GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריה ביבי: אני לא מחלק את זה כפוליטיקאי, אני מחלק את זה כבעל מקצוע.
אריה ביבי: בעל מקצוע בדרום יש לנו את המגזר הבדואי שהנושא הוא שונה קצת מהמגזר האחר.
אריה ביבי: למשל, נצרת לא דומה לרהט.
אריה ביבי: זה מה שאני מתכוון.
<רונית שפירא: הדיון הזה הוא מאוד חשוב אנחנו רצינו להגיע אליו ולהקדיש לו את רוב היום אז אני ככה רוצה לסיים ושנמשיך לדבר.
<רונית שפירא: בהמשך לכאב המאסר העיקרי שהוא הפרידה של האמהות מילדיהם אני רוצה לדבר גם על כאב הילדים שהפרידה מהם גורמת למגוון רב של בעיות התנהגותיות של רגרסיות, רמת חרדה גבוהה, ירידה בלימודים, נסיגה בתפקודים חברתיים, נטייה לדיכאון, בעיות אכילה ושינה, הרטבת לילה, התפרצויות זעם, קושי ביצירת קשרים עם ילדים ושמירתם, דימוי עצמי נמוך.
<רונית שפירא: אוכלוסיית הילדים נמצאת בסיכון גבוה לפני, בזמן ולאחר המאסר שלהם והם גם נלכדים במעגל קסמים שמשמר את הבדידות והבושה כיוון שבהרבה מאוד מקרים הנשים לא מספרות להם על המאסר או מספרות חלקיקי אינפורמציה, ולמרות שהם כנראה יודעים בתוכם את התמונה הם מבינים שהם צריכים לשמור על האם ולהגן עליה ולא לדבר בתוך הסביבה שלהם על מה שקרה וככה הם נלכדים במעגל של בדידות ובושה.
<רונית שפירא: באופן כללי חווית המאסר עבור אישה היא חוויה של השפלה ופחד.
<רונית שפירא: הרבה פעמים היא משחזרת בכלא את החוקים שהיא למדה בבית, אל תדברי, אל תרגישי, אל תבטחי משום שהכלא הוא מסגרת היררכית ומשחזרת את יחסי הכוח ובעצם האישה נכנסת למצבים רגרסיביים והיא עשויה לחוות טראומה חוזרת.
<רונית שפירא: לחלק מהאסירות, חשוב להגיד, שהכלא כן מהווה גם מסגרת שהיא אתנחתא, מסגרת מגוננת שבה החוקים הם ברורים והיא יודעת מה מקומה ומה צריך לעשות והיא מצליחה להתארגן מחדש.
<רונית שפירא: גישת הטיפול ברשות לשיקום האסיר התפתחה על סמך ההבנות הייחודיות האלה כבר לפני 25 שנה.
<רונית שפירא: פיתחה אותם ד"ר ענת גור שככה היוותה את עמוד התווך בנושא של שיקום נשים.
<רונית שפירא: ההבנה היא שהטיפול בנשים מחייב טרמינלוגיה ופרקטיקה נבדלים משל גברים שצריך להציב אותם במרכז.
<רונית שפירא: הטיפול מתייחס גם, מסתכל על האישה בעדשת הטראומה ולא בעדשת העבירות.
<רונית שפירא: הטיפול מורכב מההבנה שהאסטרטגיות שבהם היא השתמשה וכתוצאה מהם היא הגיעה לכלא, הטיפול צריך להתרכז שם.
<רונית שפירא: טיפול כוללני של גמילה מסמים, התמודדות עם טראומות של גילוי עריות, הזנחה, אלימות פיזית ונפשית, רכישת כישורי חיים, כישורי תעסוקה.
<רונית שפירא: בהקשר הזה הנושא של רכישת כישורי הורות והמענים - - - התעסוקה הוא מענה שניתן חלקית כרגע לאור היכולות הכלכליות של רש"א.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת חלקיות?
<רונית שפירא: שבמרכז הזה שאנחנו יושבות בו יש כוח ייעודי לתעסוקה, להכוונה ולהכשרה ייעודית של נשים עם תעסוקה ובפריפריה, בצפון ובדרום, אנחנו מסתמכות בעיקר על מתנדבות ואין לנו את היכולת כרגע לגייס עובדת שזה התפקיד הייעודי שלה, כולל נסיעה לאיזורים, הפריסה מאוד רחבה בצפון, ולעבודה בתוך הקהילה להכשרה תעסוקתית.
עאידה תומא סלימאן: אתם לא עושים את הקשר עם מרכזי התעסוקה שנמצאים בכל מקום עכשיו?
עאידה תומא סלימאן: לפחות באוכלוסייה הערבית יש מרכזי תעסוקה - - - שבעצם גם מעבירים הכשרות וגם מכינים לחיי התעסוקה.
<קריאה: אנחנו כן בקשר.
<קריאה: מה שבעצם רונית אומרת זה ש- - - נמצאת ב- - - תקציבי די מוגבל.
עאידה תומא סלימאן: מאוד.
<קריאה: אין ספק שהצרכים רבים ולא כל המשאבים האופטימליים שהיינו רוצים להעניק אנחנו יכולים לאפשר אותם, בין היתר גם בנושא התעסוקה של - - -
אריה ביבי: אנחנו גם בודקים למשל בצפון כמה משרות של עובדות דווקא במגזר הערבי שהן יודעות את השפה וזה נוח.
אריה ביבי: למשל, באוכלוסייה הבדואית אנחנו בודקים בדרום ובצפון.
אריה ביבי: אני אפילו ישבתי עם מנכ"ל - - - אז אנחנו חולמים על להקים משהו במכללה לתת מענה גם לתעסוקה לגברים וגם תעסוקה לנשים.
אריה ביבי: כמובן אני מדבר רק על משוחררים.
אריה ביבי: אני לא מדבר על כלל האוכלוסייה.
אריה ביבי: אנחנו גם עשינו רכזת בצפון שהיא דוברת את השפה שאנחנו יכולים להעסיק אותה.
אריה ביבי: כמובן, אחרי מכרז.
אריה ביבי: האוכלוסייה הערבית, לא רק הנשים, כל האוכלוסייה הערבית לדעתי לא מטופלת מספיק.
אריה ביבי: אין מספיק עובדים סוציאליים אין מספיק.
אריה ביבי: אחד זה מחוסר תקציב שלנו ושתיים, לא תמיד הגישה לכל מקום, בחורה שנוסעת לבד היא מוכנה לפגוש את אותו אחד או אותה אחת שיש להם עבר לא קטן והיא צריכה לפגוש אותו ביחידות.
אריה ביבי: לכן היום אני מכניס שתי משרות, ארבע חלקי משרה שזה חצי, חצי, חצי, חצי לרכזי מתנדבים.
אריה ביבי: רכזי מתנדבים שבאים מהגמלאים של המשטרה, מהגמלאים של שב"ס ומהגמלאים של משרד הרווחה והם יתנדבו אצלנו ואז לכל אחת כזו יהיה לה גם מלווה.
אריה ביבי: זאת אומרת היא הולכת ויהיה לה מלווה שהיא לא תהיה לבד לא באיזה כפר וגם לא בעיר.
אריה ביבי: לא תהיה במוצקין לבד וגם לא תהיה ב- - - לבד והיא גם לא תהיה - - - אלא יהיה לה מלווה שהוא ילווה אותה, הוא יעמוד ליד הדלת, אם היא תזדקק לו אז הוא יהיה זמין וזה מה שאנחנו מתכוונים לעשות ואז יהיה לנו, הצעירות שלנו, שעובדות ברש"א סה"כ רובן הן צעירות ואם היא תהיה איתו ביחידות כי היא חייבת ביחידות כי היא חייבת לדסקס איתו גם על דברים אז יהיה לה מלווה ויהיה לה יותר ביטחון לגשת לכל המקומות האלה שהיום אנחנו ניגשים אליהם.
עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי לדעת בכלל מה השירותים הקיימים כי אנחנו - - - זה לא יתן ממש תמונה למרות שיש לי גם מה להגיד על כל הנושא של ה- - - אבל אנחנו נראה איך, מה המפה הכללית של המטופלים.
<רונית שפירא: מבחינת הטיפולים הבאים יש לנו גם עבודה משותפת וכוח אדם משותף עם הכלא בנושא פרוייקטים משותפים שאנחנו עוסקים בהם, פרוייקט הקשור ופרוייקט הדגל, פרוייקט אסירות אמהות וילדיהן שכבר פועל למעלה משמונה שנים שבהן באמצעות הנחייה משותפת של שב"ס ורש"א נשים משתתפות בקבוצת אמהות ongoing בכלא.
<רונית שפירא: אחת לחודש הילדים זוכים לביקורים, האמהות זוכות לביקורים נרחבים של שלוש שעות של ילדים בכל הארץ.
עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שיש בעיות עם ההסעות של הילדים.
<אילנה קרוז': אין לנו תקציב להסעות.
<אילנה קרוז': בעבר היה תקציב ייחודי לפרוייקט הזה לאורך תקופה - - - אנחנו פועלים במסגרת הנתונה במקסימום האפשרי.
<אילנה קרוז': אבל מה שכן חודש זה המשך של פרוייקטים - - - בקהילה.
<אילנה קרוז': זה משהו שכרגע חדש.
<רונית שפירא: הוא לא בדיוק חדש כי הוא פרויקט מבני.
<רונית שפירא: הוא לא פרויקט בבסיס התקציב ש- - - שזה משהו - - - ארגוני חיצוני.
<רונית שפירא: המענה של רש"א בתחום הזה - - -
אריה ביבי: הנושא הזה כן נספר באיזשהי צורה כי אני עכשיו יש לנו תכנית שנקראת תכנית פר"ח.
אריה ביבי: התכנית הזו עד לפני שנה תוקצבה ב-200 אלף.
אריה ביבי: השנה, אני תקצבתי אותה ב-600 ומשהו אלף.
אריה ביבי: כמה בדיוק גדעון?
<גדעון ביאלר: 1.2 מיליון עד סוף 2018.
אריה ביבי: 1.2 מיליון בשנתיים כמעט, שנה וחצי.
עאידה תומא סלימאן: שזה מה בדיוק?
אריה ביבי: בתכנית פר"ח לוקחים סטודנטים, זה לא משנה מאיזה מגזר, סטודנטים - - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר תכנית פר"ח של ה- - -
אריה ביבי: בדיוק, שלנו.
אריה ביבי: מיועדת לילדי אסירים בלבד כאשר סטודנט רוצה לחנוך ילד של אסיר הוא מקבל מאיתנו מלגה.
אריה ביבי: ואז היא או הוא, סטודנט, ניגש לתלמיד הבייתה, עוזר לו בשיעורי הבית, עוזר לו בכל הדרכים שהוא צריך - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא אותה התכנית - - -
אריה ביבי: מתוך פרח אנחנו את ההסעות, את שומעת היות וגדעון מרכז את פר"ח אז תבדקי כמה תקציב זה עולה, תסכמי עם גדעון ואנחנו מתוך פר"ח נוציא את התקציב כי אנחנו בנושא של פר"ח נדמה לי שאנחנו לא מסוגלים להוציא את כל התקציב.
אריה ביבי: זה יעמוד על המיליון, יש לנו איזה 100-150 אלף שאנחנו יכולים לנייד את זה לדבר הזה.
<גדעון ביאלר: בגדול, חברת הכנסת, זה פרויקט שעובר עם 7000 ילדים משנת 86, רץ 30 שנה, ומותאם גם לילדי אסירות בעבר וגם היום השארנו מועמדות בתוך הכלא שמיועדות לפרויקט הזה.
<שרון הרשברג: כן אבל יש קושי מאוד גדול, אני לא יודעת אם רק בנווה תרצה או בכלל הארץ, גם לגברים, אבל יש קושי מאוד גדול בגלל כל מיני תנאים של פר"ח שהם רק באזורים מסויימים, רק בבתי ספר מסויימים ובפועל אנחנו לא באמת מגיעים - - -
<גדעון ביאלר: אמת, אנחנו עובדים על זה.
עאידה תומא סלימאן: השאלה אם בלתי אפשרי ללכת לפר"ח ולבקש שדווקא הילדים של האסירים לא ינווטו דרך המסלול הרגיל של בתי ספר ספציפיים אלא תהיה התקשרות מול רש"א, מול - - -
<גדעון ביאלר: הילדים מנותבים דרך הרשות לשיקום האסיר.
<גדעון ביאלר: אני גם כתפקיד נוסף אחראי על כל הפרויקט הזה ברמה ארצית - - - על הנושא הזה, ייחודי לגמרי, כולל ביקורים בבתי הכלא.
<גדעון ביאלר: מה ששרון אומרת, והיא צודקת, יש בעיות, יש קשיים, אנחנו עובדים, מנסים לעשות את הכל.
<נורית יכימוביץ'-כהן: אפשר לומר עוד מילה על הפרוייקטים רק לילדיהם שבתוך הכלא לפי הנתונים שיש לנו רק שמונה אמהות והילדים שלהם משולבות בתוכנית בתוך הכלא ומה שמשותף לכל הילדים שמשולבים שהם מגיל 16 ומעלה.
<נורית יכימוביץ'-כהן: כי רק מגיל 16 ומעלה אין צורך בליווי מיוחד של רווחה.
<נורית יכימוביץ'-כהן: יש כאן מישהו מהרווחה?
אריה ביבי: מגיל 16 - - -
<נורית יכימוביץ'-כהן: זה מה שנאמר לנו - - -
אריה ביבי: אשתי קיבלה מלגה מפר"ח בזמנו - - -
עאידה תומא סלימאן: לא על זה, על תכנית - - - היא מדברת.
עאידה תומא סלימאן: אז אולי תגידו לנו אם יש נתונים אחרים אולי כדאי לשמוע את - - -
<אילנה קרוז': יש גילאים מתחת לגיל 16, יש מחסומים מול הרווחה, מול פקידות סעד בהיתר שהגיע הילד לתוך נווה תרצה, מסיבות אלה ואחרות.
<אילנה קרוז': בגלל שרוב האמהות או חלק מהאמהות הן אמהות שבמהלך השנים פקידת סעד נכנסה לתוך המשפחה יש מחסום באישור הזה לגבי הילדים הקטנים.
<אילנה קרוז': לגבי ילדים מעל גיל 16 האישור נעשה באופן אוטומטי.
עאידה תומא סלימאן: בואו כדי שאני אדע - - - כדי שאני אבין את החלק הזה, את אומרת שפקידות סעד בעצם לא נותנות אישורים לילדים שהם מתחת לגיל 16 להגיע להשתתף בתכנית הזאת - - -
<אילנה קרוז': לא באופן מיידי, הרבה פעמים זה סחבת, העובדות הסוציאליות בכלא במשך חודשים רודפות אחריי פקידות הסעד להשיג אישור.
<אילנה קרוז': אני מנסה לתת את העזרה מבחוץ.
עאידה תומא סלימאן: ובגלל זה היום אין מתחת לגיל 16?
<אילנה קרוז': יש מתחת לגיל 16 ואנחנו יכולים להשיג מספר הרבה יותר גבוה של אמהות - - -
עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו מדברים על 8 אמהות והסטטיסטיקה אומרת ש-180 ומשהו אסירות ומתוכן 75% שהן אמהות, 8 זה לא מספר מייצג של השתתפות בתכנית, זה לא - - - זה כלום כמעט.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מנסה להבין איפה הקושי קיים.
עאידה תומא סלימאן: האם הקושי קיים בהסעות, האם הקושי קיים באישורים מ- - -
<רונית שפירא: אישורים זה משהו שניתן - - - שיש עובדת שהתפקיד שלה הוא בעצם לבנות את כל המערך המורכב הזה כיוון שגם בכלא הם במערך חסר הרבה פעמים מבחינת עובדות סוציאליות וגם אצלנו בפרוייקט אנחנו עושות אותו מעבר לתפקידים האחרים שלנו.
<רונית שפירא: אז אני מאמינה שמשאב של כוח אדם ייעודי בנושא הזה היה משנה את התמונה.
<גדעון ביאלר: יש גם עוד עניין, חלק מהילדים בפנימיות, משפחות אומנה, סבתות - - -
<קריאה: זה כנראה כל הגופים גם יחד.
אריה ביבי: תראי כל ההסעה שעכשיו אמרתי שאנחנו ניתן זה בכלל לא שייך לנו, זה העירייה הייתה צריכה לספוג את זה.
אריה ביבי: ואנחנו סופגים הרבה דברים באמת שלא שייכים לנו ואני אתן לך דוגמה.
אריה ביבי: אני הייתי אצל שר הבריאות ואמרתי לו, תשמע, יש מה שנקרא תחלואה כפולה.
אריה ביבי: זאת אומרת אישה בבית סוהר ויש לה עוד בעיה אחרת.
אריה ביבי: אז אלה מטפלים בהם הרווחה רק אחרי שלושה חודשים.
אריה ביבי: אמרתי לו, תשמע, זה לא שייך לי, אני מוכן, בוא באמת נעשה משהו ביחד בנושא הזה, גם לגברים וגם לנשים.
אריה ביבי: הוא אומר לי, אבל את התקציב אני חילקתי אתמול עם המנכ"ל.
אריה ביבי: אז מה אני יכול להגיד?
אריה ביבי: אני יכול לספוג 3.5 מיליון ₪ ? לא, אז זה נשאר ככה.
אריה ביבי: אז זה אחת מהסיבות שלנו.
אריה ביבי: אצלנו היריעה מאוד מאוד צרה, זה לא שמיכה רגילה.
אריה ביבי: אצלנו יש לנו גוף של גובה של 182 ושמיכה של תינוק מבחינת תקציב.
אריה ביבי: זאת בעיה רצינית מאוד, בעיית התקציב.
אריה ביבי: אני קיבלתי את הרשות בגירעון של 12 מיליון ₪ והתקציב של הרשות הוא 31 מיליון.
אריה ביבי: אז בואי תגידי לי איך אפשר להסתדר עם דבר כזה.
אריה ביבי: אני בינואר אם לא הייתי עושה קצת קוסמות אז בינואר לא יכלתי לחלק משכורות לאנשים שלי.
אריה ביבי: אז תראי איפה זה עומד.
אריה ביבי: אני קיבלתי את הרשות עם 12 מיליון ₪ גירעון ועכשיו כל התקציב שלי הוא 31 מיליון.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש לכם בעיות תקציב - - -
אריה ביבי: - - - שלא ציפינו להם לקחת.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם לא צריך אבל אני יודעת שבשנה שעברה וגם בשנה שלפניה, לפני שנכנסת לתפקיד היו כל הסיפור שעדיין חוזר על עצמו עכשיו עם - - - בחיפה, אני הייתי מעורבת בזה בזמנו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבשנה שעברה גם הורדה איזשהי תוספת תקציבית כדי לסגור מהגירעון של הרשות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה היא האם פעם אחת ולתמיד יהיה איזשהו - - -
אריה ביבי: אם את רוצה לפתוח - - -
עאידה תומא סלימאן: לא אני ארצה לדבר איתך אחר כך על זה.
עאידה תומא סלימאן: לא עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אבל מה שאני אומרת שהייתה גם, וחבל שזה ככה, חבל שמקום שאמור לתת את השיקום לאנשים כדי שלא יחזרו בדלת המסתובבת הזאת, גם גברים וגם נשים, לא מקבל את התקציבים שיכולים באמת שאתם תעשו את העבודה שלכם כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: אבל השאלה גם בתוך התקציב הזה למשל אחד הדברים שהסתכלתי עליהם במידע שקיבלתי, אני מאלה שקצת עושה עבודת בית לפני שאני מגיעה למקום, אני הבנתי שהתקציב בכלל לנשים בתוך רש"א הולך ומצטמק עם השנים.
<ד"ר רותם אפודי: והוא עדיין פי שבעה, עדיין אישה ברש"א מקבלת פי שבעה יותר ממה שגבר.
<ד"ר רותם אפודי: הוא הצטמצם, זה נכון, עשינו בדיקה שזה מה שנורית ביקשה מאיתנו, מצאנו את כל ההוצאה התקציבית - - -
<קריאה: ואני מברכת אותך, אני לא מצירה על כך לרגע.
<קריאה: אישה, כמו שאתם שומעים פה, יש לה צרכים מורכבים ואתגרים הרבה יותר רבים וזה בסדר שהיא מקבלת יותר אבל - - -
אריה ביבי: אני אתן לך מספרים אחרת.
אריה ביבי: מדינה מתוקנת הייתה צריכה לתת לרש"א פי עשרה מהתקציב הזה היום.
אריה ביבי: כי אסיר משוחרר ביחס שליש בא לרש"א, הוא חוזר לבית סוהר, רק 28% עד 30%, אסיר בשירות בתי הסוהר עולה 150 אלף למדינה, פושע בלילה משוחרר הוא עולה מיליונים במדינה.
אריה ביבי: מדינה מתוקנת שמבינה את המספרים היא הייתה אומרת בוא, זה הכל הרי זה האוצר.
אריה ביבי: במקום לתת למקומות אחרים אז בואו נשחרר - - - אני יכול לקלוט היום בית כלא שלם, אלף איש, בנוסף ל-2700 איש שהם יוצאים ביחס שליש ואני קולט אותם, מתוכם נשארים לי שני שליש כמעט, אני יכול לקלוט עוד אלף איש.
אריה ביבי: ואז מהאלף איש האלה יחזרו 28% ולא 55% ונשים לא יחזרו 52% ונערים לא יחזרו 70% והאלף איש האלה יכולים לחסוך להוצאה של המדינה לפחות חצי מיליון ₪.
עאידה תומא סלימאן: ידוע עליי מה אני חושבת על איך מחלקים את התקציבים במדינה הזאת - - -
אריה ביבי: גם אני יכול לחלק אבל לא נתנו לי להיות שר אוצר.
עאידה תומא סלימאן: כן, גם לי לא נתנו וכנראה לא יתנו לי עם הדעות שלי אז זה לא ממש יעזור.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שמבחינתי היתרון של לתת לתהליך של השיקום את המקסימום האפשרי מבחינת גם תקציבי וגם מבחינת כוח אדם - - - זה מובן מאליו, אני מגוייסת לנושא ובגלל זה גם כן רציתי לבוא ולבקר ברשות.
עאידה תומא סלימאן: הייתי יכולה להסתפק בביקור שנעשה בנווה תרצה.
עאידה תומא סלימאן: והאמירה של נשים מקבלות פי שבעה מגברים מבחינת - - - זה תלוי איך מחשבים, אפשר לחשוב על זה.
אריה ביבי: את יודעת מה, אני בסטטיסטיקה חלש, אבל אני יודע שאם להשוות תשע נשים, אם אחת בחודש התשיעי אז כולן בחודש ראשון.
אריה ביבי: אני רוצה להגיד שאנחנו פה נותנים לפי הצרכים ומעבר לכך.
אריה ביבי: אנחנו בודקים את כל הצרכים ואז נותנים.
אריה ביבי: אם אנחנו נצטרך פה להוסיף תקציב נוסיף.
אריה ביבי: אם צריך להוריד קצת תקציב, נוריד תקציב.
אריה ביבי: ואנחנו נראה איפה שכואב לנו, שם נחבוש את הפצע, אין מה לעשות.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אוקיי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה שוב, הייתה ועדת בדיקה שלכם לא שלי ב-2014 שציינה שצריך לעשות א', ב', ג', ד'.
עאידה תומא סלימאן: נעשה רק דבר אחד מכל הדברים האחרים והדבר היחידי שנעשה זה קיצוץ.
עאידה תומא סלימאן: כל התוספות לא נעשו.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מצביעה על מגמה שהיא בעיני מדאיגה אותי.
עאידה תומא סלימאן: מדאיג אותי לראות מגמה של נסיגה, של הצטמקות, של ירידה גם בכוח אדם וגם בשירותים - - - וזה מאוד מדאיג אותי.
אריה ביבי: יש לי רעיון בשבילך.
אריה ביבי: יש לי רעיון מצויין אפילו.
אריה ביבי: היות ואני גם הייתי קצת ארבע שנים חבר כנסת, אז תשמעי.
אריה ביבי: כל תקציב שאת מביאה אנחנו צובעים אותו והתקציב הזה שאת מביאה הוא יהיה רק לנשים.
אריה ביבי: מצדי תביאי תקציב של 200%, לא של פי שבעה, אלא פי 200, כל התקציב פי 200 ילך רק לנשים, אני צובע לך את התקציב הזה.
אריה ביבי: גרוש אני לא לוקח מהתקציב הזה שאת מביאה.
עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה להגיד לי שאני בקשר יותר טוב עם השר ממך?
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שלא.
עאידה תומא סלימאן: אתה תצליח להוציא ממנו הרבה יותר.
אריה ביבי: כשהצבעתי בכנסת אז הוא גם לא היה שר במפלגה שלי.
אריה ביבי: אבל כשיושב ראש ועדה תופס את גפני בצד ומדבר איתו אפשר לעשות משהו.
אריה ביבי: אני צובע.
אריה ביבי: כל תקציב שאת מביאה, 200 אלף הולך לנשים, מיליון הולך לנשים - - -
עאידה תומא סלימאן: הבנתי את הרמז.
<רונית שפירא: אני רוצה להציג רגע את המסגרות השיקומיות ברש"א.
<רונית שפירא: אנחנו נמצאות עכשיו במסגרת השיקום הכולל באזור אז יושבות פה מטופלות מהמרכז שצריכות תיכף לצאת לעבודה, הן עובדות משמרת ערב, אז אני מציעה שנתחיל ונשמע אתכן.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני אציג את עצמי ואני מהר אעבור אליכן.
<אורנת אורמיאן רבינו: לי קוראים אורנת, אני עובדת ברשות לשיקום האסיר כבר 20 שנה, האמת שהגעתי לפה בתור סטודנטית לעבודה סוציאלית ומאז אני מכורה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני מנהלת את המרכז שאנחנו - - - אנחנו מארחות ומארחים אותי פה במרכז ההוליסטי, זה השם שניתן פה ברש"א.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן אציין, במרכז יש שלושה מרחבי טיפול מרכזיים, מרכז יום שפועל חמשה ימים בשבוע, 8:30-15:30, הוסטל, שזה בעצם הבית שבו נשים גרות ומרכז אמבולטורי שמגיעות נשים לשיחה, קבוצה, כל אחת בהתאם לתכנית שלה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן אגיד שעד לפני שנתיים היינו שתי מסגרות בנפרד שמטעמי תקציב, שכבר דובר פה, קוצצו ואוחדו למרכז אחד.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני לא אדבר יותר מדיי על המרחבים הטיפוליים כרגע כי אני חושבת שזה משהו שיהיה אפשר לשמוע - - -
עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר לדעת כמה אתם מקבלות, כמה- - - מרכז יומי, כמה - - -
<אורנת אורמיאן רבינו: אני אתחיל מההוסטל כי זה יותר פשוט.
<אורנת אורמיאן רבינו: בהוסטל יש עשר מיטות.
<אורנת אורמיאן רבינו: בעבר היו לנו 12 מיטות.
<אורנת אורמיאן רבינו: היום יש עשר מיטות, ממש בצפיפות, אבל יש עשר מיטות.
<אורנת אורמיאן רבינו: ואם צריך גם אנחנו שמות מזרון.
<אורנת אורמיאן רבינו: אנחנו מאוד יצירתיות פה כל עוד זה מרגיש נעים, ביתי ומזמין.
<אורנת אורמיאן רבינו: מרכז היום לא כל כך מוגבל מבחינת מספרים.
<אורנת אורמיאן רבינו: יש לנו אמנם הגבלה של מחשבים, יש לנו כיתת מחשבים אז הרבה פעמים אנחנו לומדים במשמרות.
<אורנת אורמיאן רבינו: כפי שאת יודעת, נשים יודעות להיות מאוד יצירתיות אז אנחנו אלופות בדבר הזה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן רוצה לפני שאנחנו עוברות לשמוע את הנשים להגיד מילה על הצוות של המרכז.
<אורנת אורמיאן רבינו: במרכז יש צוות של 11 עובדות ביחד איתי.
<אורנת אורמיאן רבינו: שלוש עובדות סוציאליות, לא במשרה מלאה אם אנחנו רגע בענייני תקציב.
<אורנת אורמיאן רבינו: אם בית, יועצת תעסוקה וחמש מדריכות מנטוריות.
<אורנת אורמיאן רבינו: אחד הדברים שמאפיין את רש"א בכלל ואותנו בפרט זה שאנחנו מעסיקות נשים שמתוך החמש-ארבע היו אסירות בכלא לא פעם אחת, הגיעו, עשו תהליך שיקום מאוד מרשים והפכו בעצם מלהיות נעזרות לגם עוזרות.
<אורנת אורמיאן רבינו: יש לנו פה עכשיו מסיימת מדריכה 15 שנה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני יכולה להגיד באופן אישי, אני מלווה אותן, חלקן היו מטופלות שלי.
<אורנת אורמיאן רבינו: אלה מעברים לא פשוטים אבל זאת משפחה מאתגרת ואוהבת.
<אורנת אורמיאן רבינו: אז באמת הצוות השלנו מורכב גם מנשים אקדמאיות וגם מנשים אקדמאיות מניסיון החיים ואני חושבת שזה אחד הכוחות של המקום הזה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני אפנה לנשים.
<אורנת אורמיאן רבינו: בעצם יושבות פה נשים שחלקן גרות בהוסטל, חלקן מגיעות למרכז יום מבחוץ, וחלקן כבר סיימו את שני המסלולים המרכזיים.
<אורנת אורמיאן רבינו: לגבי השם, בגלל שיש פרוטוקול אז בלי השם תגידו את האות הראשונה ומה ש - - - ישבתן פה עכשיו שעה, שמעתן את הויכוחים האלה ואחרים ובכלל, כמו שאמרנו לכם מקודם, מה שנראה לכן חשוב זאת ההזדמנות.
<אורנת אורמיאן רבינו: וכן חשוב לי להגיד, הן יודעות, אני אמרתי להן בגלל שנפגשנו בכלא, אמרתי להן, תדעו שעאידה גם שואלת שאלות.
<אורנת אורמיאן רבינו: אז אני אמרתי, זה בסדר לשאול שאלות זה גם בסדר להגיד לא מתאים לי לענות.
<אורנת אורמיאן רבינו: אז זה חשוב לי לומר את זה.
עאידה תומא סלימאן: מאה אחוז.
<חיתאם סקר: שלום לכולם, קוראים לי חיתאם סקר ולא מעניין אותי אם השם שלי יופיע בפרוטוקול.
<חיתאם סקר: אני גם אמרתי את השם שלי במיוחד אם תחפשו או תעקבו אחריי תדעו שזה נכון.
<חיתאם סקר: אני נכנסתי לכלא, נשפטתי לשלושה חודשים, נכנסתי לכלא לחודש וחצי, הייתי אמורה לעשות עבודת שירות ולא עשיתי את הכל אז הכניסו אותי לשלושה חודשים לכלא.
<חיתאם סקר: השלושה חודשים שהייתי בהם בכלא הרווחה של הכפר ידעה שאני נכנסת לכלא והייתה להם בעיה שכל התקופה שהייתי בכלא הם לא הלכו לבקר את הילדים ולא לשאול.
<חיתאם סקר: קודם כל אני רוצה להגיד משהו.
<חיתאם סקר: אני נכנסתי לכלא לחודש וחצי בדיוק, 16 יום, אף אחד מהמשפחה שלי לא ידע שאני בכלא.
<חיתאם סקר: רק בעלי יודע.
<חיתאם סקר: הילדים, אף אחד לא ידע, כולם ידעו שהלכתי לטיפול בגלל שאני סובלת ממחלת אפילפסיה, מחלת קלפטומניה ומחלת עצבים.
<חיתאם סקר: כולם השתכנעו, הייתה לי את הטראומה הזאת שאם יידעו שאני בפנים אז מה יקרה.
<חיתאם סקר: למשל שהוא אמר שיש את הפחד של - - -באמת אני ממשפחה בדואית והוא צודק, יש את הטראומה הזאת.
<חיתאם סקר: אני רוצה להגיד- - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא רק אצל בדואים.
<חיתאם סקר: לא, אבל אצלנו יותר גרוע ואני רוצה להגיד לכם ולשכנע אתכם שבמגזר הערבי זה יותר קשה.
<חיתאם סקר: זה יותר קשה ורוצה להגיד עוד דבר וסליחה על זה, שיש רשלנות לרווחה.
<חיתאם סקר: וגם בכלא יש רשלנות ברווחה.
<חיתאם סקר: אני ישבתי חודש וחצי ושום עובדת סוציאלית לא ישבה איתי ולא שאלה אותי מילה אחת.
<חיתאם סקר: הם לא ישבו איתי בכלל.
<חיתאם סקר: ישבתי במתחם, קוראים לזה, בדיוק ישבתי חודש שם, בגלל שאין ועדות, לא יודעת איך קוראים לזה, אמרו לי שאין, את חייבת לחכות.
<חיתאם סקר: הייתי יוצאת רק בשעה אחת, שעה 11:00, והכל מביאים לי את האוכל לחדר.
<חיתאם סקר: זה רשלנות של עובדת סוציאלית וזה נכון ואתם יכולים לעקוב אחריי ולשאול.
<חיתאם סקר: במיוחד אמרתי את השם שלי בגלל שזה נכון.
<חיתאם סקר: ביום האחרון שיצאתי פגשתי מישהי, הדס משיקום האסיר והתחננתי אליה שאני רוצה להיות בחוץ בקשר עם אנשים שיכולים לעזור לי, לטפל בי, מה לעשות.
<חיתאם סקר: באמת נפגשתי עם רוני ועם יעל ותודה רבה לשתיהן שהן באמת הצילו אותי מכל הבוץ הזה.
<חיתאם סקר: הייתי חנוקה לגמרי, לא ידעתי מה לעשות, עכשיו אני מטפלת בעצמי אצל רופא פסיכיאטר, מקבלת כדורים, אני מסודרת בחיים ואני נשארת איתם עד סוף החיים.
<חיתאם סקר: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: חיתאם כמה זמן את כבר בחוץ משוחררת?
<חיתאם סקר: כמעט שנתיים, בחודש רביעי שנתיים.
עאידה תומא סלימאן: ואת מגיעה למרכז היום?
<אורנת אורמיאן רבינו: היא מהצפון.
<חיתאם סקר: אני משיקום האסיר ברש"א בצפון.
<אורנת אורמיאן רבינו: - - - התיק הפנימי - - -
<חיתאם סקר: אה כן, יש לי תיק אחר שהייתי אמורה להכנס ב-1.10 לכלא ובעזרת שיקום האסיר, רש"א הם עזרו לי להגיש בקשת חנינה.
<חיתאם סקר: הגשנו את זה, כמעט הסכימו, מחכים לתשובת בית הנשיא.
<חיתאם סקר: הם נתנו לי להתנדב בפארק עירוני עפולה, התנדבות במקום כלא, וזה ממש עזר לי.
עאידה תומא סלימאן: ואם יעזור, אני אבין אחר כך איפה נמצאים מבחינת השלבים של החנינה.
עאידה תומא סלימאן: אם יעזור שאני אשלח גם כן איזשהו מכתב - - -
<קריאה: זה עניין של ימים עד שזה יסתיים.
עאידה תומא סלימאן: יופי מצויין.
<חיתאם סקר: אני רוצה להגיד עוד משהו.
<חיתאם סקר: אני רוצה שתשימו לב במגזר הערבי במיוחד לעובדת סוציאלית כי יש הרבה בנות דופקים אותן רק מהעובדת סוציאלית, נשבעת לכם.
<חיתאם סקר: אני זוכרת בילדות, בגיל 14, ברחתי מהבית מהלחץ של המשפחה, מהאלימות והכל, ברחתי למקלט לנצרת, הזמנתי מונית דרך 144, ברחתי במונית לנצרת בגלל שראש המועצה מכיר את ראש המועצה בשיבלי הם החזירו אותי לבית.
<חיתאם סקר: הם החזירו אותי לבית שזה לא נעים ולא יפה לכבוד המשפחה.
<חיתאם סקר: אז שימו לב לזה.
<חיתאם סקר: העניין לא עניין תקציב ולא עניין משכורת ולא עניין שום דבר.
<חיתאם סקר: העניין בנאדם אחריך נרצח ומקבל אלימות וכל מיני בתקופה הזאת יש מלא רצח.
<חיתאם סקר: מלא.
<חיתאם סקר: זהו.
עאידה תומא סלימאן: וכל מה שאמרת, חלק גדול ממנו אני מכירה מקרוב ועובדת על זה אבל תמיד לשמוע את זה מאנשים שעברו, מנשים שעברו את זה זה מחזק.
אריה ביבי: דרך אגב, זו דוגמה של תחלואה כפולה שמשרד הבריאות היה צריך לטפל בה בשלושה חודשים הראשונים אבל אנחנו למרות שמשרד הבריאות היה צריך לקחת - - - על זה הדס המליצה לנו.
עאידה תומא סלימאן: את הנושא הזה של עניין התחלואה הכפולה כדאי שאני אשמח.
עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי את שלושת החודשים אבל אולי כדאי באמת - - -
<קריאה: אני יכולה אחר כך להרחיב אם תרצי.
עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים שיש מישהי כאן שמוכנה לדבר.
אריה ביבי: אני ב-12:30 חייב לעזוב פה.
אריה ביבי: אז אם יש לך תכנית שנשב ביחד כמה דקות אין לי בעיה ואני אשאיר אתכם פה לבד, אחרי שהיא תדבר כמובן, נעשה הפסקה - - -
<קריאה: אבל יהיו עוד נשים שרוצות לדבר.
<קריאה: נעשה הפסקה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, זה היה משפט במקום.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ניקח חמש דקות אחרי שהן יסיימו ו - - - או אולי נקבע - - - אנחנו מאוד מעריכות את זה שאתן הגעתן למרות שיש לכן עבודה.
<ל': אני ל' - - - לא אכפת לי אם יודעים מי אני או לא כי קודם כל אין לי משפחה בארץ, לא אכפת לי מה חושבים עליי.
<ל': אני רק רוצה להגיד שצריך לשים לב כי גם לספרדים וגם לדרום אמריקאים בארץ.
<ל': כי כל הזמן - - - קולומביאני - - - עם כל דרכון ישראלי וגם ישראלים.
<ל': אני לא קיבלתי - - - שום דבר מתי שהייתי בבית שנה ושבעה חודשים עם - - - לא רווחה עם ילדה בגיל 16 - - -
<ל': אני גרתי בתל אביב - - - הייתה חולה, עברתי ניתוח עם המון בעיות, סבלתי מכות עם טראומה והרווחה לא אכפת לה מה קורה איתי, לא אכפת לה.
<ל': הילדה שלי הייתה בדלת כל הזמן להגיד לה שאמא שלי לא יוצאת מהחדר, היא בוכה כל יום.
<ל': היא הייתה הולכת לפסיכולוגית ביפו ואומרת לה, הנה אמא שלי שלושה ימים לא מתקלחת, היא רוצה למות ולא אכפת לה.
<ל': אף אחד לא בא לבית.
<ל': רק הבחורה של - - - עובדת סוציאלית של - - - היא צילמה את העבודה ודווקא היא באה הבייתה לבדוק מה קורה איתי.
<ל': ולא שמו לב בתור בנאדם לא מדבר עברית, לא יכול להגיד כלום - - - מה היא רוצה עם המשפחה שלי.
<ל': הבן שלי היה קרבי, אני יכולה להגיד לך אני עם מה שעברתי, אני יותר חזקה, אני בסדר גמור אבל מה היה עם המשפחה שלי, הילדה שלי התקרבה לצבא ולא - - - כלום למדינה.
<ל': היא לא רוצה, הייתה בכלא פעמיים כי היא לא מאמינה לאף אחד פה בארץ.
<ל': איפה קיבלתי עזרה?
<ל': בבית סוהר.
<ל': היה פחד אלוהים להכנס לשם.
<ל': אני יכולה להגיד לך, עשיתי טעות, לא עשיתי, מה, שילמתי.
<ל': אבל באמת אני חושבת שצריך לראות מי הבנאדם, מה עושה, מגיע לה - - - כי לא בשבילי, המשפחה שלי, פה בארץ הרבה אנשים עם משפחה ואני רק - - - להכנס לכלא.
<ל': אבל הילדה שלי הייתה לבד, לבד לגמרי בארץ, ואף פעם לא הגיעה רווחה לדעת מה קורה.
<ל': רק לקחת אותה לפנימייה, זה מה שרוצים.