GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה רונן: לא, אבל אני יכולה להגיד שיש הצהרת כוונות חיובית ואנחנו במגעים מאוד-מאוד אינטנסיביים מול הרשות אולי אפילו להפעיל את המודל המורחב כמו זה שפועל בתל-אביב.
עליזה לביא: ברשותך, רק תני לנו איזו שהיא הבנה - - -
גילה רונן: אני רוצה רק להגיד עוד משהו.
גילה רונן: על המענים הקיימים?
עליזה לביא: כן, על ה-14 האלה.
עליזה לביא: האם זו עבודה של איתור של משרד הרווחה?
עליזה לביא: האם יש לכם פעולה של איתור וזיהוי או המרכזים האלה פתוחים וצעירים שיודעים ושמעו מגיעים?
עליזה לביא: איך, בעצם, נעשית העבודה מעבר לעניין הפיזי?
גילה רונן: גם וגם.
גילה רונן: המרחבים האלה פתוחים.
גילה רונן: חלק מצוות המרכז יוצא לעשות עבודה מול המסגרות, מול מסגרות חינוך ומול השירותים האחרים שקיימים בקהילה, כדי לנסות לאתר את הנערות והצעירות האלה.
גילה רונן: מרכיב נוסף הוא באמת מרכיב האיתור והאיסוף, זאת אומרת ברגע שאנחנו יודעים על נערה או צעירה שיכולה להיות פוטנציאלית למרחב הזה, בהחלט נעשית עבודה של איתור והבאה שלה לתוך המרכז.
עליזה לביא: נירה, היועצת המשפטית שלנו, שואלת האם את יכולה להגיד שתי מילים על המרחב עצמו.
עליזה לביא: אנחנו סיירנו ואנחנו מכירים, אבל אני חושבת שראוי שתאמרי.
גילה רונן: אתם סיירתם - -
עליזה לביא: - - בתל-אביב.
גילה רונן: - - במרחב תל-אביב.
גילה רונן: את מדברת על המרחבים ברשויות?
גילה רונן: הן פועלות באופן שונה.
גילה רונן: המרחבים פתוחים.
גילה רונן: הרשויות המקומיות כוללות רק את המרכיב של המרחב הפתוח, ובחלק מהרשויות, בשבע מהרשויות, כמו שאמרתי, הן גם יפעילו הלנה למקרה הצורך.
גילה רונן: אבל הם אמורים להיות ערוכים להלין נערות וצעירות שבאופן עקרוני נקלעו למצב שבו הן צריכות לקבל גם קורת גג.
גילה רונן: המרחב פתוח, ויש שם צוות שלם שמקבל אותם.
גילה רונן: נערות וצעירות יכולות להגיע בכל מצב ובכל שעה שהמרחב פתוח.
גילה רונן: הוא אמור להיות פתוח משעות הצהריים ועד שעות הלילה המאוחרות.
גילה רונן: הן מתקבלות לשם בלי שום בחינה מוקדמת ובלי שום בדיקה של קריטריונים וכו'.
גילה רונן: הן יכולות להגיע ולהיות שם בין שעה לכמה ימים ולאורך זמן ממושך.
גילה רונן: כמובן שהשאיפה היא קודם כל לתת מענה חירומי שהוא רלוונטי לכל אחת מהן.
גילה רונן: המרחבים האלה אמורים לכלול גם מכונת כביסה, מייבש, אוכל וכל התנאים הפיזיים שנועדו להקל על הנערות והצעירות במצבים החירומיים שאליהם הן נקלעות.
גילה רונן: מעבר לזה, אנחנו שואפים באמת לייצר איזה שהוא קשר ממושך יותר, ארוך טווח, על מנת שאפשר יהיה להתחיל לעשות איזו שהיא עבודה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: האם מתבצעת איזו שהיא בדיקה?
נירה לאמעי-רכלבסקי: הרי הרבה פעמים קטינים מגיעים למצבים האלה מתוך סיטואציות לא חוקיות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הרי החוק אוסר בפירוש על כל מיני – השאלה היא האם יש איזו שהיא בדיקה, חקירה או הפניה למשטרה של חשד לביצוע עבירות בעצם דרך מידע שמגיע מהאנשים הצעירים האלה - -
עליזה לביא: זה חלק מהמתח הטיפולי.
שולי מועלם-רפאלי: זה מרחב מוגן.
שולי מועלם-רפאלי: הם לא יבואו, אם ידווחו על זה למשטרה.
עליזה לביא: זה מורכב מאוד.
נירה לאמעי-רכלבסקי: לא, ודאי.
נירה לאמעי-רכלבסקי: יש גם עבירות חשיפה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: - -כדי להגיע וכדי להבין האם יש משהו בעצם לעזור למשטרה?
עליזה לביא: רק אתמול מנכ"לית משרד המשפטים דיברה על כך שלמעשה אנחנו לא רואים, כי הרי אסור עם קטינים.
עליזה לביא: זנות קטינים – הרי העלינו את הרף.
עליזה לביא: אבל אנחנו רואים מהי המציאות.
עליזה לביא: כלומר, אני מניחה שחלק מהמתח הטיפולי – ותכף נעביר את השרביט - - -
אודיה איפרגן: אני יכולה להתייחס לנוהל?
עליזה לביא: גברתי, אמרי שמך לפרוטוקול.
אודיה איפרגן: אני עורכת-דין אודיה איפרגן מהלשכה המשפטית במשרד הרווחה.
אודיה איפרגן: יש שיח באמת בנושא הזה, כי זה נושא מאוד מורכב.
אודיה איפרגן: מבחינת הטיפול, נושא האמון מול הקטינים הוא דרמטי, והעברת מידע תבטל את הטיפול כי הם יאבדו את האמון.
אודיה איפרגן: אנחנו צריכים למצוא את האיזונים המתאימים בין ההגנה עליהם לבין הטיפול, ויש שיח בעניין ויש הרבה שאלות שעוד צריך לפתוח.
אודיה איפרגן: אז, הנושא נמצא על סדר-היום, אבל אנחנו עוד לא יכולים להגיד בצורה ברורה - - -
עליזה לביא: אנחנו, כמובן, מיד נעביר את רשות הדיבור גם למשרד לביטחון פנים, אבל האם יש קשר בין משרד הרווחה למשרד לביטחון פנים בסוגיה הזאת?
קריאה: יש קשר.
קריאה: מחלקת נוער וכו'.
אודיה איפרגן: יש ישיבות בנושא וניסיון לחפש איזה שהוא - - -
קריאה: לא הגענו לסיכומים, אבל - - -
עליזה לביא: אנחנו רוצים לשמוע משרדים נוספים.
עליזה לביא: אבל, מה לגבי תכניות לשיקום תעסוקתי לנשים?
אביגדור קפלן: היות וזרוע העבודה עברה גם למשרד הרווחה, נמצאת מאחורי רינת כהן שהיא הסגנית של מנהל ההכשרה המקצועית, והיא תתאר את הפעולות שנעשות בזרוע הזאת.
רינת כהן: אנחנו נחשפנו לכל הנושא הזה לאחרונה גם עם החיבור לרווחה וגם בדיון שהתקיים אתךְ.
רינת כהן: האגף להכשרה מקצועית מתעסק בהכשרות, ויש לנו בתי-ספר לנוער ויש גם כמובן את כל תחום המבוגרים.
רינת כהן: גם באותה ישיבה אתךְ, וגם בישיבה המקדימה שנעשתה עם המנכ"ל, מבחינתנו, אנחנו כן ערוכים לתת הכשרות.
רינת כהן: הכשרות – זה יותר בתחום השיקום של הנשים והגברים, והצעירים, שעוסקים בתחום הזה.
רינת כהן: מבחינתנו, יש מענה בכמה כלים.
רינת כהן: כלי אחד הוא כלי של שוברים שאפשר לתת.
רינת כהן: יש אפשרות לנתינת שובר לאותו מטופל, ופשוט להתאים לו קורס שמתאים לו ולצרכים שלו.
רינת כהן: בדרך-כלל, אלה קורסים שהם אחרי-הצהריים.
רינת כהן: זה לא קורסים על בסיס יומי.
רינת כהן: בנוסף לזה – וגם נפגשנו עם העמותות שעוסקות בתחום הזה – אמרנו שכל עמותה שמעוניינת, רוצה ומתגבשת וקבוצה, ואפילו קבוצה קטנה, הרבה פחות מהמספרים שאנחנו שולחים אצלנו לדורשי עבודה או אוכלוסיות אחרות, אנחנו מוכנים לתפור גם תכנית לימודים ייעודית וגם לא לעשות את זה על בסיס יומי, כי אצלנו הקורסים על בסיס יומי של חמישה ימים בשבוע ושמונה שעות לימוד.
רינת כהן: פה זה קורס שמתוקצב מטעם המדינה ותפור מבחינת תכניות לימודים, ומבחינת אפילו סיוע והוספת סדנה של כישורי חיים וליווי אישי ומקצועי של המשתתפים שם – אני יודעת שכבר עמותה אחת פנתה אלינו בבקשה, ואנחנו מנסים לתפור את זה – או זה קורס מתוקצב או OJT, שזה on-the-job training אצלנו, שזה בשיתוף עם מעסיקים.
רינת כהן: כל העמותות שנמצאות, ומי שצריך – אני גם מוכנה אחר כך לרשום טלפונים והכל.
רינת כהן: באמת זה אומר לתפור חליפות ייחודיות ומה שמתאים.
עליזה לביא: אני מאוד שמחה גם על הבשורה הזאת.
עליזה לביא: אנחנו באמת – גם "הופכות את היוצרות".
עליזה לביא: סיירנו שם, וגילינו ופנינו לביטוח הלאומי בתל-אביב וניתנה עזרה.
עליזה לביא: האם יש את הקשר עם הביטוח הלאומי במקום הזה?
רינת כהן: לדעתי, הקשר עם ביטוח הלאומי נוצר ברגע שפותחים.
רינת כהן: אם זה קורס, אנחנו פותחים קורס וזה נחשב קורס מתוקצב, ואז הם אוטומטית מקבלים הודעה על זה, והם גם אחר כך מתקצבים בהיבט של קצבאות אם צריך, והן לא צריכות לבוא ולחתום.
רינת כהן: אנחנו אולי באמת צריכים, כמו שאת אומרת, בהמלצתך, לחזק אתו את הקשר הזה.
רינת כהן: הקשר עם ביטוח לאומי קיים מבחינתנו, כי כל הקורסים המתוקצבים עוברים גם - - -
עליזה לביא: אמל, אנחנו נעשה דיון עם הביטוח הלאומי, האגף להכשרה מקצועית והארגונים שמפעילים.
עליזה לביא: יש הרבה מאוד יוזמות חברתיות, אם זה, כמו שאמרתי, "הופכות את היוצרות" ואם זה האקדמיה, ואזם מרכז צדק לנשים ועוד יוזמות חברתיות.
רינת כהן: אנחנו נשמח, כי אנחנו, בעצם, מקבלים את האנשים מתוך - - -
עליזה לביא: אנחנו נקיים דיון נפרד.
אביגדור קפלן: יש קשר מצוין גם בין המשרד לביטוח הלאומי, ואנחנו נעשה ביוזמתנו גם.
אפרת שרעבי: אני אוסיף משפט על עניין התעסוקה.
אפרת שרעבי: לפני שבועיים אנחנו נפגשנו עם הרפרנטית של החלק של העבודה, עם הנציגות של הארגונים שמפעילים אצלנו – וזה לא ארגונים למעשה אלא הרשויות המקומיות שמפעילות את זה עבור המשרד – ומיפינו את כל אפשרויות התעסוקה שיכולות להיות מותאמות לנשים עצמן עם הגמשת קריטריונים ועם אפשרויות לשיפור ביכולות מימון.
אפרת שרעבי: ניסו למצוא כל מיני ערוצים, וזה עובד.
אפרת שרעבי: כבר התחילו שיתופי פעולה בשביל למצוא את האופנים המיטביים לשילוב הנשים האלה בהכשרה מקצועית ובתעסוקה.
זאב בנימין בגין: מה עם המספרים ברגע – המספרים של כאלה שמתקבלים ושמשתתפים בקורסים האלה?
זאב בנימין בגין: וזאת, כדי שיהיה לנו מושג.
זאב בנימין בגין: זה יחידים?
זאב בנימין בגין: עשרות?
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי, זה ברמת יחידים.
רינת כהן: האנשים שמופנים לקבלת שוברים ממשרד הרווחה – תכנית השוברים שלנו לא שואלת מי מופנה מהרווחה והאם היא מישהי שהיא אם חד-הורית, במצוקה או שהיא עוסקת בזנות.
רינת כהן: הדברים מאוד-מאוד דיסקרטיים.
רינת כהן: כרגע, גם מה שאפרת תיארה, יש פה התחלה של יוזמה חדשה.
רינת כהן: אנחנו מקווים שהיא תפרח ותתרחב, כשאנחנו מוכנים לבצע גם קורסים מתוקצבים בכמויות שהן לקבוצות קטנות מאוד, וגם אם יש מעסיקים שמעוניינים – אנחנו יכולים לתמוך בהם דרך כלי נוסף שלנו שהוא הכשרה פנים-מפעלית.
רינת כהן: לגבי שוברים, אין לי נתונים, ואלה דברים שהם דיסקרטיים ולא מועברים אלינו.
רינת כהן: לגבי היתר, כמו שגם אפרת תיארה, זה כרגע בתהליכי התהוות והתחלה.
נעמה ריבלין: אני נעמה ריבלין מפרויקט "סלעית".
נעמה ריבלין: נפגשנו, וזה בהחלט מאוד שמח ויוזמה ברוכה, ואנחנו באמת מתכננים להשתמש בזה.
נעמה ריבלין: אחד החוסרים, וגם העלינו זאת בפגישה, זה לא רק מלגת לימודים אלא זה מלגת קיום.
נעמה ריבלין: נשים קשות יום יצאו ממעגל הזנות והן לא יכולות להתפנות ללימודים ולהפסיד פרנסה.
נעמה ריבלין: הן גם כך בקושי מתפרנסות, וזה גם שכר מינימום.
נעמה ריבלין: גם אם זה יומיים אחר-הצהריים, יש לה ילדים והיא לא יכולה ללמוד.
נעמה ריבלין: צריך לתת את הדעת.
נעמה ריבלין: יש במשרד הרווחה קורסים, כשנותנים גם מלגות קיום, מעבר לבעיה של השוברים והפעימות שלזה אני מקווה שנמצא פתרון.
נעמה ריבלין: אבל, מלגת קיום, אני קוראת למצוא פתרון גם לזה.
עליזה לביא: טוב, רשמנו את זה.
עליזה לביא: חבר הכנסת בגין, לשאלתך, ב-2016 התקיימו במרכזים 32 קורסים, והשתתפו בהם 412 נשים.
עליזה לביא: אלה הנתונים שאנחנו קיבלנו.
עליזה לביא: 412 נשים השתתפו בקורסים.
עליזה לביא: לפני שאני עוברת למשרד לביטחון פנים, שאלה אחרונה לרווחה: קיימנו פה דיון עם הצבא בסוגיית זנות בצבא.
עליזה לביא: יש שאלה שקיבלנו מהצבא לגבי קשר בין משרד הרווחה לצבא.
עליזה לביא: אני מבקשת לשמוע פה האם מועבר מידע מקדים אודות טיפול הרשויות במשרד במועמדים לגיוס לגורמי הרווחה בצבא, גם מבחינת רצף טיפולי וגם מבחינת מודעות.
עליזה לביא: אחת הסוגיות, שאנחנו מתעסקים איתן, היא זנות בצבא, ושמענו בדיון שקיימנו על חוסר שיתוף פעולה ונתק.
עליזה לביא: מי יכול להתייחס לזה מהמשרד, בבקשה?
גילה רונן: אני יכולה להגיד שיש לנו חובת סודיות, ואנחנו לא מעבירים נתונים לצבא בעניין הזה.
גילה רונן: אבל, בעקבות הדיון שהיה כן התקיימה איזו שהיא פגישה.
גילה רונן: לא אני קיימתי אותה, ואני יכולה לבדוק ולהעביר מה קרה בעקבות הפגישה הזאת.
גילה רונן: אני יודעת שהתחיל איזה שהוא קשר עם מרכז מהות, אבל אני לא יודעת להגיד.
עליזה לביא: סגנית יוהל"ן, אשרת בכר, את רוצה להתייחס?
סא"ל אשרת בכר: מרכז מהות – כאמור, ברגע שמגיעות חיילות או שאנחנו מצליחים לאתר את אותן אלו שעוסקות בזנות, ושוב צריך להגיד שמדובר באמת במספרים מזעריים והם אפילו לא מגיעים לעשרות – לצורך העניין, כשאנחנו העלינו את המודעות גם בקרב מערך המרא"ם בצבא וגם בקרב מפקדים בצבא, כי באמת אחרי הוועדה הקודמת עשינו כן איזה שהוא אלמנט של העלאת מודעות בקרב מפקדים, אנחנו מאמינים שמפקד שהוא מספיק קשוב יכול לאתר את אותן נערות ונערים שעוסקים בזנות.
סא"ל אשרת בכר: אני צריכה להגיד שאין הרבה מאוד מקרים שאפשר באמת להניח שיש איזו שהיא תופעה.
סא"ל אשרת בכר: אבל בנות או בנים שכן מגיעים אלינו, אנחנו מטפלים בהם באופן פרטני.
סא"ל אשרת בכר: צריך להגיד שאנחנו לא מקבלים נתונים ממשרד הרווחה, אלא רק מי שמגיעה מתוך הצבא ואנחנו מצליחים לאתר את זה, אנחנו נותנים לה את המענה המאוד מהיר.
סא"ל אשרת בכר: לצורך העניין, כל הדברים שנסקרו בוועדה הקודמת כל הדברים שאנחנו התחייבנו עליהם בוועדה הקודמת קוימו במלואם, ובדגש על העלאת המודעות של מרכז מהות כמרכז מטפל שנותן את כל הסעדים הנדרשים.
עליזה לביא: לגבי הנוהל שהיוהל"ן הבטיחה שייצא, האם את יכולה לבשר לנו?
סא"ל אשרת בכר: העלינו את המודעות בקרב מפקדים על-ידי שיח עם המפקדים.
סא"ל אשרת בכר: שוב, צריך להגיד שאנחנו פחות מאמינים בלהתחיל לשגר אגרות.
סא"ל אשרת בכר: עם זאת, נכתבה איזו היא אגרת שבימים אלה מופצת לשטח, שכן מדברת על התנהגות במרחב הציבורי, מהי ההתנהגות שמצופה ומהי ההתנהגות שלא מצופה ממשרתים בצבא.
סא"ל אשרת בכר: אם תרצו, נוכל לצטט כמה מילים מאוחר יותר.
סא"ל אשרת בכר: בכל מקרה, אנחנו עשינו הרבה מאוד שיתופים, אם זה ביקור במסל"ן נגב שקיימנו השבוע ואם זה פגישה עם עמותת על"ם, עם הגברת רעות גיא, כדי לדבר על חיזוק הקשר, ושבמידה והיא מכירה מקרים שקורים בצבא כן להעביר לנו את המקרים כדי שאנחנו נוכל להמשיך ולטפל בהם.
סא"ל אשרת בכר: זאת אומרת, כל שיעורי-הבית שנתנו לנו מהוועדה הקודמת יושמו, בדגש על חיזוק הקשר עם גורמים אזרחיים ובאמת העברה של נתונים, כדי שאנחנו נוכל להמשיך ולטפל בחיילים, כי, כפי שהוצג בוועדה הקודמת, יש הרבה מאוד מענים שצה"ל יכול לתת לאלה שנמצאים במעגל הזנות.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני המנכ"ל, אומרת גילה שחלה עליה חובת סודיות להעברת נתונים לצבא, ומצד שני אנחנו שומעים מאושרת שעל"ם וכל אלה כן יכולים להעביר להם.
שולי מועלם-רפאלי: אולי צריך לקיים איזה שהוא שיח פנימי.
שולי מועלם-רפאלי: בסוף, אנחנו מדברים על שני גופים שהם גופים של הממלכה, גם הצבא וגם משרד הרווחה.
אביגדור קפלן: אני אבדוק את הנושא הזה.
עליזה לביא: הנושא עלה כאן.
אביגדור קפלן: זה, בהחלט, ראוי לבדיקה.
אביגדור קפלן: נבדוק את זה.
עליזה לביא: נשמח לקבל עדכון בעניין הזה.
עליזה לביא: זה גם כן לחזק את הקשר מול הצבא כמובן בכל המעטפת הנדרשת, אבל יש פה איזו שהיא חוליה - - -
אביגדור קפלן: הצבא פונה אלינו האם אנחנו יכולים לתת לו את המידע אודות אותה נערה שחשודה בכך שהיא במעגל הזנות.
עליזה לביא: נכון, ויש פה הרבה רגישות, וצריך לראות איך עושים את זה.
אביגדור קפלן: נבדוק את זה בהיבט המשפטי כמה זה סגור.
שולי מועלם-רפאלי: אם נגדיר את זה בתוך מסגרת שלא תתייג את זה למקומות - - -
עליזה לביא: על הרצף הטיפולי.
אליעזר רוזנבאום: הרי בתוך המאור יהיו משרד החינוך, משרד הרווחה וגם משרד המשפטים, והסרת התכנים תהיה בלוח-זמנים במעגלים מאוד קצרים.
עליזה לביא: אני מבקשת לעבור אליך, פרופסור איתמר גרוטו, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות.
איתמר גרוטו: אתייחס ברמה הכוללת קודם כול לתפיסת העולם שלנו במשרד הבריאות, והגנה על בריאות הציבור מתייחסת גם להיבטים בריאותיים ונפשיים כמובן שישנם בעניין הזה אבל בוודאי שגם מהזווית הערכית.
איתמר גרוטו: אנחנו ודאי דוגלים בשיטה גם בתחומים אחרים שאין להאשים את הקרבן את הסביבה שלו, למשל בתחומים כמו השמנה ועישון, אז בוודאי בנושאים האלה.
איתמר גרוטו: זוהי, קודם כול, תפיסת העולם שלנו.
איתמר גרוטו: עיקר הפעילות שלנו בתחום הזה נעשית באמצעות המרפאות לטיפול במחלות המועברות ביחסי מין שיש לנו בחיפה ובתל-אביב.
איתמר גרוטו: אנחנו פועלים עכשיו יחד עם הוועד למלחמה באיידס לממן אותו כך שיפתח מרפאה גם בבאר-שבע, כדי להרחיב את השירות שניתן.
איתמר גרוטו: כמובן שזה לא קשור לזנות, אבל זה חלק גדול מהפעילות.
איתמר גרוטו: יש לנו שתי ניידות שיוצאות לשטח ממש ומסתובבות גם בחיפה וגם בתל-אביב.
עליזה לביא: יש תכנית להגדיל את מספר הניידות?
עליזה לביא: דיברנו על זה בעבר.
עליזה לביא: מה אדוני יכול לבשר לנו?
איתמר גרוטו: כרגע, כמו שאמרתי, אנחנו הקמנו בבאר-שבע, וככל שנראה שהפעילות שם גם מצדיקה את הצורך בזה, אנחנו נראה אם אנחנו יכולים להשקיע.
עליזה לביא: אבל, אדוני, כל אזור הדרום, אילת ובאר-שבע, מבחינת ניידות - - -
עליזה לביא: באילת, שם יש ריכוז גדול מאוד של זנות, אין ניידת.
איתמר גרוטו: אנחנו יכולים לבחון גם את הנושא הזה.
איתמר גרוטו: כרגע, זה לא בתכנית שלנו.
איתמר גרוטו: מה שבתכנית הראשונה זה להרחיב את נושא באר-שבע, זאת אומרת להוסיף גם את באר-שבע.
עליזה לביא: כלומר, אילת עוד לא בתכנית.
איתמר גרוטו: בינתיים, אילת עוד לא בתכנית, אבל יכול להיות שבשנה הבאה אנחנו נוכל לגייס לזה גם משאבים.
שולי מועלם-רפאלי: פרופסור גרוטו, בבית-החולים "יוספטל" יש מישהו שהוא בעולם הזה בכל, אם מגיעות נשים בעקבות - - -?
עליזה לביא: חדר חירום?
עליזה לביא: כן, אבל את יודעת שהן תושבות מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: כן, ולכן אני אומרת את זה במידה מועטה של ציניות.
איתמר גרוטו: ודאי.
איתמר גרוטו: כל בתי-החולים שלנו עוברים הדרכה בנושא סיוע לנפגעות פגיעה מינית וגם לנפגעות בזנות.
איתמר גרוטו: אני לא יודע אם יש משהו מיוחד לאילת.
איתמר גרוטו: אני יכול לבדוק.
שולי מועלם-רפאלי: אני שאלתי במכוון, דווקא בגלל שבית-החולים "יוספטל" קצת אחר.
שולי מועלם-רפאלי: הוא פחות גדול, יש בו פחות דברים, וברור שיש בו פחות מומחים.
שולי מועלם-רפאלי: לכן אולי דווקא שם צריך לחשוב לתת דרך בית-החולים, שמשמש גם כבית-חולים וגם כראשוני, שניוני ושלישוני – ולא משנה, וזה בשיח בינינו – לעשות משהו.
עליזה לביא: אני חושבת שההצעה של חברת הכנסת מועלם בהחלט במקום, במיוחד כשאילת עוד לא נכנסה לחשיבה לגבי ניידות.
עליזה לביא: נשמח לקבל תשובה לוועדה.
איתמר גרוטו: בסדר גמור.
איתמר גרוטו: בכל זאת, הייתי רוצה שיעל גור, מנהלת מרפאת לוינסקי תדבר כמה מילים.
איתמר גרוטו: לפני שאני מעביר לה את רשות הדיבור, יש עוד נושא, שאמנם לא קשור באופן ישיר אבל אני חושב שאנחנו בהחלט יכולים לעסוק בו.
איתמר גרוטו: מנכ"ל משרד הבריאות הקים, לאחרונה, ועדה בראשותי בנושא מיגור הגזענות – גזענות ואפליה.
איתמר גרוטו: אנחנו יודעים שלפי אוכלוסיות מודרות החל מלהט"בים ועד אנשים שנמצאים במעגל הזנות.
איתמר גרוטו: לפעמים זו אוכלוסייה מודרת שמופלית לרעה, וגם בתחום הזה זה ייכנס במסגרת הטיפול שלנו.
עליזה לביא: ברשותך, לפני שאתה מעביר את רשות הדיבור, אנחנו, חברת הכנסת תמר זנדברג ואני, קיימנו אתמול דיון משותף בנושא סמים וזנות ונשים.
עליזה לביא: האם המשרד מתכוון לייצר מענים לנפגעי סמים, לנפגעות סמים וזנות?
עליזה לביא: מה החשיבה שנעשית במשרד?
עליזה לביא: מה אתה יכול לספר לנו, לבשר לנו?
עליזה לביא: אנחנו גילינו אתמול מצוקה גדולה מאוד בעניין הזה.
איתמר גרוטו: למשרד יש מענה כולל בתחום הגמילה מסמים ובנושא טיפול בנפגעי סמים.
איתמר גרוטו: שוב, אני לא מכיר אם יש משהו ספציפי דווקא לשילוב הזה של זנות וסמים, אבל, ככל שאני מכיר ויודע, יש מענה כולל גם לדברים של גמילה וגם - - -
עליזה לביא: אנחנו נוציא לכם מסמך מסודר של מה שהיה אתמול בדיון, ואני אבקש את ההתייחסות שלכם, כי, כמו שלמדנו אתמול, אין מענה, וזה נושא שאנחנו מבקשים ומבקשות להביא לידיעתך, אדוני, ולקבל את התשובות שלכם.
יעל גור: אגיד בקצרה.
יעל גור: במשרד הבריאות יש רשימה ארוכה של מענים שחלקם הוקמו במתוכנן כדי לטפל בתופעת הזנות, כמו המרפאות הניידות, וחלקם התפתחו עם השנים כמענה לצורך בין השאר שאנשי הניידות למדו שקיים – צרכים שלמדנו שהם קיימים.
יעל גור: שני המוקדים המרכזיים הם באמת מרפאות המין בתל-אביב ובחיפה, שפוגשות גם נשים וגברים, ונשים טרנסג'נדריות בזנות, וגם לקוחות זנות שמגיעים אלינו.
יעל גור: המרפאות הן פלטפורמה לפעילות חינוכית, לפעילות של צמצום נזקים וגם לפעילות טיפולית-שיקומית.
יעל גור: באמת כשיצאה לדרך התכנית הבין-משרדית, ששותפים לה משרדי החינוך, הבריאות והרווחה, הרחבנו את המענים בתוך המרפאות גם לתחום של מניעה.
יעל גור: יש לנו פעילות לנוער בבתי-ספר בהיקף של 700 הרצאות בשנה, שעוסקות במין מוגן גופנית ונפשית.
יעל גור: אנחנו מדברים על מניעת מחלות מין, אבל הכול נעשה בטרמינולוגיה של כבוד האדם ושוויון בין המינים, כששאלות של נערים ונערות לגבי זנות ופורנוגרפיה מקבלות את המענה שאנחנו היינו רוצים שהנוער שלנו בבית ישמע.
יעל גור: משרד הבריאות.
עליזה לביא: משרד הבריאות נכנס לבתי-הספר?
יעל גור: אנחנו מפעילים מרצים פרילנסרים בתשלום שאנחנו מעבירים להם.
יעל גור: אנחנו נותנים להם ערכות הדרכה, והם מלמדים בני-נוער מה זה מין מוגן גופנית ונפשית.
עליזה לביא: כמה שעות בשנה?
עליזה לביא: כמה בתי-ספר?
יעל גור: קודם כול, זה מאוד תלוי בבית-הספר.
יעל גור: אנחנו לא פועלים מכוח חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.
יעל גור: בתי-הספר – ואת זה אולי איריס תוכל להרחיב תכף – מחליטים איזה פעילויות הם מזמינים לבתי-הספר.
יעל גור: הם יכולים להזמין את מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית, עמותת חוש"ן או "דלת פתוחה".
קריאה: וחלקם גם מזמינים אותנו.
עליזה לביא: כלומר, הפנייה אלייך נעשית דרך בית-ספר, למשל ממנהלת שיש לה מודעות.
לומר: כמובן שספינת הדגל של משרד הבריאות בתחום הגשת המענים לקרבנות זנות ולהתמודדות עם תופעת הזנות היא המרפאות הניידות בתל-אביב בחיפה, ואני באמת מקווה שתקום כזו גם בבאר-שבע, ואשמח לתת מהידע שלנו.
לומר: באמצעות המרפאות הניידות אנחנו עוסקים גם בצמצום נזקים פיזיים ונפשיים ברחוב ובדירות דיסקרטיות.
לומר: אנחנו בודקים מחלות מין ו-HIV, נותנים טיפול, מחברים את מי שנמצאים חולים לשירותי בריאות שקיימים במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי אף על-פי שהטיפול הבדיקתי הוא לא תחת הקופה אלא נעשה באופן אנונימי.
לומר: לצורך העניין, גם תיירת יכולה לקבל מאתנו את השירותים האלה.
לומר: מה שצריך לתת אחר כך כטיפול המשך גם לאותן תיירות שמתגלות כקרבנות סחר – גם את זה אנחנו עושים בתיאום עם משרדי הממשלה האחרים.
לומר: מעבר לפן הזה של צמצום נזקים, בניידות עובדות עובדות סוציאליות ונשים שהיו בזנות והשתקמו שהן חלק מהצוותים של הניידות, ושם כבר מתחיל איזה שהוא קשר ארוך טווח שעסוק בטיפול בנזקים הנפשיים, כי אישה שהיא בזנות או גבר שהוא בזנות זה לא רק הגוף אלא גם הנפש, וכמשרד הבריאות אנחנו רואים את החובה שלנו להתייחס גם לגוף וגם לנפש.
לומר: אנחנו מתחילים בתהליך שיקומי, שהרבה פעמים מבשיל להיות הפניה מוצלחת להוסטל "סלעית" או לקהילה טיפולית אחרת שמטפלת, נניח, בנפגעי סמים.
לומר: אבל, ההתחלה של התהליך הפסיכו-סוציאלי יכולה לקחת גם שנה ולפעמים גם יותר.
לומר: אנחנו משתדלים שבתחומי מרפאת לוינסקי זה לא יהיה יותר משנה, כדי להבטיח לנשים ולגברים טיפול המשכי מתאים בקהילה טיפולית או ב"סלעית".
תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, האם אפשר לנצל את ההזדמנות שהמשנה למנכ"ל, פרופסור גרוטו, נמצא פה?
תמר זנדברג: שמענו אתמול מנציגה של מרפאת לוינסקי שאין לכם פסיכיאטרית בצוות.
תמר זנדברג: פרופסור גרוטו, אחד הדברים, שאנחנו מאוד עמדנו עליהם בהקשר לקשר בין זנות להתמכרות, הוא שלמעלה מ-90% או 95% מהנשים שהן בזנות גם סובלות מהתמכרות, והקשר הוא פוסט-טראומה שנגרמת כתוצאה מפגיעה מינית לרוב בילדות.
תמר זנדברג: לכן הטיפול, וכל תחילתו של שיקום, חייב להיות מלווה באיזה שהוא טיפול שהוא גם נפשי וגם פסיכיאטרי בפוסט-טראומה, כי אחרת לעולם לא נגיע למצב הנפשי-סוציאלי שגורם למציאות הזאת.
תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאתה פה כדי לפנות אליך ולהדגיש שטיפול פסיכיאטרי נפשי הוא חלק אינטגרלי מכל התהליך הזה – גם החירום וגם השיקומי לאורך זמן – ולכן הניידות האלה, ובכלל כל גורם טיפולי כזה, חייבים להיות מלווה גם בפסיכיאטריה.
תמר זנדברג: זה חלק בלתי נפרד.
תמר זנדברג: אתמול דוקטור קרן לנדסמן אמרה לנו שהן מודעות לזה ושעובדות סוציאליות מבצעות את זה, אבל שיש להם מחסור בפסיכיאטרית – ספציפית אישה.
יעל גור: אנחנו מגשרים על המחסור הזה דרך ההישענות על פסיכיאטרים שעובדים בקהילה.
תמר זנדברג: זהו, - - -
יעל גור: זה לא שאנחנו לוקחים על עצמנו תפקיד של פסיכיאטריה.
תמר זנדברג: אני אומרת שאני מנצלת את ההזדמנות שפרופסור גרוטו נמצא כאן כדי להגיד שדרוש ליווי פסיכיאטרי וספציפית של פסיכיאטרית, מכיון שאלה נשים ובגלל הפגיעה המינית.
עליזה לביא: זו בקשה שלנו באמת, אבל אני חייבת רק לומר מה בסיורים לא אחת חוזר ועולה בעדויות של נשים.
עליזה לביא: כשאנחנו שואלים אותן "מתי היה הרגע הזה שאת החלטת שאת יוצאת?
עליזה לביא: ", והדפוס שעולה, ובזה אני יכולה להעיד מהניסיון שלי, זה "אחרי שאמרתי שאם הבדיקה יוצאת שלילית אני יוצאת מהזנות והקשר הזה".
עליזה לביא: כשאני שומעת על העבודה הרבה ויודעת על העבודה הרבה שנעשית בתל-אביב, אי-אפשר שלא לראות גם כאן את המקום ואת הפער בין המרכז לפריפריה.
עליזה לביא: אנחנו מדברים על מדינת ישראל, שאין בה את המענים, את הסיוע, ולפחות את הידיעה שיש מישהו, אחד, שמוכן לבוא, לבקר, לבדוק ולתת את תשומת הלב.
עליזה לביא: זה לא קיים במקומות בצפון, וזה לא קיים באילת, זה לא קיים בבאר-שבע וזה לא קיים בירושלים.
עליזה לביא: לצערי הרב, יש לנו, במדינת ישראל, שתי ניידות בלבד.
יעל גור: צריך להגיד שהעבודה של מרפאת חיפה מנקזת לא מעט פעילות גם מהצפון.
עליזה לביא: נכון, אבל עדיין יש לנו ניידת אחת לכל אזור הצפון.
עליזה לביא: אני שמחה להעביר את רשות הדיבור למנהל המנהל הפדגוגי במשרד החינוך, מר אריאל לוי.
אריאל לוי: קודם כול, תודה, ואני מברך על המשך הקיום של הוועדה ושל הפגישות בנושא החשוב הזה.
אריאל לוי: אגיד מה עשינו בשנים האחרונות לצורך השיפור של הדברים שלנו, אבל אתחיל מזה שתפיסת העבודה של משרד החינוך, אפרופו פריפריה ומרכז, היא שאנחנו עובדים עם אנשי הצוות שנמצאים בתוך בתי-הספר.
אריאל לוי: במובן הזה, יש לנו את היתרון ואת החיסרון.
אריאל לוי: היתרון הוא שיש לנו נציגים בכל בתי-הספר, שזה המחנכים והיועצות, ויש לנו, כמובן, את השירותים העירוניים בתוך האזורים והמרחבים הלוקאליים, וזה גם החיסרון כי מדובר בהיקף מאוד-מאוד גדול של הכשרות ועבודה.
אריאל לוי: בעצם, אנחנו עובדים עם כל התלמידים על רצף הגילאים, כפי שתואר על-ידי משרד הבריאות.
אריאל לוי: קודם כל, יש את התפיסה של מיניות בריאה, קשר בריא, זוגיות טובה ואיך לא להיכנס למצבי סיכון, וניצול מיני ואיך מתמודדים עם פיתויים.
אריאל לוי: זה חלק מתכנית הלימודים שהתלמידים עוברים.
עליזה לביא: במסגרת מה?
עליזה לביא: במסגרת "כישורי חיים"?
אריאל לוי: גם, אבל לא רק.
אריאל לוי: תכף נדבר על סדנאות ייעודיות.
אריאל לוי: לא הכול ניתן לעשת במסגרת "כישורי חיים".
אריאל לוי: זה גם שיעורי החינוך.
אריאל לוי: אגיד עוד משהו על התפיסה.
אריאל לוי: שיטת העבודה שלנו בשנים האחרונות אומרת כך: אם מחנך נגיש, יועצת נגישה – אפשר לאתר גם מצבי סיכון, זאת אומרת אפשר גם לגשת לעזרה וגם תלמידים אחרים מעידים על אחרים בעיקר על הידרדרות למצבי זנות אבל כמובן על עוד מצבי סיכון אחרים.
אריאל לוי: אגב, אפרופו המילים "כישורי חיים", אנחנו הוספנו, בשנתיים האחרונות, שעת חינוך גם לכיתות ח' ו-ט', זאת אומרת זה משהו שלא היה וזה משהו שאני לא יודע אם אתם רואים אותו כהיסטוריה אבל אנחנו רואים כן אותו ככזה.
אריאל לוי: זה שעתיים בכיתה ז', שעתיים בכיתה ח', שעתיים בכיתה ט', ואז יש הרבה יותר זמן מגע גם לעסוק בנושאים הללו.
שולי מועלם-רפאלי: אבל הסדנאות תלויות מנהל או מנהלת בית-ספר.
אריאל לוי: תכף אתייחס לזה.
ערוצי עבודה: אני אכן אגיד שנשמח, חברת הכנסת לביא, להצטרף לדיון בנושא העברת המידע.
ערוצי עבודה: אני חושב שחשוב שאנחנו נהיה בתוך השיח הזה.
עליזה לביא: אני בכלל מבקשת ממך להיות שגריר של רצון טוב.
עליזה לביא: קיימנו פה דיון רק עם המשרד, ואתה יודע את זה, ואין חוזר מנכ"ל בעניין ואין הכוונה.
עליזה לביא: אנחנו שומעים הרבה ממורים וממורות בחוסר הכשרה.
עליזה לביא: בעקבות הסיפור שהיה כאן עם הזמר המפורסם ואביו, כינסנו דיון חירום, ואז שמענו את המורים.
עליזה לביא: הם אומרים: תשמעו, מה רוצים מהחיים שלנו?
עליזה לביא: לא מכשירים אותנו, לא מדברים אתנו.
עליזה לביא: איך אנחנו אמורים לבוא ולדבר עם הילדים על זה?
אריאל לוי: חברת הכנסת לביא, קודם כול, על כל דוגמה כזו יש דוגמה של הכשרה מיטבית.
אריאל לוי: מדברים על 4,000 מוסדות חינוך.
אריאל לוי: לא עושים את זה בגנים, אבל גם בגנים יש הכשרה, כי יש פגיעות מיניות גם בגנים – תופעה שהולכת וגדֵלה.
עליזה לביא: אדוני, מה זאת אומרת "גנים"?
אריאל לוי: אסביר.
אריאל לוי: יש היום סיטואציה – אגב, זו סיטואציה חברתית שבינינו היא תופעה מורכבת – שילדים מתלוננים על כל מיני אירועים מיניים עם ילדים אחרים.
אריאל לוי: כשאני אומר "אירועים מיניים", זה אומר: חשיפה, מגע, התחככות.
אריאל לוי: יש לנו היום תופעה הולכת וגוברת, ואני לא מדבר כמובן על ניצול מיני מצד המבוגרים כרגע אלא על אירועים מיניים בין ילדים, והגיל הולך ופוחת, ואנחנו צריכים - - -