GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: ומה הולך להיות עם השנה הזו עם ה-10 מיליון.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן כן לקבל את ההמלצה ואנחנו נוציא לכם ואני חושבת שהגיע הזמן לקיים דיון רציני על לפתוח בתהליך ייעודי.
עאידה תומא סלימאן: תהליך ייעודי לחיזוק התשתית הקיימת כדי לספק באמת טיפול בקהילה יותר מאשר לחכות עד שנגיע לשלב של אשפוזים ואשפוזים כפויים.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השלישי, אני כן אמליץ ואפעל כדי שהמשרד ישקול לתמוך בארגונים שנותנים טיפולים כאשר בינתיים המערך הציבורי לא יכול לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: ולו לתקופה מסויימת כדי למצוא פתרון.
עאידה תומא סלימאן: אני אדרוש ממשרד הבריאות פעם אחת ולתמיד לקבל ריכוז של הנתונים.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שלא יודעים למשל, כמה מטופלים במערכות הקיימות.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שמשרד הבריאות לא יודע עם איזה בעיה הוא מתמודד.
עאידה תומא סלימאן: מה גודל הבעיה.
עאידה תומא סלימאן: כי בעצם זה מה שנאמר לי, ברגע שאתם לא יודעים כמה מטופלים ומטופלות יש, כמה מאובחנים ומאובחנות יש זה אומר אנחנו לא מכירים טוב את הבעיה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבקש - - -
<קריאה: כי אנשים בורחים לשירותים הפרטיים.
עאידה תומא סלימאן: יש למשרד את הדרכים שלו.
עאידה תומא סלימאן: משרד ממשלתי יכול למצוא את הדרך לעשות את איסוף הנתונים הנכון.
עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי גם על העניין של הפרוטוקול הטיפולי הנכון, שאין אחידות בפרוטוקול הטיפולי או לא ברור כל כך הפרוטוקול הטיפולי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: גם מעניין מאוד מה שנאמר על העניין של אשפוז כפוי.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש אדוני שתשלח לנו איזשהו נייר עמדה בנושא הזה של עמדת משרד המשפטים.
<דניאל רז: אנחנו נשלח ואני גם יכול להגיד שאנחנו נעלה את זה מבחינתנו גם בפן המשפטי - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש לכם מה שנקרא, קבינט ממשלתי, או ממשלה שאפשר דרכה להעביר את המידע ביניכם.
<דניאל רז: כן.
<דניאל רז: כי אנחנו בקשר, כמובן, עם משרד הבריאות, ייעוץ וחקיקה.
<דניאל רז: אבל מעבר לזה אנחנו גם נגיש, אם יש צורך, עתירות לבית משפט, על מנת שהדברים יצטרכו לקבל פתרון.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש גם כל הנושא של הדרכות שאני ארצה לדעת מידע ברור על מה מקבלים עובדי השירות הציבורי מסל ההדרכות הקיים או מה בדיוק אתם מספקים להם.
עאידה תומא סלימאן: כי לפי מה ששמעתי פה הם לא מקבלים הדרכות וזה חמור ביותר גם לבריאותם הנפשית וגם למטופלים שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכל מי שהגיע והגיעה ותודה לכם.
<קריאה: להכניס את משרד החינוך גם - - -
עאידה תומא סלימאן: למשרד החינוך אולי נצטרך, למרות שנציגת משרד החינוך נמצאת איתנו, נצטרך לדבר על זה אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ניסינו לחכות כדי שיהיה לנו את רוב המשתתפים ומשתתפות שנרשמו לדיון הזה ואת האמת, נרשמו כ-80 איש ואישה לדיון הזה, אבל לצערנו הלחץ בכניסה הוא אדיר ואנשים מאחרים, לא נוכל למשוך את זה עוד הרבה זמן כי יש לנו עוד דיונים היום בוועדה, נצטרך להתחיל ואני רוצה לפתוח את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי ואנחנו היום במסגרת יום מיוחד בכנסת, שהוקדש לנושא העוני, אנחנו דנים בחוסר ביטחון רפואי ותזונתי בקרב נשים החיות בעוני.
עאידה תומא סלימאן: היום בכנסת אנחנו מציינים את יום המאבק בעוני וזו יוזמתם של חבר הכנסת אכרם חסון, חבר הכנת אלי אלאלוף וחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף ועוד שניים שלושה חברים, אבל אני חושבת שהיטיבו לעשות בלהקדיש יום מיוחד בכנסת להעלות את הנושא על כל היבטיו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רגילים להתייחס לנושא של העוני והמאבק בעוני, אני לא מדברת על הארגונים שעוסקים בזה יום יום – אבל בכנסת בדרך כלל מתייחסים ומקדישים לזה זמן כאשר עולה הדוח של ביטוח לאומי או בשנה האחרונה גם בדוח של ארגון לתת, גם התייחסנו לנושא הזה והקדישה הכנסת בשנים שעברו לפעמים יום מיוחד.
עאידה תומא סלימאן: למרות שבעיני אנחנו אמורים – ואנחנו אכן מתעסקים, אם היינו שמים לב – בנושא של עוני יום יום, כאשר אנחנו מדברים ומדברות על נושאים אחרים שקשורים לחיים של הקבוצות המוחלשות בתוך החברה הישראלית.
עאידה תומא סלימאן: רבים מתייחסים ותופסים את העוני כמכת גורל, כי ברוב המקרים או נולדת למשפחה ענייה, רוב הסיכויים שתגדלי להיות עניה ותהיי ילדה עניה ותתפתחי כילדה עניה שאין לה גישה לאפשרויות ולאופציות להתפתח מעבר לזה, אבל אי אפשר לטעות ולחשוב שההתפתחות בצורה כזו – היא לא עניין של גורל אלא עניין יותר של מדיניות.
עאידה תומא סלימאן: תוצר של שיטת ממשל המסת
עאידה תומא סלימאן: מכת על כח פוליטי ועל חלוקה לא שוויונית ולא צודקת של משאבי המדינה.
עאידה תומא סלימאן: אם מקבלי ההחלטות היו עם ראייה חברתית כוללת, הנשענת על ערכים של צדק חלוקתי ושוויון ערכי, אולי היו גורמים להרבה קבוצות באוכלוסייה לא להיות מוחלשות ולא להיות עניות וסובלות מהתופעות המתלוות לעוני הזה.
עאידה תומא סלימאן: במצב שבו מספר קטן של משפחות, שלפעמים סופרים אותן על שתי הידיים ולפעמים על שלוש ידיים, מספר קטן של משפחות במדינה נהנות מעושר בלתי נתפס, ותאמינו לי, אני אחת מהנשים שלפעמים אני לא תופסת מה אנשים עושים על כל הכסף הזה שיש להם ולמה הם צריכים אותו בכלל, כל כך הרבה, אבל כנראה לאגור ולצבור כסף זה לצבור כח גם.
עאידה תומא סלימאן: במצב שיש מספר קטן של משפחות שנהנות מעושר בלתי נתפס, הרוב הגדול של האוכלוסייה במדינת ישראל צריך להתחרות על חלק מאד קטן מעוגת המשאבים והתקציבים במדינה הזו.
עאידה תומא סלימאן: כמובן אפשר לדבר רבות על סדרי העדיפויות ועל איך בעצם אפשר למגר את תופעת העוני, אבל בכדי שנתפכח כולנו ונבין שצריך כן להלחם בתופעה ובבעיה העיקרית שנקראת עוני, צריכים גם לקבל איזו שהיא הבנה שענין העוני הוא לא עניינים של העניים אלא הוא עניין לכלל החברה הישראלית ובסופו של דבר, אם יישאר ואם יגדלו המספרים והסטטיסטיקה – והם אכן גדלים - וכמה שאפשר מנסים לעשות או להגיש סטטיסטיקות שקצת מקלות עם המצב, אבל אנחנו יודעים.
עאידה תומא סלימאן: לאחרונה, בדוח של לתת אם אני לא טועה, לא, זה היה דוח אחר שדיבר על עליה במספר המשפחות ששני בני הזוג עובדים ובכל זאת הם עניים.
עאידה תומא סלימאן: ב-10 השנים האחרונות, אם אני לא טועה, נאמר שמספר המשפחות העניות ששני בני הזוג הם עובדים קפץ לפי 5 מהמספר לפני 10 שנים, זה מחריד לשמוע את זה.
עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו מתמקדות בנשים ואני יודעת שהרבה מכן ידברו על משפחות חד הוריות שעומדות בראשן נשים, אבל אני רוצה להזכיר לכולנו שנשים גם נמצאות במשפחות שהן משפחות לא חד הוריות, אלא משפחות – לא רוצה להגיד נורמטיביות ולא רוצה להגיד נורמליות, אלא משפחות – של שני בני זוג ובכל זאת נמצאים בעוני ובכל זאת הנשים האלה סובלות מעוני ואנחנו יודעים הרבה מהסיפורים ואני רוצה להזכיר, שלצערי הרב העוני במדינה הזו מקבל גם כן פנים לאומיות.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אנחנו מדברים על 25 אחוז באופן כללי של עוני באוכלוסייה במדינת ישראל, המספר קופץ למעל ל-50 אחוז באוכלוסייה הערבית וזה, אם זה פנים שהם לא רק מעמדיים, אלא בנוסף לכך לאומיים, אם לא נתפוס את זה בצורה כזו אז לא נדע באמת לפתור את הבעיות כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לרן מלמד, סמנכ"ל עמותת ידיד, אני רוצה להודות לך רן, אתה כבר ניגשת אלי עם הנושא הזה לפני כמה זמן, לבקש אותו, והנה הגיע הזמן ואני נותנת לך זכות דיבור, בבקשה.
<רן מלמד: קודם כל תודה, אני לא ארחיב כי אני ביקשתי שיגיעו לכאן היום האנשים שבגללם התחלתי לנדנד לך ולשר הבריאות ולשר הרווחה וליושב ראש ועדת העבודה והרווחה, לטפל בנושא שאני מודה שעד שנחשפתי אליו, לפני כשנה וחצי במפגש עם סטודנטים ואמהות פעילות באוניברסיטה בן גוריון, לא ייחסתי לו מספיק חשיבות וזאת אולי היתה טעות גדולה שלי, כמי שעוסק עם הארגון שלו בקידום נושאים של ביטחון תזונתי כבר יותר מ-15 שנה, שדווקא נושא כזה שהוא לכאורה עם אוכלוסייה יחסית קטנה, אפשר היה לפתור אותו מזמן והוא לא בא לידי ביטוי ואני אסביר עליו.
<רן מלמד: אני חושב שאולי זה אחד מהדברים שאפשר יהיה להוציא מכאן, מהדיון הזה, כסיכום שלא יהיה רק דיון הצהרתי אלא עם איזה שהוא סיכום.
<רן מלמד: כי ככל שאנחנו מדברים על קבוצות באוכלוסייה שאנחנו יכולים להגדיר אותן יותר במדוייק ולמקד אותן, הפתרונות שניתן להגיע אליהם, אני חושב שהם פתרונות יותר יעילים, כי העלויות התקציביות שלהם הרבה יותר קטנות.
<רן מלמד: אני נפגשתי לפני כשנה וחצי עם קבוצה של סטודנטיות ואמהות בבאר שבע, שסיפרו לי על מצב של אמהות, בעיקר חד הוריות, אבל לא רק, שמוצאות את עצמן בהריון וסובלות בעצם מחוסר ביטחון תזונתי, שמוביל אחר כך לחוסר ביטחון בריאותי.
<רן מלמד: ניסינו להבין יחד איתן איפה הדברים עומדים ומה צריך לעשות כדי לתקן אותם ובין השאר למדנו על תכנית, אחת מהמוצלחות ביותר שקיימות בארצות הברית שנקראת וויק שאמורה לטפל בילדים ובילודים, ממצב ההריון עד שנה או אפילו יותר אחרי הלידה, כדי לוודא שהאוכלוסייה הזאת אכן מקבלת את הצרכים שלה ומצליחה להתחיל ולגדל את הילדים ולשמור גם על האמהות.
<רן מלמד: לא מדובר רק על ביטחון תזונתי של אימהות או נשים, אלא מדובר גם על ביטחון תזונתי ובריאותי של הילדים שלהן ואם הילד שנמצא עוד בתהליך ההריון לא מקבל את אבות המזון, את התוספים, את התרופות ואת הדברים שהוא צריך לקבל, ברגע שהאמא בגלל מצוקה כלכלית לא יכולה לבצע את כל הבדיקות ואגב, עשינו בדיקה, לא כל הבדיקות היום שאמהות בהריון צריכות לעשות ניתנות בחינם.
<רן מלמד: יש בקופות החולים חלק מהדברים – יש קופות חולים שכמובן נותנות יותר, יש קופות חולים שנותנות פחות, אבל אף אחד לא חשב אף פעם לנסות ולייצר איזה שהוא סל שבמסגרת הסל הזה יבואו ויגידו – כל אם, בהריון, שאנחנו יכולים לאתר או להבין שהיא נמצאת במצוקה של חוסר ביטחון תזונתי וביטחון בריאותי, אנחנו נספק לה מראש את סל השירותים המובנה מתחילת ההריון ועד סופו ואולי גם לאחר מכן, כדי שהיא תוכל לנהל את ההריון כמו שצריך, כדי שהיא לא תפחד ללכת לרופא הנשים מפחד פן הוא ייתן לה בדיקות או תרופות שהיא לא תוכל לעמוד בהן וכד' והסכום הוא לא בשמיים.
<רן מלמד: בשיחות שהיו לי גם עם שר הרווחה וגם עם שר האוצר הגענו למסקנה שמדובר בסכום של כ-15 מיליון שקלים בשנה.
<רן מלמד: אחר כך יושבים פה סטודנטית שעשתה את המחקר ופרופ' רוני קאופמן שידבר, בסכום הזה יסבירו איך אפשר לאתר את אותן נשים ואיך אפשר לתת להן את המענים שהן צריכות.
<רן מלמד: אני כן חייב להגיד פה מילה טובה אחת קטנה לקרן ידידות, שקראה כתבה שעשינו בנושא הזה לפני שנה וחצי והחליטה שהיא מרימה את הכפפה ובנתה איזה שהוא סל שהיא מעניקה אותו לאמהות אחרי הלידה.
<רן מלמד: להגיד לכם שזה התפקיד של קרן ידידות?
<רן מלמד: אני חושב שלא.
<רן מלמד: אני חושב שלא, אני חושב שקרן ידידות עושה טוב שהיא עושה את זה, אבל מכיוון שמדובר בכסף קטן זו צריכה להיות אחריות מלאה של הממשלה ושר האוצר אמר לפני כמה חודשים, בדיון פה בכנסת, שיש לו מספיק כסף במשרד לדברים טובים.
<רן מלמד: וכמו שהוא אמר שלשלום, שלא תהיה לו בעיה של תקציב בנושא פיקוח על בתי אבות- - -
עאידה תומא סלימאן: טוב, אנחנו יודעים.
עאידה תומא סלימאן: רן, אנחנו יודעים שהכסף נמצא, השאלה איך מחלקים אותו ולאיזה מטרות.
<רן מלמד: אז אני אסיים ואני אגיד שני דברים- - -
עאידה תומא סלימאן: מהצהרות שבענו.
<רן מלמד: אני אגיד עוד שני דברים שגם הם, לדעתי, צריכים באיזה שהוא שלב לעבור לפיקוח של הוועדה.
<רן מלמד: שר הבריאות השיב לבקשה שלנו בנושא הזה, אני לא אקרא את כל המכתב, אבל השורה התחתונה שלו היתה שהוא בהחלט רוצה לבדוק את הנושא של הפעלת תכנית וויק בישראל והוא מבקש שהמועצה לביטחון תזונתי תגיש לו תכנית עבודה בנושא הזה, כי הוא כן מעונין לתקצב אותה.
<רן מלמד: שר הרווחה ענה לנו שהוא מתכוון – זו תגובה שקיבלנו ממנו בחודש יולי שנה בעברה – מתכוון להעלות את הנושא לבניית מודלים באמצעות הביטוח הלאומי כדי לראות איך אפשר דרך הביטוח הלאומי לסייע, ואני חושב שחלק מהדברים שנרצה לשמוע פה זה באמת אם יש כבר איזה שהוא איגום משאבים ואולי איך אפשר להעזר בארגוני החברה האזרחית, כדי לעזור למשרדי הממשלה לקדם את המדיניות הזאת.
<רן מלמד: מילה אחרונה, אני חושב – וזאת אולי צריכה להיות קריאה מפה – שאישה שנמצאת בהריון ונמצאת במצב של עוני שמוביל לחוסר ביטחון תזונתי ובריאותי, צריכה לקבל קצבה בתקופת ההריון שלה מהמדינה.
<רן מלמד: איזה שהוא מענק שיאפשר לה בשקט נפשי לקיים את ההריון, בלי שהיא תצטרך להגיע למצבים שבהם היא לא הולכת לרופא, לא מבצעת בדיקות, לא קונה תוספים, לא אוכלת את מה שהיא צריכה – כי היא אולי שומרת לילדים האחרים במשפחה ואולי מפה נצליח להשיג את אותם 15 מיליון השקלים, שהם באמת לא כסף גדול, תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני חושבת שכפי שאמרתי, תוך כדי הדברים שלך, אני לא מאלה שמאמינים שחסר כסף במדינה.
עאידה תומא סלימאן: קיים הכסף ונמצא הכסף והוא נמצא בתקציב המדינה, רק לצערנו הרב הוא מוקצה ליעדים שלא רק שהם לא פותרים את הבעיות, אלא יעדים שמנציחים את הפערים ומגדילים אותם.
עאידה תומא סלימאן: תמר טונין בן סימון, בבקשה גברתי.
<תמר טונין בן סימון: כמו שרן אמר, אני בעצם - בליווי של פרופ' רוני קאופמן - עשיתי יחד עם חברותי מחקר, אודות חוסר ביטחון תזונתי בקרב נשים בהריון ובדקנו בעצם את המחקרים בנושא יחד עם המצב בשטח.
<תמר טונין בן סימון: ראינו שבעצם גם בשטח וגם המחקרים בנושא מאד דלים, יש הרבה מאד נתונים סטטיסטיים על חוסר ביטחון תזונתי בישראל, בקרב קשישים או סך הכל, אבל אין באופן ספציפי אודות נשים בהריון.
<תמר טונין בן סימון: אותו דבר בשטח, אני באופן אישי, כשהייתי בהכשרה מעשית במחלקה לשרותים חברתיים בבאר שבע ראיתי ששואלים נשים אם יש להן ילדים ולפי זה מקבלים את המענים של סל המזון, אבל לא שואלים על הריון.
<תמר טונין בן סימון: זאת אומרת אין מענים ספציפיים לאוכלוסייה הזאת, גם למשל בטיפות חלב שואלים אם האישה אוכלת נכון, אם יש לה מודעות לחשיבות של תזונה נכונה שחשובה להתפתחות, אבל אין בעצם מענים פרקטיים.
<תמר טונין בן סימון: סביב זה בעצם חיפשנו את המענים שיכולים להיות בין אם זה תכנית וויק או סבסוד של תרופות ושל כל הבדיקות שנעשות בהריון.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני חושבת שכדאי להזכיר לעצמנו גם שיש לזה השלכות על המצב הרפואי של הפעוטות והילודים.
עאידה תומא סלימאן: למשל, אחד הדברים שהדהימו אותי שתמותת תינוקות ערבים בדווים בנגב היא פי 3 מהתמותה בקרב פעוטות באופן כללי במדינת ישראל וחלק גדול מזה מוסבר על ידי המצב הבריאותי והתזונתי של הנשים עצמן, של האמהות, שזה משליך אחר כך על הילדים ואיך שהם נולדים.
<תמר טונין בן סימון: אני רוצה גם לציין שכשיצרנו קשר עם אחות טיפת חלב, התברר שבדרך כלל אחות טיפת חלב כן מבררת לגבי קשיים נפשיים שיש לאישה, היא מבינה את ההשלכות של זה, אבל לגבי מענה ממשי למי שסובלת מחוסר ביטחון תזונתי, זה פחות קיים.
<תמר טונין בן סימון: סדר העדיפויות הוא בעייתי גם מהבחינה הזו.
עאידה תומא סלימאן: פרופ' רוני קאופמן – מחלקה לעבודה סוציאלית אוניברסיטה בן גוריון, בבקשה אדוני.
<רוני קאופמן: קודם כל אני רוצה לברך על הדיון ואני חושב שהוא במקום המתאים, כי כשמדברים על ביטחון תזונתי וכשחוקרים ביטחון תזונתי, חוקרים את האמא, האישה, היא יודעת מה קורה.
<רוני קאופמן: כל המחקרים מראים שלמי שאין אוכל – היא לא אוכלת, היא מוותרת, נותנת לילדים, נותנת לבן הזוג.
<רוני קאופמן: הנושא הזה הוא נושא של זכויות נושא פר אקסלנס ואני מאד מאד מקווה שגם הנושא הזה סוף סוף יעלה על סדר היום של ארגוני הנשים הגדולים, כי צריכים להאבק ולהלחם בזה, הנושא הזה לא מטופל כמו שצריך בכלל.
עאידה תומא סלימאן: גם ארגוני הנשים יש להם סדר יום שאני לא תמיד מסכימה אתו.
<רוני קאופמן: אני יודע ואני חושב שצריכים – בגלל זה חשוב להגיד את זה וחשוב לנסות ולדבר אתם גם כן.
<רוני קאופמן: תראו, מדובר פה למעשה בזכות חברתית, מאד בסיסית, להיוולד, לגדול ולחיות בביטחון תזונתי.
<רוני קאופמן: זה לא דבר שאפשר להתווכח עליו, זו זכות מוכרת באמנות בינלאומיות שגם ישראל חתומה עליהן ולכן אני מסכים עם רן, שמי שצריך לספק את הנושא הזה זו המדינה, זו אחריות המדינה, זו לא אחריות פילנתרופיה, לא עמותות, לא רצון טוב, רק המדינה צריכה לקחת אחריות ואני חושב שגם ההצעה שתהיה קצבה בנושא הזה – היא הצעה מצויינת.
<רוני קאופמן: יש פה איזה פרדוקס, הנושא של ביטחון תזונתי – 15 שנה רן ואני באמת עובדים הרבה ביחד, בשיתוף פעולה בנושא הזה וזה עלה סוף סוף על סדר היום, יש לנו כבר ידע ומידע, אם כי לא עד הסוף, אבל מי שמקבל היום את הסיוע זה בעיקר האוכלוסיות שהן יותר בסכנה חברתית ונפשית, מאשר בסכנה של התפתחות בריאותית בסיסית.
<רוני קאופמן: זאת אומרת, בביטחון תזונתי ככל שהגיל יותר צעיר – הפגיעה יותר קשה.
<רוני קאופמן: כמו שנאמר פה ואני מסכים עם זה, כל המחקרים גם מראים את זה, שאם תינוק או עובר גדל בלי המזון שהוא צריך לקבל – יש פה פגיעות אי-רברסביליות.
<רוני קאופמן: זאת אומרת, יש פה פגיעות מוחיות, התפתחותיות קשות ביותר ולא יכול להיות שדווקא האוכלוסייה הזאת, הצעירה ביותר וגם הגיל הרך, לא זוכה היום לשום התייחסות בנושא הזה.
<רוני קאופמן: זה מצחיק, יש לילדים, זה חשוב שיש להם בבתי ספר, זה חשוב שיש לקשישים, אבל הכי חשוב שיהיה לגיל הרך ולתינוקות, זה הכי חשוב.
<רוני קאופמן: בגלל זה פעם היה לנו שירות נהדר – טיפת חלב – שהיום מנסים לחסל אותו, הוא דאג והיה שירות למופת בעולם ואני חושב שהוא גם יכול להיות שירות שאולי יכול לתרום בנושא הזה וכמו שנאמר נכון, צריך להיות על סדר היום לבדוק ואני חושב שאולי אפשר להעביר תקנות בנושא, שבודקים – כמו שבודקים לגבי קשישים, אם הם סובלים מאלימות ומגיעים לבית חולים, אז צריך לבדוק אם האישה בהריון נמצאת במצב של חוסר ביטחון תזונתי ואפשר למצוא את זה, יש כלים מאד פשוטים לגלות את זה.
<רוני קאופמן: אני רוצה עוד להוסיף שלמעשה הזכות הזאת היא מוכרת, היא קיימת, אבל יש מחדל גדול מאד שהממשלה לא לוקחת את האחריות הזאת ואני חושב שאנחנו כולנו צריכים למחות על זה.
<רוני קאופמן: יש שתי דרכים להתמודד עם הבעיות – או שמחליטים שממגרים את זה, זאת אומרת שלאנשים או לנשים תהיה הכנסה מספיק גבוהה מקצבאות או ממשכורת כדי להגיע לביטחון תזונתי או אם הממשלה אומרת – טוב, אנחנו משלימים עם זה שיש לנו יותר חוסר תזונתי ורעב מאשר בארצות הברית, ויש לנו לפחות ב-50 אחוז יותר במקרים הקשים.
<רוני קאופמן: בארצות הברית זה לא מפתיע, אבל אם אנחנו מחליטים שאנחנו חיים עם זה ומצויין שאנשים יחיו בחוסר ביטחון תזונתי, זו גזירה משמים, זו לא אחריות שלנו, לפחות צריכים לדאוג לכך שאנשים שנפגעים מהמדיניות הזו, מאי מימוש הזכות הזאת, יקבלו את העזרה שהם צריכים.
<רוני קאופמן: בארצות הברית התכנית הזו של וויק, שהיא באמת תכנית מצויינת, ניתנת ל-10 מיליון נשים ומוקצים לטובתה 7 מיליארד דולר, לא יכול להיות שארצות הברית שהיא אנטי חברתית במהותה דואגת- - -
עאידה תומא סלימאן: ומה אנחנו?
<רוני קאופמן: אנחנו מתעלמים מהנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו חברתיים מאד במדינה הזו?
עאידה תומא סלימאן: פעם היינו.
<רוני קאופמן: לא, לא, אנחנו גם מתיימרים, מילא לא היו יומרות.
עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה שאפילו מתיימרים, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת ממסדית, אני לא מדברת על הרצון של הארגונים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלצערי הרב ממשלות ישראל מתרחקות יותר ויותר מהגישה החברתית ואם יכולים להרשות לעצמנו שהנסיעות של ראש הממשלה יעלו כ-15 מיליון שקל, בדיוק הסכום שיעלה סל כזה לנשים – אני חושבת, אם מחליטים על זה כן ועל זה לא, ברור מה סדר העדיפויות, עם כל החשיבות לנסיעות של ראש ממשלה.
עאידה תומא סלימאן: חגית מרסדס?
עאידה תומא סלימאן: עוד לא הגיעה, אוקיי.
עאידה תומא סלימאן: נחמה דותן מאיגוד העובדים הסוציאליים, בבקשה גברתי.
<נחמה דותן: אני עם שני כובעים, אבל אני פה כנציגה של איגוד העובדים הסוציאליים, אני מפקחת במשרד הרווחה, יש לי מבט משתי זוויות על הסיפור.
<נחמה דותן: לפני 20 שנה פיקחתי על אחת הרשויות היותר עניות במדינת ישראל, שלקחו ממנה את האחיות של בתי הספר ונתנו את זה לנטלי, לעשות את הבדיקות בבתי הספר והסתבר שאותן אחיות, שהיו באותו ישוב, שימשו אחיות גם בגבעתיים והאחיות האלה היו מאד נמרצות ומדדו כמה רכיבים – היקף ראש, גובה ומשקפיים.
<נחמה דותן: היה הבדל מאד מאד גדול בין הישוב המאד עני, בקרב בנים שהלכו לחינוך דתי ובין הילדים של גבעתיים, גם בגובה, גם בהיקף ראש, רוב הילדים נזקקו למשקפיים.
<נחמה דותן: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על נזקים, יש נזקים חמורים באוכלוסייה, אני מצטרפת לכל מה שנאמר כאן, נזקים מוכחים שאנחנו יודעים עליהם.
<נחמה דותן: לצערי הרב הדברים האלה התגלגלו למעלה, אבל אף אחד לא הרים אותם כיוון שמשרד הרווחה לא מצליח לדבר, לדעתי, בצורה נכונה, טובה, עם משרד הבריאות.
<נחמה דותן: אלו שני משרדים שפועלים לבד ואם אנחנו יושבים פה בכנסת אז אולי הזמן להגיד למשרדים לפחות להיות בקשר כדי שדברים יקרו, כי הנתונים האלה הגיעו למשרד הבריאות, אבל אלו היו שני קווים מקבילים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך לפתח שיח אחר בין המשרדים, כי אם הם ימשיכו לדבר בשיח הקיים, גם אז לא יגיעו לתוצאות שאנחנו רוצים.
<נחמה דותן: רק להגיד משהו, את אמרת שהמדינה התרחקה – אני בת 67, עומדת לצאת לפנסיה עוד חודשיים, אני הייתי תלמידה בבית ספר בשנת 55, 56.
<נחמה דותן: להגיד לכולם – זו היתה מדינה בראשית הדרך, והיתה לנו בבית ספר הסעדה, היתה לנו אחות בבית ספר והייתה מרפאת שיניים שילדים הלכו אליה וקיבלו טיפולי שיניים.
<נחמה דותן: אז אם אנחנו מדברים על מדינה בתחילת דרכה, כשהמדינה רואה את האזרחים שלה ומטפלת בהם ועושה את הדברים למען האזרחים, איפה אנחנו שצריך להביא וויק, לא הבנתי אפילו את השם.
<נחמה דותן: זו תכנית עבור X נשים ואיפה אנחנו נמצאים היום.
<נחמה דותן: אתמול הייתי בדרום תל אביב ואספתי מהעובדים הסוציאליים את הבנות שלהם לגבי הפערים בנושא הבריאות בקרב נשים שהם מטפלים בהן ואני מביאה דברים של שכונת התקווה, ארגזים, אמרו לי מאד מאד ברור: קודם כל לכל הנשים העניות באופן גורף אין ביטוחים משלימים, זאת אומרת מראש נידונות לזה שגם אם יש משהו שאפשר לקבל באמצעות ביטוחים רפואיים – אין להן, כי זה כסף.
<נחמה דותן: אני חושבת שבענין הזה אפשר לטפל מאד מהר, בביטוחים המשלימים, רק בלדבר.
<נחמה דותן: אפשר להגיד שנשים מקבלות קצבה, יהיו להם ביטוחים משלימים- - -
<קריאה: לקבוע שיהיה להן שב"ן, לתת להם אוטומטית לשב"ן.
<נחמה דותן: זה משהו שעניים מסומנים- - -
<קריאה: אם זה היה בביטוח הבריאות הבסיסי אז לא היה צורך גם בביטוח משלים.
<קריאה: אם תהפכו את השב"ן לבסיס אז- - -
<נחמה דותן: אני רוצה להגיד פה שמדינת ישראל הסירה אחריות לגבי טיפולי שיניים.
<נחמה דותן: יושב פה רופא, אתה רופא?
<נחמה דותן: לא.
<נחמה דותן: הקטע של אנשים בלי שיניים, אנחנו מדברים על ביטחון תזונתי, זה מוקש רפואי הסיפור של האין שינויים.
<נחמה דותן: יש המון תכניות שיקום היום עבור כל מיני נשים, אני רוצה לראות מישהו שמקבל אישה לעבודה שאין לה שיניים.
<נחמה דותן: כאבים, כל הקטע של אוכל ותזונה כשאין שיניים הוא פגום ברמות על.
<נחמה דותן: אחד הדברים שנחשפתי אליהם אתמול, קשה, זה הסיפור של המודעות של הנשים לקידום בריאות.
<נחמה דותן: זאת אומרת, נשים עניות לא הולכות לממוגרפיה, אין ידע בזיהוי נניח נקודות חן, אוסטאופורוזיס, לא יודעות כמעט דבר, לא מודעות, לא יודעות, לא מטפלות בכל הסיפור של רפואה מונעת.
<נחמה דותן: הן עסוקות בהישרדות ואני חושב ש- - -
עאידה תומא סלימאן: דווקא העובדים הסוציאליים לימדו אותי על סולם מסלו.
<נחמה דותן: אוקיי, אבל אי אפשר לשים את זה שם.
עאידה תומא סלימאן: אם רודפים אחרי פת הלחם, ממוגרפיה זה נחשב כאילו שלב- - -, למרות שאני יודעת שממוגרפיה היא לא מותרות אלא דברים בסיסיים, אבל בתפיסה של לנסות לרדוף אחרי פת הלחם ולנסות להתקיים ולקיים את המשפחה- - -
<נחמה דותן: זאת התוצאה.
<נחמה דותן: אני חושבת שזה עולה הרבה יותר למדינת ישראל מאשר לאכוף את זה בדרך אחרת.
<נחמה דותן: דבר נוסף שאני נחשפתי לו דווקא כמפקחת, זה פניה למשרד הרווחה לממן תרופות.
<נחמה דותן: נשים מגיעות ללשכות הרווחה, מבקשות מימון של תרופות והעובדים הסוציאליים אומרים שהרבה פעמים האמא מתלבטת בין התרופה הפסיכיאטרית שלה לריטלין של הילד.
<נחמה דותן: יש שם דילמה – מה קונים קודם.
<נחמה דותן: זה משהו שהמערכת הבריאותית לא לוקחת על זה אחריות מכיוון שכשהאישה יוצאת מהרופא או האיש או הזקן יוצאים מהרופא, אני לא מכירה את השאלה - האם אתה מסוגל לממן את התרופה ומה מערכת הבריאות עושה עם הסיפור הזה של מימון התרופות.
<נחמה דותן: הוא נותן את התרופה אבל אף רופא לא מתעניין בתשלומים כי מערכת הבריאות לא נמצאת שם בכלל.
עאידה תומא סלימאן: גם אם בסופו של דבר זה לא אחריות של רופא אינדיבידואלי, זו אחריות של המערכת.
<נחמה דותן: נכון, זה לא בתודעה.
<נחמה דותן: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לרותי יהושוע, הפורום למאבק בעוני.
<קריאה: היא יושבת פה אבל היא יצאה.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר גלית שאול – מנכ"לית מרכז רקמן.
<גלית שאול: אני מצטערת על מי שלא הצליח להגיע, אני חייבת להודות שהתורים בכניסה לכנסת ביום העוני הם מפתיעים והם רק מעידים, לצערי, על מצבה הקשה של מדינת ישראל, שהמונים נוהרים לכאן כדי להעלות את הסוגיות הבוערות.
<גלית שאול: אני רוצה להתחבר דווקא לדברים האחרונים שנאמרו כאן ולהגיד שנשים, ללא כל קשר לשאלת מצבן – הריון או לא הריון – אני לא מכירה את המצב של נשים בהריון, חזרה לרן ידידי שאם הוא אומר את הדברים אז הוא בדק אותם והם נכונים ומצבן קשה, אני חושבת שנשים בכלל צריכות ביטחון תזונתי ובכלל צריכות להיות בעלות הכנסה גדולה יותר שתאפשר להן לקיים את עצמן בכבוד, ללא קשר – ואת יודעת מה?
<גלית שאול: אני במובנים מסוימים קצת עצוב לי, לא הייתי רוצה לייצר תמריץ או איזו שהיא חשיבה אצל נשים שאם הן תהיינה בהריון אז אולי הן תוכלנה להשתכר קצת יותר או להביא כסף באיזה שהוא אופן הביתה, זה עצוב לי להגיד את הדברים האלו, אבל בהחלט קשה לי לחשוב על מצב שבו אישה שנמצאת במצב כל כך נואש גם תחשוב על דרכים שתוכל להגדיל את הקצבה.
<גלית שאול: זה קשה לי, באמת קשה לי לומר את הדברים האלו, אני חושבת שצריך לדאוג ולאפשר לנשים קיום בכבוד.
<גלית שאול: יש לנו במדינת ישראל השקעה מאד גדולה בילודה, אנחנו כולנו דואגים לממן כל מה שאפשר מכספי המיסים שלנו כדי שיהיו יותר ויותר ילדים ואנחנו כולנו – טיפולי פוריות, אני לא רוצה חלילה לפגוע ובאמת, עיני לא צרה באף אחד, אבל מה שקורה זה שכולם דואגים מה קורה עד שנוליד את הילדים הכי טובים והכי חזקים והכי בריאים – אבל מה קורה ביום שאחרי?
<גלית שאול: ביום שאחרי יש ילדים במדינת ישראל שיש להם אבא, הרבה פעמים שלא משלם מזונות ויש מדינה שלא משלמת ויש פה איזה שהוא פיל בחדר שהוא כל הזמן אנחנו חוזרים מדיון לדיון ושמים אותו על השולחן ואומרים – יש לנו 22 מיליון שאנחנו צריכות שישקיעו באיזו שהיא תכנית ובאף מקום אנחנו לא נשמעות.
<גלית שאול: זה תמיד מגיע אליך עאידה כי את תמיד שומעת אותנו, אבל המצב הוא כזה שהסכומים הם כל כך- - -
עאידה תומא סלימאן: אני שומעת אבל לצערי לא - - -
<גלית שאול: אתמול היה פה בדיון בנושא של סיוע משפטי ובאמת, אני בעד, אחד הדברים הכי חשובים, אבל דיברנו על מסלו ואמרו שאוכל זה דבר ראשון ו-17 מיליון לתת לבוררות לתקנות הסיוע המשפטי, שזה חשוב מאד, באמת זה חשוב כי יש קושי מאד גדול בנושא של הייצוג, אבל מצד שני כשמדברים על 22 מיליון שצריכים כדי להסיר את החסם הזה, ליציאת נשים לעבודה, לאפשר להן להשתכר יותר בכבוד, אנחנו לא משמיעים קול צעקה בסיפור הזה.
<גלית שאול: באמת, אני לא מצליחה להבין לאיפה עוד צריך להגיע במדינת ישראל כדי שמישהו יבין שצריך למנוע, לסיים את העוול שקורה בנושא של מזונות ילדים.
<גלית שאול: אז לטובת מי שלא מכיר פה את הנושא, אני רוצה להגיד במשפט וחצי, יש לינק בין מזונות ילדים לעבודת האישה וזה חסם שלא מאפשר לנשים לצאת לעבודה.
<גלית שאול: אני מצטערת שאני- - -
<גלית שאול: זה לא תוקן.
<קריאה: זה תוקן בחלקו.
<גלית שאול: זה לא תוקן, לא תוקן בחלקו, לקחו מכיס- - -
עאידה תומא סלימאן: שניה שניה, אני יודעת שאת מדברת על הצעת החוק, זה תוקן ממש במשהו שמסביב ל- - -
<קריאה: אני מדברת על החוק שנכנס בינואר.
<גלית שאול: נכון, החוק שנכנס בינואר לקח מנשים מס הכנסה שלילי במקביל.
<רן מלמד: זה לא נכון מה שאתן אומרות, תפגשו עם הנשים, הן קיבלו עכשיו, סליחה שאני מתערב, אני פוגש את הנשים האלה כל יום, גברתי יושבת הראש, פגשתי נשים בעכו שבוע שעבר שבאו בגאווה ואמרו איך ההכנסה שלהן גדלה ב-30 אחוז.