בין בני זוג.
<מירי ברנשטיין: זאת תופעה שלצערנו קיימת בכל המגזרים ובכל הדתות.
<מירי ברנשטיין: במרכז רקמן אנחנו מפעילות קו סיוע לנשים בהליכי גירושים.
<מירי ברנשטיין: זה קו סיוע שנותן ייעוץ משפטי לנשים בהליכי גירושים שפונות אלינו.
<מירי ברנשטיין: 50% מהנשים הפונות מדווחות שהן חוו אלימות כלשהי: פיזית, רגשית, כלכלית.
<מירי ברנשטיין: מדובר על נשים מכל שכבות האוכלוסייה, לא רק ממעמד נמוך או נשים מוחלשות.
<מירי ברנשטיין: גם ממעמד בינוני וגבוה מכל הפונות.
<מירי ברנשטיין: לאחרונה נשמעו כל מיני טענות נגד תלונות שווא של נשים על אלימות בזמן גירושין.
<מירי ברנשטיין: שואלים איפה הם היו עד היום.
<מירי ברנשטיין: אישה שקמה ורוצה להתגרש זה לא תהליך פשוט.
<מירי ברנשטיין: היא צריכה להכיר גם בפני עצמה שהיא חווה קשיים בזוגיות.
<מירי ברנשטיין: אם אנחנו רואים ש-50% מהמקרים זה אלימות אז היא צריכה להכיר גם בפני עצמה שהיא חווה את האלימות וגם לצאת איתה החוצה.
<מירי ברנשטיין: זאת אומרת זאת נקודה שאישה יוצאת החוצה גם לבתי המשפט כשהיא מגישה תביעת גירושין וגם היא פונה לפעמים לרשויות כדי להגיד שהיא חווה אלימות.
<מירי ברנשטיין: זאת אומרת הנקודה הזאת של הגירושין היא נקודה שהרבה נשים יוצאות ואומרות, כן, חווינו אלימות.
<מירי ברנשטיין: אז פה אני רוצה להתייחס לעניין התלונות.
<מירי ברנשטיין: תלונות הן דבר רציני ואמתי, והן יוצאות בתחילת הליך גירושין לא סתם ככה כי "לא היו דברים מעולם", אלא מכיוון שזאת נקודה שהאישה מספיק חזקה כדי להתלונן.
<מירי ברנשטיין: כאן אני קוראת למשטרה להתייחס ברצינות לכל התלונות של נשים בהליכי גירושין שמתלוננות על אלימות במשפחה.
<מירי ברנשטיין: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת ג'מעה אזברקה, בבקשה.
ג'מעה אזברגה: גברתי היושבת-ראש, חברים, אני הייתי גם בדיון הקודם וראיתי את החלטת הממשלה 2345 שמסודרת עם החלטה של ראש הממשלה, עם שרים.
ג'מעה אזברגה: הוא עשה מערך רציני ומכובד ומתוקצב כדי למנוע פוליגמיה.
ג'מעה אזברגה: אני ציפיתי שיהיה פה נציג.
ג'מעה אזברגה: אני מתחבר למה שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי בעניין ההיעדרות של הקואליציה.
ג'מעה אזברגה: אני ראשון המצטרפים למה שקרא חברי איימן עודה להתפטרותו של השר לביטחון הפנים.
ג'מעה אזברגה: בתופעה של רצח נשים יש שני סוגים: רצח של נשים שיודעים עליהם ולא מפענחים, ורצח שבו האישה מוגדרת נעדרת, אבל היא נרצחה בינתיים.
ג'מעה אזברגה: התופעה צריכה להדאיג את כולנו, לא משנה מאיזה מגזר.
ג'מעה אזברגה: ברגע שהמשטרה רוצה היא יכולה.
ג'מעה אזברגה: ראינו בשבוע שעבר שהמשטרה כבר הציגה את המכשור המשוכלל שיש לה שהם יכולים להגיע לחפירה של 4 מטרים עם דחפורים ועם מכשירים משוכללים, והיא כבר עצרה אנשים.
ג'מעה אזברגה: אם רוצים אין זו הגדה.
ג'מעה אזברגה: אני חושב שהמשטרה לא באמת רוצה.
ג'מעה אזברגה: אנחנו שואלים שאלה פשוטה: משנת 2000 עד היום נרצחו 1,207 ערבים שאחד רצח את השני אולי – כמה פענחו?
ג'מעה אזברגה: הייתי מצפה שהשר לביטחון הפנים יהיה פה ויגיד לי כמה רציחות פוענחו מתוך 1,207.
ג'מעה אזברגה: הבנתי שבמגזר היהודי פענחו 100% מרציחות הנשים.
ג'מעה אזברגה: כמה פוענחו במגזר הערבי?
ג'מעה אזברגה: זאת שאלה.
ג'מעה אזברגה: לפחות מי שנמצא בשלטון בקואליציה צריך לתת תשובות למי שנמצא באופוזיציה.
ג'מעה אזברגה: העניין צריך להיות מקיף.
ג'מעה אזברגה: זה לא מספיק רווחה.
ג'מעה אזברגה: גם הרווחה עצמה לא עושה לפעמים את העבודה כמו שצריך.
ג'מעה אזברגה: אני מטפל עכשיו במקרה מ-3 בינואר 2017 של אישה מתל-שבע עם ארבעה ילדים שנעדרת.
ג'מעה אזברגה: היא התגרשה מבעלה ועד עכשיו היא נעדרת.
ג'מעה אזברגה: מ-3 בינואר 2017.
ג'מעה אזברגה: דיברתי עם קצין המשטרה של תחנת שוקת – אין לו תשובות; עורך-דין שלקחתי כדי שייתן תשובות הכריח את המשטרה לתת תשובות, ואין תשובות; השר לביטחון פנים לא מחזיר אפילו תשובה למכתבים.
ג'מעה אזברגה: זאת הפקרות.
ג'מעה אזברגה: ברגע שנוצר מצב שלא מעניין את השלטון כלום זאת התוצאה.
ג'מאל זחאלקה: אני לא חושב שהכיסא הריק משנה הרבה כי וינסטון צ'רצ'יל אמר: "מולי יש כיסא ריק שעליו יושב ראש האופוזיציה".
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שארדן היה יושב עליו, אבל הכיסא היה נשאר ריק כי הוא אטום לגמרי לעניין הזה, ואם הוא היה בא הוא היה רק נותן תירוצים ומדבר לפרוטוקול.
ג'מאל זחאלקה: אני לא מזהה בדל של סימן שהממשלה, ראש הממשלה או השר הממונה על המשטרה שינו במשהו את גישתם לנושא החמור הזה.
ג'מאל זחאלקה: אבל אני רוצה להעלות שאלה אחת שהתשובה עליה צריכה להיות במשטרה, אבל כולנו צריכים לפקח על המשטרה בשאלה הזאת: האם מדובר בכרוניקה של רצח ידוע מראש?
ג'מאל זחאלקה: רצח שאין מה לעשות – משהו דטרמי
ג'מאל זחאלקה: ניסטי – או שיש מה לעשות?
ג'מאל זחאלקה: במקרה הזה להבדיל ממקרים אחרים, כפי שאמרת, גברתי היושב-ראש, 80% ממקרי הרצח היו של נשים שהודיעו והתלוננו.
ג'מאל זחאלקה: כלומר המשטרה ידעה שיש בעיה.
ג'מאל זחאלקה: לכן השאלה הפשוטה שאני מעלה כאן היא האם בין התלונה או אפילו לא התלונה, אלא הידיעה שמגיעה לתחנת המשטרה שיש אלימות נגד אישה, שיש סכנה לאישה הזאת – לבין הרצח שלה, ולאחר הרצח האם ישבו במשטרה וניתחו מה קרה כאן?
ג'מאל זחאלקה: האם יכלו לעשות משהו כדי למנוע את הרצח וללמוד מזה למנוע את הרצח הבא?
ג'מאל זחאלקה: או שהמשטרה תגיד, לא, אין לנו מה לעשות פה.
ג'מאל זחאלקה: הם צריכים לבוא לכאן.
ג'מאל זחאלקה: אני הגשתי שאילתה לשר ושאלתי את השאלה הספציפית הזאת שאם תהיה עליה תשובה יימנעו מרבית מקרי הרצח כי כאן יש עניין ממוקד עם שמות, עם כתובות, עם המון אינפורמציה.
ג'מאל זחאלקה: לא משהו דיפוזי שאתה לא יודע מה קורה באיזשהו בית עם אנשים שיושבים באיזשהו חדר.
ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא יודעת הכול.
ג'מאל זחאלקה: אבל כאן המשטרה יודעת.
ג'מאל זחאלקה: מה המשטרה עושה בעניין הזה?
ג'מאל זחאלקה: האם לאחר ניתוח כל המקרים האלה בין התלונה לבין הרצח יש דברים שחוזרים על עצמם או שמדובר בתופעה לא-אנושית שכל מקרה הוא לגופו וכל מקרה שונה לגמרי מהמקרה השני?
ג'מאל זחאלקה: זה לא מתקבל על הדעת.
ג'מאל זחאלקה: כי הדעת נותנת שאם דברים חוזרים על עצמם לאורך שנים אז יש כאן תופעה וסימנים שהמשטרה יכולה לזהות אם יש כאן מסוכנות גבוהה שנגעה לרצח, ולמנוע - -
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת זחאלקה, נא לצמצם.
ג'מאל זחאלקה: - - ואני לא ראיתי את זה.
ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי מהמשטרה על הכשלים שלה.
ג'מאל זחאלקה: המשטרה מפרסמת רק הצלחות.
ג'מאל זחאלקה: שיגידו כאן – או מישהו אפילו עשה מחקר על המשטרה – נגיד, ברצח הגברת מנצור מטירה או כל הנשים האלה שהתלוננו – מה עשו איתם?
ג'מאל זחאלקה: מי אחראי לרצח הזה?
ג'מאל זחאלקה: האם המשטרה יכולה לרחוץ בניקיון כפיים ולהגיד, ידנו לא שפכה את הדם הזה?
ג'מאל זחאלקה: לדעתי, ההבדל הוא בין כוונה וביצוע לבין העלמת עין הוא לא גדול.
ג'מאל זחאלקה: הוא מאוד קטן.
ג'מאל זחאלקה: לפעמים העלמת עין גרועה מכוונה תחילה.
עאידה תומא סלימאן: קרן גרינבלט, מנהלת קואליציית שותפות.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לצמצם אפילו לשתי דקות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מתחילים להיות לחוצים.
<קרן גרינבלט: אני מייצגת כאן את קואליציית "שותפות" שהיא 15 ארגוני נשים מכל הסוגים והצבעים במדינת ישראל; נשים יהודיות, ערביות, אתיופיות, בדואיות, דוברות רוסית.
<קרן גרינבלט: אנח עומדות היום בסולידריות לא רק עם נשים שנרצחו, אלא גם עם כל האלפים שנמצאות היום תחת איום באלימות ורצח.
<קרן גרינבלט: אני רוצה לומר כאן אף על פי שהם לא נמצאים, לשר ארדן, לשר כץ ולראש הממשלה שלא טורחים לבוא לדיונים על כאלה זוטות שהאדישות של הדרג הפוליטי ואזלת היד של הרשויות מעידות על דבר אחד: שנשים הן לא אזרחיות המדינה שלהם.
<קרן גרינבלט: כשאנחנו נקטלות מדי שבוע ומדי חודש במה שאיננו אלא טרור מגדרי כמו שהוגדר כאן, ואתם לא עושים דבר, ואפילו לא מתבטאים בעניין?
<קרן גרינבלט: הטרור הזה אינו חי בבועה.
<קרן גרינבלט: האווירה במדינת ישראל היא של התרת הדם; הפערים הכלכליים והעוני מביאים לאלימות; הגזענות הממוסדת מביאה לאלימות; אזלת היד מול ההסתה ברשתות וההסתה של ארגוני הגברים המהלכים אימים ומסיתים לאלימות כלפי עובדות סוציאליות ופעילות פמיניסטיות – אזלת היד הזאת גם מביאה לאלימות כלפי נשים.
<קרן גרינבלט: כדי לעצור את העוול הזה צריך לטפל בכול ולא רק במשטרה ולא רק ברווחה ולא רק בחינוך ולא רק בעוני, אלא בכל הדברים האלה יחד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, אין סיבה בעולם שמאשרת רצח ובמיוחד רצח נשים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה טופל במפורש – אני מדבר מהצד של דת האסלאם – שבמידה שלא מסתדרים במשפחה הדרך פתוחה לגירושים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הדרך רשומה בפסוק הקוראן (אומר דברים בשפה הערבית).
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה אומר?
עבד אל חכים חאג' יחיא: או שממשיכים בטוב או שנפרדים ביותר טוב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: למה יותר טוב?
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יכול להיות שיש בנים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם אם נפרדים לא צריכים לרצוח זה את זה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית, הנושא הזה שדיברו עליו, כבוד המשפחה, לא קיים במונחים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה לפני תחילת האסלאם בתקופת הבורות – אל-ג'היליה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז היו חופרים קבר לבת כשהיא נולדה וקוברים אותה חיה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מחשש שאם תגדל יהיה מצב שמישהו ייקח אותה כאסירה, וזה יפגע בכבוד המשפחה מראש.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז פסוק הקוראן אמר במפורש (אומר דברים בשפה הערבית) – אין סיבה שאתם רוצחים אותה חיה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתם רוצחים אותה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת העמדה של דת האסלאם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו נפתח בציבור את המובנים האלה שזה בניגוד לדת – כי חלק מהאנשים הולכים לכיוון הזה, וחושבים שהם עושים מצווה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר במפורש שזה חד-משמעית בניגוד לאסלאם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אנחנו צריכים לעשות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הרי לא נוכל לתת את ההבנה באסלאם לכולם, אבל לפחות את האמירה הזאת אנחנו צריכים להגיד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה אנחנו עושים פה בארץ?
עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול עניין הרצח בכלל – כל עוד רואים את הדוגמות של מקרי רצח משנים קודמות שלא פוענחו, זה מעודד את זה שמתכוון לרצוח.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר לעצמו, אני ארצח, ואני אמשיך לחיות את החיים הנורמליים שלי כאילו לא עשיתי כלום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה למשטרה – אם לא מפענחים זאת בעיה כי זה יעודד את הרצח הבא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית אנחנו צריכים את העבודה המערכתית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הרווחה צריכה לקחת את החלק שלה; המשטרה, החינוך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מתי רוצחים?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שסיימו את הלימודים בתיכון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה לא מקבלים דגש?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מבקש שגם זה יהיה חלק מההמלצות או הדרישות שלנו שהפרק הזה ייכנס לחינוך בגדול, ביישובים הערביים במיוחד, שיהיה חלק ממערכת הלימודים וחלק משעת מחנך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בלי זה אנחנו נמשיך לסבול.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מגיע לנו לא לסבול, אלא מגיע לנו לחיות בכבוד.
עאידה תומא סלימאן: אינשירח חורי, מנהלת מרכז טיפול למניעת אלימות בעכו.
<אינשירח חורי: תודה, גברתי יושבת-ראש הוועדה.
<אינשירח חורי: אני רוצה לדבר על אישה שמאוימת ועדיין לא נרצחה, ובמזל היא בחיים.
<אינשירח חורי: היא אישה ערבייה, במקור מכפר ליד עכו.
<אינשירח חורי: היא גרה בעכו.
<אינשירח חורי: בת 40, גרושה.
<אינשירח חורי: היא נורתה פעמיים.
<אינשירח חורי: ב-2014 היא נורתה על-ידי רעול פנים שאנחנו יודעים שזה היה החבר שלה.
<אינשירח חורי: האישה הייתה במקלט כמה ימים ויצאה מהמקלט, ושוב נורתה ב-2016, ושוב נכנסה למקלט ושוב יצאה.
<אינשירח חורי: ב-2015 נדלקו נורות אדומים במשרד הרווחה בנוכחות המשטרה.
<אינשירח חורי: אחרי הירי הראשון היא לא הוגדרה כאישה מאוימת ברצח, אלא רק אחרי הירי השני.
<אינשירח חורי: היא מסתובבת בפחד.
<אינשירח חורי: היא הייתה מטופלת במרכז, סיימה טיפול.
<אינשירח חורי: יש תחושה כאילו אין מה לעשות, יש חוסר אונים.
<אינשירח חורי: אתמול דיברתי איתה, ואני רוצה להשמיע את המילים שלה: "המשטרה אומרת לי שהחבר שלי הולך לרצוח אותי.
<אינשירח חורי: אומרים לי, תברחי לחו"ל.
<אינשירח חורי: אני חיה מביטוח לאומי.
<אינשירח חורי: לאן אלך?
<אינשירח חורי: לא יודעת קרוא וכתוב.
<אינשירח חורי: הפתרון מבחינתי שיעצרו אותו.
<אינשירח חורי: לפני חודש הוא מתקשר אלי ואומר לי, - - - את הפייסבוק.
<אינשירח חורי: נמאס לי ללכת למשטרה.
<אינשירח חורי: אם המשטרה הייתה רוצה לעזור, הייתה עוזרת ולא היו נשים נרצחות כל שני וחמישי" – בתחושה שלה, שהמשטרה לא עוזרת לה.
<אינשירח חורי: "החבר שלי רצה לתת למישהו סכום של 50 אלף שקלים כדי לשרוף לי את הפנים.
<אינשירח חורי: הבחור הגיע אלי וחשף את הסיפור, ואמר לי, 'אמרתי לחבר שלך שלאישה לא אעשה את זה.
<אינשירח חורי: אם זה היה גבר הייתי עושה את זה'.
<אינשירח חורי: טוב שאני עדיין צוחקת, טוב שאני עדיין מדברת, וטוב שאני הולכת ברחוב.
<אינשירח חורי: אני לא ישנה בלילות.
<אינשירח חורי: אני הולכת לפסיכיאטר ומקבלת כדורים כדי שאוכל לישון".
<אינשירח חורי: זה ממש מקרה ש- - - בחיים, האישה מפחדת.
<אינשירח חורי: אנחנו כעובדים סוציאליים, עם כל ההאשמות ועם כל התלונות מרגישים שצווי הגנה לא עוזרים; מקלטים, לצערי הרב – אישה נכנסת למקלט ויוצאת, והאיום והפחד נשארים עדיין.
<אינשירח חורי: זה המצב.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך, אינשיראח.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני עצמי גם עוקבת אחרי המקרה.
עאידה תומא סלימאן: זה הגיע אלי, ואני מטפלת בזה – לא בהרבה הצלחה, לצערי הרב, אבל אני מכירה את המקרה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא ייעשה מעשה - -
עאידה תומא סלימאן: יש כמה וכמה פניות כאלה שאני באופן אישי עוקבת אחריהן.
<אינשירח חורי: הגבר לא הואשם על ירי.
<אינשירח חורי: הוא נכנס לכלא על אלימות, אבל לא על ירי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שאם המשטרה ופרקליטות המדינה לא יעשו מעשה היא חיה על זמן שאול.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב - - - בכל רגע.
עאידה תומא סלימאן: היא חיה על זמן שאול.
עאידה תומא סלימאן: האישה הזאת ספציפית חיה על זמן שאול.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין רותי אלדר מארגון משפחות נרצחים ונרצחות.
<רותי אלדר: שלום.
<רותי אלדר: תודה על רשות הדיבור.
<רותי אלדר: אני, לצערי, מייצגת ארגון שמאגד בתוכו משפחות שלמרבה הצער, מישהו במשפחה נרצח, ובעיקר נרצחה – שזה נושא הדיון.
<רותי אלדר: לארה, יושבת-ראש הארגון, הבת שלה נרצחה על רקע שנוהגים פה לומר "רומנטי" - -
עאידה תומא סלימאן: פה לא אומרים את זה.
<רותי אלדר: - - כמובן, אנחנו מדברים על קנאה, על אובססיות, על משטור התנהגות ועל מניעים דומים לאלה שהם הגורם לרצח של נשים.
<רותי אלדר: אני לא רוצה לחזור על הדברים שנאמרו.
<רותי אלדר: אני, כמובן, מסכימה פה עם כולם.
<רותי אלדר: כל אחד העלה פה פן מאוד קשור.
<רותי אלדר: אבל אני רוצה להעלות פן נוסף שעוד לא נאמר פה, שהשרשרת של ההתייחסות צריכה להיות בשלבים החל מהמודעות שדיבר עליה חבר הכנסת בהלול, שבלעדיה לא תהיה מניעה, וכמובן, אם קורה משהו צריכה להיות ענישה, ובאמצע צריכה להיות ההרתעה.
<רותי אלדר: פה שלובים גורמים לא רק של החינוך, הרווחה והמשטרה שדיברו עליהם, אלא גם בקצה השני, של מערכת הפרקליטות והמשפט.
<רותי אלדר: אני דווקא מתחברת לדברים שלך שלמרבה הצער, הם נוקטים טרמינולוגיות מאוד חמורות על התפקיד שלהם במניעה ועל התפקיד שלהם בהרתעה.
<רותי אלדר: למעשה, כשזה מגיע לפתחם – כמו שאת אומרת לא הוגש כתב אישום על ירי – אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד מקרים של חבלה בנסיבות מחמירות וניסיונות רצח, ובסופו של דבר כשמגיעים לבית המשפט או שמלכתחילה מוגשים כתבי אישום מקלים או בסופו של דבר נעשית עסקת טיעון, ואנשים יוצאים כמעט ללא כלום.
<רותי אלדר: זה גם אחרי שבית המשפט עצמו נוקט טרמינולוגיה מאוד מחמירה כלפי אותם מקרים.
<רותי אלדר: לדעתי, כל המערכת הזאת החל מהקצה הראשון שהוא החינוך וכלה בקצה האחרון שהוא בית המשפט ואפילו בתי הסוהר שמשחררים שחרור מוקדם אנשים מהסוג הזה – כל המערכת הזאת צריכה להתגייס ותשומת הלב צריכה להיות על השילוב של כל הגורמים, ושגם מערכת המשפט לא רק תדבר על התפקיד שלה, אלא גם תיישם אותו בשפיטה ובענישה ברמה שזה צריך להיות.
עאידה תומא סלימאן: נאילה עוואד, מנכ"לית נשים נגד אלימות.
<נאילה עוואד: כל פעם שאני מגיעה לפה אני שואלת את עצמי כבר 20 שנה – בשביל מה אני מגיעה?
עאידה תומא סלימאן: אבל את מגיעה.
<נאילה עוואד: בכל זאת אני מגיעה כי צריך לזכור את הנשים שנרצחו.
<נאילה עוואד: צריך לזכור את השמות שלהן, וצריך להאשים את הגורמים האחראים לרציחותיהן; אם זה החברה – ואני נאבקת מול החברה.
<נאילה עוואד: אנחנו הפמיניסטיות נאבקות וממשיכות להיאבק מול החברה שלנו הפטריארכלית; אם זה גורמי המשטרה – שאם עכשיו אני אתן לכם את השמות של הנשים שנרצחו מרמלה, מלוד ומיפו מ-2011 ועד 2017 ותיתנו את הדין האם פוענחו תיקים, ולא רק פוענחו – כי כפי שהזכרת חברת הכנסת חנין, פענוח זה גם עצורים שישחררו אותם אחרי שלושה ימים.
<נאילה עוואד: האם הוגשו כתבי אישום?
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שבקרוב יענו על השאילתה שלי, ואז נדע.
עאידה תומא סלימאן: שלחתי את כל השמות.
<נאילה עוואד: מ-2011 עד 2017 ברמלה, בלוד וביפו 16 נשים נרצחו.
<נאילה עוואד: משנת 2016 עד היום 15 נשים ערביות נרצחו.
<נאילה עוואד: גם היום המשטרה משתמשת בעוד פתרון – צו איסור פרסום.
<נאילה עוואד: פתאום יש צווי איסור פרסום על רצח נשים.
<נאילה עוואד: אני מבינה את התהליך של עדויות וחקירות, אבל אחרי חודש אי אפשר להבין צווי איסור פרסום.
<נאילה עוואד: ואז אין אף אחד שישאל מי רצח את אותה אישה כי זה קרובי משפחה; הארגונים הפמיניסטיים הם קשורי ידיים כי אין להם הזכות לעקוב מה קורה עם מקרי הרצח, מי הפושעים ומי הפושעים.
<נאילה עוואד: ואז פונים לחברי הכנסת ומגישים שאילתות בנושא – ואין מענה.
<נאילה עוואד: והרוצחים מסתובבים.
<נאילה עוואד: כל אחת מאתנו מאוימת.
<נאילה עוואד: אנחנו חיות בטרור, כי אין הביטחון.
<נאילה עוואד: במיוחד כשאנחנו מדברות על החברה הערבית – כאשר אנחנו מדברות על נשק שמסתובב, ואין גורמי משטרה שצריכים לפעול כדי לחסל אותו.
<נאילה עוואד: כולם יודעים מאיפה הנשק זה.
<נאילה עוואד: זה מהצבא של מדינת ישראל.
<נאילה עוואד: המקור שלו חוקי, אבל אם הוא מסתובב בינינו הוא לא חוקי.
<נאילה עוואד: באתי הבוקר לברך את התכנית שאושרה במשרדים בשם פורום ארגונים ומפעילות מקלטים.
<נאילה עוואד: אבל כאשר אני שומעת על הצעה של 7 מיליון לסוף השנה ועל אי ידיעה אם יש תקציב או לא, אנחנו נמשיך באידיאולוגיה של כיבוי שריפות.
<נאילה עוואד: לקבל את המעט, ותגידו תודה – תודה שמדינת ישראל מגינה על חייהן של נשים; תודה שהמשטרה תפסה מישהו ויצאה לתקשורת – הנה, פענחנו עוד מקרה רצח.
<נאילה עוואד: תודה.
<נאילה עוואד: נמאס לנו להגיע לכאן ולשמוע את אותן מילים ולהצהיר את אותן הצהרות.
<נאילה עוואד: כבר 25 שנים .
<נאילה עוואד: "נשים נגד אלימות" פועלת ומדברת בשטח ונאבקת מול כל אנשי הדת ומנהיגים והנהגה, ועדיין המדינה לא עושה את המקסימום.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלכולכן יש הרבה מה להגיד.
עאידה תומא סלימאן: אני עצמי יכולתי לדבר שעתיים בישיבה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו חייבות איכשהו לשמוע את כל מי שדיבר.
עאידה תומא סלימאן: תמי פרח, ביקשת לתת עדות, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: שבי פה ליד המיקרופון ותנסי לדבר כמה שיותר בקצרה כי הכי קשה זה לעצור מישהי שנותנת עדות.
<תמי פרח: אני תמי פרח.
<תמי פרח: אני עצמי חוויתי אלימות לאורך שנים.
<תמי פרח: כשאני התלוננתי ברגע הכי חלש שלי הייתי צריכה להתמודד מול רשויות הרווחה, מול שופטת שזאת סיטואציה לא הכי נעימה, מול משטרה שמסמסה את התלונות אף על פי שהבאתי גם תמלולים וגם הקלטות, ואחרי שש שנים סגרה תלונה עיקרית על סעיפי סל.
<תמי פרח: חלק מהתלונות נסגרו מכיוון שדמי מותר, כי אני מתגרשת.
<תמי פרח: אפרופו מתגרשות – דמי מותר.
<תמי פרח: פקידת הסעד כתבה בחלק מהמקרים שעדיף לברר את התלונה באזרחי ולא בפלילי – שזה המקום לברר את התלונה.
<תמי פרח: אחרי כל הדברים האלה נסגרו התלונות.
<תמי פרח: הבן אדם טוען תלונות שווא – מה פתאום.
<תמי פרח: לא מספיק שחייתי בטרור – אני לא מתה היום כי ברחתי מקדימה מאלימות, הרגשתי מאוימת, ואני משלמת על זה היום בגלל שברחתי.
<תמי פרח: היום אני חיה בירושלים.
<תמי פרח: הילדים שלי נמסרים לידי הגבר האלים.
<תמי פרח: היום הם לומדים בדיוק איך להיות גבר אלים.
<תמי פרח: זאת תוצאה ישירה של חוסר טיפול, חוסר תיאום, חוסר מודעות.
<תמי פרח: אנשים לא מבינים.
<תמי פרח: לחוסר הטיפול ולאטימות הזאת יש השלכות.
<תמי פרח: זה שימור של אלימות, דורית.
<תמי פרח: אני חייתי בפחד.
<תמי פרח: ומספיק שאישה באה ואומרת, אני מפחדת, תעזרו לי.
<תמי פרח: אחרי התלונה הראשונה במשך שנה וחצי חייתי בפחד מדהים.
<תמי פרח: לא יכול להיות שאנשים מתעלמים מזה.
<תמי פרח: היום אני פשוט לא מתלוננת.
<תמי פרח: כשקורים דברים – וקרו דברים – אני לא התלוננתי כי אין מה שייעשה עם זה.
<תמי פרח: אתה יוצא הכי מטומטם שיש.
<תמי פרח: גם התלוננת וגם לא קרה כלום.
<תמי פרח: הוא מקבל רישיון להרוג במקרים האלה.
<תמי פרח: הוא מקבל רישיון להמשיך את האלימות.
<תמי פרח: אנחנו כאן מדברים, ואני מאוד מצטערת שהשר ארדן לא הגיע, אבל מאוד שמחה שיש כאן מספיק אנשים שכן אכפת להם.
<תמי פרח: אני באתי כי אכפת לי.
<תמי פרח: אכפת לי ממני, ואכפת לי מעוד הרבה נשים.
<תמי פרח: נשים שהיום מעדיפות לא להתלונן, מעדיפות לא להתגרש – ואני פגשתי לא מעט נשים כאלה – לא להתלונן ולא לטפל בבעיה ולהישאר שם כי אחרי זה הטרור הכלכלי והטרור הנפשי והחברתי נמשכים, ולאף אחד לא אכפת.
<תמי פרח: יש לי ליפסטיקה שאומרת, למיטב הבנתי הלא משפטית, הייתה אלימות בבית?
<תמי פרח: הילדים במשמורת משותפת.
<תמי פרח: ברור שאי אפשר לעשות את זה.
<תמי פרח: היום הגעתי למצב שהילד שלי בשליחות מסוימת ממשיך את האלימות שלו, ואני לא אפרט יותר מזה.
<תמי פרח: לא יכול להיות ששופטת ביחס לילדים וביחס לרכוש כותבת שמכיוון שהייתה אלימות בבית היה טיפול, ובגלל שהיה טיפול אין שיתוף, אז אין רכוש.
<תמי פרח: הזוי.
<תמי פרח: זה לא העניין של הקטנוניות של הרכוש, זה העניין שבסופו של דבר אישה נשארת באותו מקום שהיא התלוננה בלי יכולת לטפל לא כלכלית, בלי יכולת לטפל חברתית, לא נפשית, לא כלום.
<תמי פרח: הייתה כאן הצעה למרכז עם שיתוף פעולה של כולם.