GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: בת כמה היא?
<ל': 16, הייתה בת 16 עכשיו בגיל 19.
<ל': ואיפה קיבלתי את העזרה - במרפאת טיפול עם האמהות, הייתי עם האמהות והיה מופלא כי מי שידבר עם הילדה והיא קיבלה עזרה והכל טוב.
<ל': אבל הפחד להתקרב לבית סוהר זהו זה היה בערך כמו - - - למדתי עברית, עבדתי, הייתי תומך, עשיתי משהו שלא קיבלתי.
<ל': מה אני עושה עם כל הבנות הדרום אמריקאיות אני עוד לא יודעת.
<ל': כי גם אין משפחה, אין כלום, אין ביקור, את לא יודעת כמה אני עדיין בחוץ כמה כואב לי לא לעשות כלום בשביל הבנות.
<ל': אפילו לא יכולה לקבל את ה- - - להכנס - - - וכל הסיפורים - - - יהודייה ולא יהודייה ומה שטויות כאלה.
<ל': באמת צריך משהו חשוב בבנאדם.
<ל': ומה אני עשיתי, לקחתי את הרגליים ביחד עם המרכז והגעתי לפה וחשבתי שזה עוד כלא.
<ל': אני אומרת לכולם שהסתובבתי עם הבן שלי, מחפשת לו משהו מקום סגור כי זה מה שראיתי שלוש שנים.
<ל': לא יצאתי מהבית כמעט 4 חודשים בלי חלון כי אני קולומביאנית, בלי חלון.
<ל': איזה טראומה אני עברתי, את לא יודעת.
<ל': רק לצאת עם הרופא כי היה - - - של הרופא.
<ל': אחר כך קיבלתי שעתיים ביום כמו כלא.
<ל': להסתובב - - - וחוזרת הבייתה.
<ל': עדיין נשארת כל - - - על הילדה שלי.
<ל': היא בגיל 19, אני לא יכולה לתת לה אוניברסיטה, אני לא יכולה לעשות - - - של הילדה שלי והיא גם כמו אמא על הרגליים.
<ל': היא עובדת, היא אומרת, אני לא רוצה לעשות צבא, על מה, על מה אני צריכה ללכת לצבא לעשות משהו בשביל המדינה כי אמא שלי לא קיבלה כלום.
<ל': אבל עדיין אני נשארת בארץ כי הילדים - - - ישראל, אני פה.
<ל': אבל עוד פעם אני אגיד לך יש המון בעיות אבל להסתכל על הצד לבנאדם ואמא, אותה אמא, כי העונש לא מקבל את האמא כי אנחנו - - - כולנו נצא בזמן אבל המשפחה זה נשאר כל החיים, כל החיים נשאר.
<ל': אני רואה את הילדה שלי ולא יכולה לעשות כלום, כלום.
<ל': בבקשה רק שימי לב לזה.
אריה ביבי: לכן, למה שהיא אומרת, אני מכיר את הסיפורים האלה מכל מיני זוויות.
אריה ביבי: הייתי גם יושב ראש ועדה קרואה בלוד שנתיים וחצי שם העיר מעורבת ושם המצב הסוציואקונומי מאוד נמוך ואז אנחנו נתקלים בדברים כאלה.
אריה ביבי: לכן, אנחנו עכשיו בונים תכנית איך לטפל במשפחה.
אריה ביבי: כי לדעתי המשפחה היא הנפגעת.
אריה ביבי: הילדים שנשארים בבית ואם זה אישה אז זה הבעל, אם זה בעל זו האישה.
אריה ביבי: לכן אנחנו עכשיו בונים תכנית איך אנחנו מטפלים במשפחה.
אריה ביבי: לדעתי המשפחה זה הדבר הגרעיני הקרוב ביותר וכשהמשפחה מטפלים בה והיא בסדר אז היא גם דואגת.
אריה ביבי: נושא השיקום של האסיר הוא הרבה יותר טוב אחר כך כשהמשפחה שלו רגועה בתקופת המאסר.
אריה ביבי: גם דברים אחרים, למשל, אנחנו גם עכשיו מטפלים בזה שאסיר - - -
<ל': אני גם חייבת ללכת ואני רוצה להגיד עד הסוף מה אני מרגישה.
<ל': הבעל והמבקרת, לא כי רק אני הייתי בכלא, גם בעלי היה בכלא והגעתי לפה ואני חושבת שזה המקום הכי הכי כיף קיבלתי, כי קיבלתי עזרה, המון אהבה.
<ל': כי אין לי משפחה, אני נוסעת לפה בדרך אני מרגישה שזה בית של המשפחה שלי.
<ל': וכולן, גם דפנה, לא - - - ואז אני לא חושבת - - - אני גם מרגישה את זה.
<ל': אני באה פעם בשבוע ואני אהיה, אני מפסיקה להגיע אני מתגעגעת למקום.
<ל': לכל אחד וכל אחת.
<ל': אולי לעשות את המקום יותר גדול - - - או משהו כזה כי באמת - - - הכי קטן כי באמת באמת יש בנות בכלא כי אולי צריך להגיע לפה.
<ל': כי שם, זהו, זה - - - של העונש אבל פה אנחנו מקבלים באמת עזרה וטיפול.
<ל': שם זה עונש, עונש.
<ל': מתי אוכלת מתי - - - זה עושה לאדם יותר כואב ולא יודעת איך להגיד בעברית.
<ל': פה אנחנו מקבלים עזרה, טיפול, אהבה, משפחה, ואולי לעשות משהו יותר גדול.
<ל': כי באמת, אני הייתי - - - הילדה שלי הייתי גרה פה בכיף באמת, כי אין לי משפחה בארץ, זה משהו חשוב בשבילי.
<ל': - - - יכולה לסדר את המקום הזה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני באמת מעריכה את זה שאתן משתפות ואתן מספרות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לא קל להחשף ככה לאנשים שאתם פוגשים פעם ראשונה בחיים ואני מאוד מעריכה את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני תמיד אומרת, את העבר אי אפשר לתקן אבל אפשר לבנות עתיד.
עאידה תומא סלימאן: ואני רואה שאתן מנסות לעשות את זה, אתן בונות משהו אחר לחיים שלכן בעזרת הצוות.
עאידה תומא סלימאן: בכל הסיפורים, אנחנו בטח נשמע עוד, אני יודעת שכל הזמן מהדהד לי את הביקורת שיש על העבודה הסוציאלית, על לשכות הרווחה בשטח ואני כל הזמן מודאגת מכל הגישה שמחזירה את הכל ללשכות הרווחה ורוצה אפילו את השיקום להחזיר אותו בחלקיות ללשכות הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אבל על זה גם צריך לדבר אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך, שיהיה לך יום טוב בעבודה.
<חסוי: מאוד חשוב לי לא להגיד את השם.
<חסוי: אני הייתי בבית סוהר 11 שנה.
<חסוי: כמובן אני מהמגזר הערבי שמאוד קשה, כולנו יודעים את זה, אני לא צריכה לחדש.
עאידה תומא סלימאן: את אמרת כמובן אני, מהמבטא שלך לא הייתי מזהה.
עאידה תומא סלימאן: ואני דווקא בדברים האלה קולטת מהר אבל המבטא שלך - - -
<חסוי: אני מאוד מצטערת שאני אומרת את זה ככה אבל עברתי מלא.
<חסוי: אני גם עכשיו הולכת להגיד את זה וכל הגוף שלי רועד, אני הולכת להגיד משהו לא פשוט.
<חסוי: אני עברתי פגיעה מינית שפשוט זה לא עניין את אף אחד.
<חסוי: גם את המשפחה שלי.
<חסוי: הכי חשוב אצלנו היה הכבוד של המשפחה שלהם.
<חסוי: אני כמובן לא הייתי - - -
עאידה תומא סלימאן: הכי חשוב רק שלא יידעו.
<חסוי: נכון.
<חסוי: לא לדבר, אם את אומרת את מתה.
<חסוי: עזבו שאתם קברתם אותי חיה, ככה אני הרגשתי כל השנים האלה.
<חסוי: התחתנתי בגיל 14.5, היו לי מאוד - - - אני לא אוהבת לדבר על זה כי אני לא אוהבת להיות במקום ה- - - עד שיצאתי מזה, גם כשהייתי מאוד קורבן ומזה הפכתי להיות הקורבנית הכי גדולה - - - עשיתי את העבירה שלי, אני ישבתי על רצח.
<חסוי: כן, אני תכננתי את זה, אני מראש לא - - - אסור להתלונן, אסור לפנות למשטרה.
<חסוי: רווחה, אני לא מוכרת ברווחה בכלל.
<חסוי: רק כשנכנסתי לבית סוהר הייתי מוכרת ברווחה וזה, כמובן, סיקרן אותם לדעת מי זאת ולמה היא עשתה את זה.
<חסוי: לא סיקרן אותם מה אני עברתי, מה הם עשו לי.
<חסוי: זה מה שסיקרן אותם בעצם וככה אני הייתי מוכרת לא רק ברווחה, בכל העולם.
<חסוי: נכנסתי לבית סוהר.
<חסוי: נכנסתי בהתנגדות לעובדת סוציאלית, לא רציתי לקבל מהם שום דבר כי אני מכירה אותם.
<חסוי: העו"סית שלי - - - על זה שאני יושבת פה אני מתה עליה.
<חסוי: אני יכולה להגיד שבאמת בזכותך אני נמצאת היום בנקודה שאני נמצאת בה כי באמת הרגשתי שהיא באמת רוצה לעזור לי.
<חסוי: היא לא הרפתה ממני, היא ידעה באיזה גישה לבוא, בגישה של עזרה לעזור.
<חסוי: אני מאוד מצטערת, זה עצוב להגיד את זה, הבית סוהר היה בשבילי בית ספר לחיים.
<חסוי: שם אני צמחתי ואני לא מתביישת להגיד את זה, שם קיבלתי את התמיכה, עבדתי קשה בשביל זה, הייתי בהתנדבות מלאה.
<חסוי: אבל כן שם הגעתי למקום שאם הייתי בחוץ לא הייתי חולמת להגיע אליו.
עאידה תומא סלימאן: כמה זמן היית שם?
<חסוי: 11 שנה.
<חסוי: אני רק ארבעה חודשים משוחררת.
<חסוי: הייתי 11 שנה.
עאידה תומא סלימאן: מתי השתחררת?
<חסוי: עכשיו, לפני ארבעה חודשים, עוד אין לי ארבעה חודשים.
<חסוי: שם שירתתי, הייתי עובדת, הגעתי למצב שהייתי בשיקום שזה נקודה שאת הצוות של הבית סוהר, ככה אנחנו קוראות לזה, שם היינו.
<חסוי: יצאתי, עבדתי בחוץ, תפקדתי.
<חסוי: נהייה ממני בנאדם עם סדר יום.
<חסוי: מכל ההוסטלים למשל את המקום הזה אני מאוד אוהבת.
<חסוי: גם בחופשות מהכלא יצאתי להוסטל.
<חסוי: למרות שהיינו בנאות אפקה.
<חסוי: אני מרשה לעצמי להגיד שנלחמתי בשביל להגיע לפה.
עאידה תומא סלימאן: את עכשיו בהוסטל?
<חסוי: אני נמצאת בהוסטל אני דיירת פה.
<חסוי: אני ישבתי גם חודש ימים במרכז יום ואז כבר יצאתי לעבודה.
<חסוי: אני רוצה להגיד גם על המקום הזה.
<חסוי: אני אוהבת את הצוות פה, אני אוהבת את המקום עצמו, אני מקבלת פה עזרה ותמיכה, חבל על הזמן, באמת.
עאידה תומא סלימאן: אני אשאל אותך ותרגישי חופשי אם את רוצה לענות או לא.
עאידה תומא סלימאן: את בקשר עם המשפחה המקורית שלך?
<חסוי: זהו שהקשר הזה אפשר להגיד שהוא טרי, אני רק בהתחלת קשר שאני התחלתי אותו, לצערי הרב, כשאבא שלי חלה במחלה.
<חסוי: התחלתי את הקשר מחדש, מאוד קשה לי.
עאידה תומא סלימאן: הם לא ביקרו בכלא?
<חסוי: האחים שלי לא ראיתי אותם.
<חסוי: האח הגדול שלי עשר שנים לא דיבר איתי.
<חסוי: הקטן, פחות או יותר היינו בקשר טלפוני.
<חסוי: פה, כשהשתחררתי בתקופה הראשונה לא הייתי יכולה לצאת אז הוא בא אליי בפעם הראשונה.
<חסוי: אני מדברת איתו, אני הלכתי לשם, לפני שבוע הייתה החתונה שלו והלכתי.
<חסוי: זה תהליך.
<חסוי: זה מאוד קשה להשתלב בחזרה במשפחה.
<חסוי: במיוחד אצלנו.
<חסוי: אני מאוד מתחברת אליה אבל אני לא - - - זה לא עניין של בדואים זה אצלנו בכללי.
<חסוי: זה מאוד קשה.
<חסוי: כאילו אני יכולה לתלות שאצלנו מפותחים.
<חסוי: זה ממש לא מפותחים.
<חסוי: סליחה שאני אומרת את זה אבל הם פרימיטיבים.
<חסוי: לא כולם, אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: יש להם דעות מאוד נוקשות בלבוש מודרני.
אריה ביבי: אני רוצה להגיד לך, אני הייתי מפקד רצועת עזה וצפון סיני אז אני מכיר את המגזר יפה מאוד.
אריה ביבי: אני גם דובר את השפה, אני נותן הרצאות בשפה הזאת.
אריה ביבי: דוקטורים רצחו את הבת שלהם בגלל כבוד משפחה.
אריה ביבי: זאת אומרת, היא בדיוק צדקה.
אריה ביבי: הם מודרנים בגוף פרימיטיבי.
עאידה תומא סלימאן: צריך לשים לב שזה לא כל החברה.
עאידה תומא סלימאן: עובדה שהאח שלה מוכן להיות בקשר, לעמוד מול המשפחה ולהיות בקשר.
<חסוי: האח הקטן - - -
עאידה תומא סלימאן: הוא הדרך שלך ואני חייבת להגיד לך את לא חייבת להשתלב עד הסוף, כאילו לחזור להיות בתוך המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: הכי טוב זה גם להשיג קשר טוב איתם ואת תוכלי להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: העיקר תקחי מהקשר הזה כמה שנוח לך וכמה שעוזר לך.
אריה ביבי: יש יותר הבנה היום ממה שהייתה בעבר.
אריה ביבי: זה מתחיל להכנס יותר אבל עדיין יש מרחק.
אריה ביבי: אני באמת, חס וחלילה - - -
עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה להגיד לי שבחברה היהודית מקבלים את כל האסירות המשוחררות בזרי פרחים?
<קריאה: בזרי קוצים.
אריה ביבי: בכל החברה בארץ, לא משנה מה, פמניסטיות הן קצת - - -
עאידה תומא סלימאן: אל תגיד כלום.
עאידה תומא סלימאן: נתתי לך להגיד על ערבים - - -
אריה ביבי: גם על ערבים - - - את יודעת מה, אני רוצה להגיד לך יותר מזה.
אריה ביבי: יש עדיין בחברה שלנו יהודים גם בעייתיים, יש ערבים בעייתיים, יש ערבים טובים, יש יהודים טובים, זה מישמש היום.
<חסוי: חשוב לי להגיע לנקודה החשובה בשבילי.
<חסוי: כל מה שאמרתי זה חשוב אבל זה כבר כמו שאת אמרת, עבר אי אפשר להחזיר ולתקן אותו ועכשיו העתיד.
<חסוי: אני יש לי בעיה עם הרווחה, במיוחד אצלנו, איפה שהילדה שלי כרגע גרה.
אריה ביבי: באיזה אזור?
עאידה תומא סלימאן: תגידי אחר כך מחוץ לפרוטוקול.
<חסוי: הם פשוט לא מעניין אותם שם.
<חסוי: לא מעניין אותם.
<חסוי: אני לא רוצה עזרה רק בכסף.
<חסוי: ותעזבי שהם לא עוזרים והם עושים טובה שמה שמגיע לילד לא נותנים ממש כמו שמגיע לו.
<חסוי: על זה אני לא מדברת ואני לא נכנסת לזה.
<חסוי: החשוב לי ביותר שהילדה שלי כן תהיה לעומק מוכרת ברווחה.
<חסוי: אני לא רוצה שהילדה שלי תעבור את מה שאני עברתי.
<חסוי: זה כל מה שאני מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: עם מי הבת?
<חסוי: אצל דודה שלה.
<חסוי: וזה גם במלחמות כי בהתחלה הרווחה פשוט רצתה לקחת את הילדה מהמשפחה שגם אני לא אהיה בקשר עם הילדה, כמובן אחרי תהליך מסויים וזה ואז אני באמת נלחמתי במלחמה הזאת בבית סוהר ואז הייתה המנהלת רונית מצליח, שתהיה בריאה, אני לא אשכח אותה.
<חסוי: היא פשוט עשתה את הכל ואני הגעתי לעליון ולקחתי את הילדה שלי בחזרה.
<חסוי: ואני זו שבחרתי איפה הילדה שלי תהיה.
<חסוי: הבעיה שם, ברווחה, עכשיו למשל, כשהשתחררתי, רציתי לתאם איתם, עם הרווחה, שהילדה תהיה איתי באופן קבוע כי אני והדודה קצת לא ביחסים טובים בכל זאת היא אחותו של בעלי לשעבר אז אני מבינה אותה גם.
<חסוי: אבל כשהמטפלת שלי כבר ניסתה לגשת לרווחה אז היא הייתה מופתעה שהרווחה לא יודעים כלום, יעני תשברי את הראש שלך את.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אחר כך אנחנו נהיה בקשר ואני אעבור בקשר עם הרווחה כדי לקבל את הפרטים.
אריה ביבי: שתי דקות לדבר כי אני צריך ללכת.
אריה ביבי: אתם תמשיכו.
אריה ביבי: אני גם אמרתי לכבוד חברת הכנסת כי יש לי בעיה כי אני קבעתי פגישה עם הנציבה לפני ש - - - אז אני צריך להיות בשירות בית הסוהר.
אריה ביבי: מה שאני רוצה לומר, קודם כל תודה שבאת, אנחנו מאוד מעריכים את זה ועובדה שאני פה.
אריה ביבי: אני פה וגם הממלאת מקום שלי פה, רותם.
אריה ביבי: קודם כל אני רוצה להגיד שנה טובה לכולנו.
אריה ביבי: וזה לא משנה מי ומה.
אריה ביבי: אני גם רוצה לומר שאני משווה את העבודה שלנו כמו, אני אמרתי את זה אתמול ב- - - כמו מטפס הרים.
אריה ביבי: מטפס הרים הוא מטפס וקשה לו וכואב לו ועד שהוא מגיע להר הוא מלא קשיים.
אריה ביבי: אבל כשהוא מגיע להר הוא מתחיל לנשום את האוויר הצח.
אריה ביבי: וזה מה שקורה אצל המטפלים והמטפלות אצלנו.
אריה ביבי: הם עובדים על השיקום קשה מאוד.
אריה ביבי: אך כשבנאדם כבר מגיע לסוף השיקום, הוא בדרך לשיקום, את רואה עליהם כאילו משהו - - - הם אחרים.
אריה ביבי: עם כל אחד שמטפלים ומצליחים זה בשבילם עולם ומלואו.
אריה ביבי: וזה גם מה שאנחנו משדרים וזה מה שאנחנו מטמיעים לאנשים שיהיו ככה.
אריה ביבי: חבל שאין לנו יותר משאבים להביא יותר אנשים טובים כאלה ויותר מטופלים טובים על מנת לשקם.
אריה ביבי: אני רוצה להודות לכולם, לכל אלה שפה, אני רוצה להודות למדריכות ולמדריכים המקסימים.
אריה ביבי: באמת כל פעם שאני בא לכאן והולך להוסטל אחר והולך למקומות אחרים ואני רואה את הטיפול ממש מתמלא לי הלב אושר כי אני אומר יש גוף אחד, יש הרבה גופים במדינת ישראל ובכל מיני מדינות שהם מקצועיים, מקצועיים מאוד בתפקידים שלהם.
אריה ביבי: אבל אני עוד לא ראיתי גוף כזה כמו רש"א שהוא גם מקצועי וגם יש בו הרבה חמלה, הרבה טוב לב, הרבה רצון לטפל.
אריה ביבי: אם תשאלו כל מטפל אצלנו מה המשכורת שלך אז הוא יגיד לכם זה המשכורת של גננים, אני אומר לכם.
אריה ביבי: האנשים עם תואר שני מקבלים השלמת הכנסה.
אריה ביבי: זה לא קיים בעולם בשום מקום.
אריה ביבי: אנשים עם תואר שני שמקבלים - - - אבל הרצון והחמלה בנושא שלהם הוא עז מהמשכורת שלהם.
אריה ביבי: לכן אני מודה להם, מודה להם מאוד.
אריה ביבי: גברתי אני מודה לך ומודה לכל הצוות שלך שהגעתם ואנחנו נמשיך את השיחה.
אריה ביבי: אני בשמחה, נקבע יום, נמשיך את השיחה.
אריה ביבי: אם תוכלי להעביר לי את הנושא הזה של סגן שר האוצר - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לפני שאתה יוצא.
עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל מודה על האירוח כמובן אבל עצם העובדה שאתה הגעת אני מאוד מעריכה את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש לנו המון על מה לדבר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם הנושא של האסירות הוא מאוד מעניין, במיוחד שאני יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: אבל באופן כללי גם אתה יודע שאני מאוד מתעניינת במה שקורה עם האסירים באופן כללי ושיקומם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו טעות פטאלית לא להשקיע בשיקום אסירים ואסירות ששילמו את המחיר שלהם על הטעויות שלהם ועכשיו צריך לעזור להם לחזור לחיים נורמלים.
עאידה תומא סלימאן: ובשביל זה אני חושבת שכדאי מאוד שנשב ונדבר על איך משיגים את סדרי העדיפויות הנכונים ואת הכספים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתה צריך גם להלחם כמו אריה כדי להשיג את התקציבים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת גם שיש לנו עבודה לעשות ואני מאוד מקווה, יש לי המון הערות - - - אני מבינה שאת איתנו, אז נשמע.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, מאוד חשוב לי לשמוע אבל אני גם עד עכשיו לא נתתם לי, השקעתם, וזה טוב, בלהסביר על האסירות ואיך אבל לא סיפרתם לי מה החבילה שמגישה רש"א לאסירות.
עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק, כמה.
עאידה תומא סלימאן: כי להגיד לכם, אני מאוד מודאגת מהנסיגה גם בתקציבים וגם בכוח אדם שבשנים האחרונות חלה במדור הנשים.
עאידה תומא סלימאן: וזה מאוד מדאיג אותי וזה מחייב.
עאידה תומא סלימאן: ומצד שני אני יודעת שאתן בגירעון אבל התקציב שלכן גדל כל שנה.
עאידה תומא סלימאן: כן אני יודעת, תאמיני לי.
עאידה תומא סלימאן: לא חשוב שלא מספיק אבל אם יש עלייה למה כל הזמן יש קיצוץ במדור נשים ועל זה אני ארצה לשבת - - -
<אורנת אורמיאן רבינו: אז אני משערת שרונית עוד מעט תתייחס לזה.
<אורנת אורמיאן רבינו: כן חשוב להגיד שהיינו כמעט שנתיים בלי ראש תחום.
עאידה תומא סלימאן: כן אני יודעת.
<אורנת אורמיאן רבינו: שזה גם קשור אולי באמת למצב שתחום נשים הגיע - - -
עאידה תומא סלימאן: זה מאוד מדאיג אותי שאתן אומרות בלי זה ובלי זה והנשים מקבלות שבע פעמים מהגברים.
עאידה תומא סלימאן: אז מה בדיוק הגברים, ואיפה התקציב?
<אורנת אורמיאן רבינו: תראי, אני יכולה להגיד שלאורך השנים תמיד היינו עומדות על המשמר ומסבירות למה מדובר באוכלוסייה של פחות מ-2% שמקבלת תקציבים מאוד גדולים.
<אורנת אורמיאן רבינו: זה אחד הדברים שתמיד הסברנו שבאמת אנחנו לא צריכות להסביר לך את המורכבות של נשים.
<אורנת אורמיאן רבינו: זה נכון שכשהשמיכה קצרה ויש מקבלי החלטות אז זה מאוד - - - בסדר, יש פה באמת הרבה מאוד עשיות וגם יש מגמה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן רוצה לתת הזדמנות - - - הן הלכו הנשים שרצו לדבר, זה לא נעים.
<קריאה: - - - הלכה לעבודה.
עאידה תומא סלימאן: אם מכניסים לזה את כל הניהול של בית הכלא או של זה - - -
<ד"ר רותם אפודי: אני יכולה לענות לך על זה.
<ד"ר רותם אפודי: אני אתייחס לזה קצת בקצרה אבל באמת את היתר תשמעי מהמנכ"ל.
<ד"ר רותם אפודי: יש לנו ברשות אוכלוסיות ייחודיות שדורשות יותר משאבים שבעיקר מדובר בנוער שגם שם אנחנו משקיעים הרבה משאבים, שהם דרך אגב זכו לתוספת תקציבית מאוד נחמדה, צבועה, רק לנוער, עד גיל 21 בתחום נשים.
<ד"ר רותם אפודי: לצד זה גם היו ברשות דיי הרבה הוסטלים בעבר, היו לנו 8 או 9 הוסטלים שאת בטח גם יודעת שרובם נסגרו, נשארו שלושה הוסטלים.
<ד"ר רותם אפודי: ולצד ההשקעה המסיבית התקציבית שהייתה בתחומי נוער, נשים והוסטלים היה מעט מאוד שיקום בקהילה.
<ד"ר רותם אפודי: מעט מאוד.
<ד"ר רותם אפודי: רוב השיקום באמת הסתמך על הרווחה.
<ד"ר רותם אפודי: בעיקר, דרך אגב, הנפגעים העיקריים היו אזורי הפריפריה בצפון ובדרום.
<ד"ר רותם אפודי: בא המנכ"ל, דווקא זה היה המנכ"ל הקודם, זו פשוט לא הייתה החלטה של המנכ"ל הנוכחי ובעצם החליט לעשות תעדוף שונה.
<ד"ר רותם אפודי: זאת הייתה החלטה ניהולית, שאפשר להתווכח עליה, אבל זו הייתה החלטה ניהולית שאמרה בוא ניקח מהתחומים הייעודיים כי שם באמת משקיעים הרבה משאבים ואם היום פי שבעה אז - - - פי 14, ניקח מזה קצת וסגרו באמת מספר הוסטלים ואת התקציב העבירו לקהילה, לטובת יועצי תעסוקה בקהילה, לטובת רכזי שיקום בקהילה, לטובת יותר אבחונים בבתי הכלא וכן הלאה.
<ד"ר רותם אפודי: אז הוא לא הלך בעצם, לא זלג למקומות אחרים, פשוט עשו תעדוף אחר לטובת הקהילה.
<ד"ר רותם אפודי: המגמה שאת דיברת עליה אורנת, היא היום משתנה גם בעקבות אריה ביבי ואנחנו גם מאוד מקווים שהוא גם מביא איתו איזשהי בשורה תקציבית.
<ד"ר רותם אפודי: הוא באמת פועל המון כדי להגדיל את התקציב.
<ד"ר רותם אפודי: נקלטה ראש תחום אסירות משוחררות, אנחנו מתחילים בטיפול דיאדי, כמו שבטח את תדברי, בקהילה, הרבה יותר מסיבי.
<ד"ר רותם אפודי: יש לנו תכניות גם לפתוח איזשהי דירת - - - אבל עוד פעם אני אומרת, אנחנו קיבלנו את התקציב - - -
עאידה תומא סלימאן: אתם גם פותחים עוד הוסטל עכשיו, לא לנשים - - -
<קריאה: איזה עוד הוסטל?
<ד"ר רותם אפודי: כשיגיע הכסף וגם הוא כנראה יהיה - - - אם הוא - - - עוד פעם, יגיע הכסף, עדיין לא הגיע כסף אז עדיין לא פותחים שום דבר.
<ד"ר רותם אפודי: כרגע הרשות במצב של גם תקציב דו שנתי שאין לנו גם כל כך לאן לזוז.
<ד"ר רותם אפודי: אז זה בעצם ככה על קצה המזלג אבל - - - עם ביבי.
<קריאה: רוני אני כן חושבת שכדאי להראות את השקף של פריסת השירותים שיש כי באמת חברת הכנסת - - -
<אורנת אורמיאן רבינו: רגע, יש לנו נשים שצריכות ללכת לעבוד.
<חסוי: קוראים לי רינת, בלי שם משפחה רק רינת.
<חסוי: דיברתם על דלת מסתובבת וכן אני מהאסירות האלה שארבע פעמים נכנסתי לכלא.
<חסוי: אני עכשיו - - - אני יכולה להגיד שכן, אני מכירה את ההוסטל קרוב לשבע שנים, את ההוסטל הישן.
<חסוי: אני אהיה ממוקדת על המקום פה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני רק אסביר, רינת פה בעצם פעם שלישית.
<חסוי: עם כל הקשיים שעברתי, דיברו פה על הרווחה, אני אמא לשני ילדים.
<חסוי: מאוד קשה לי מולם, הרבה פעמים הרגשתי שהם מבקרים את הטיפול שעברתי וחוסר אמון שלי בהם והם בי על ההתמכרויות שלי בסמים.
<חסוי: ניסיתי להביא כמה פעמים ניקיון וניסיתי להחזיר את הילדים אליי.
<חסוי: תמיד הם העמידו אותי במבחנים.
<חסוי: ראיתי שאיתם זה לא עובד, באמת.
<חסוי: אני עברתי לבית כי הרגשתי שבמיוחד בקשיים מול המערכת איתם וכמובן שגם המשפחה שלי חוו את הקשיים שלי וכבר הם לא ידעו מה לעשות.
<חסוי: אני יכולה להגיד שבאמת קיבלתי המון מההוסטל הזה ועדיין עם כל הקשיים שלי והנפילות שלי בחרתי לחזור למקום הזה כי אני לא חושבת שיש מקום אחר יותר טוב.
<חסוי: המקום הזה תמיד פתוח, בין אם רציתי להיות פה או לא רציתי להיות פה.
<חסוי: הצוות מעולה, לא בגלל שהם פה, באמת, אני יכלתי להרים טלפון ולהגיד להם שאני בנפילה כי קרו מקרים כאלה בין אם באתי למרכז יום ועזרו לי ללכת לגמילה ולחזור לפה.
<חסוי: כרגע השארתי את המצב של הילדים כדי לטפל יותר בעצמי ולנטוע את העץ כמו שהמטפלת שלי אומרת.
<חסוי: במקום הזה יש המון חום, אהבה.
<חסוי: השתחררתי מהכלא הייתי קצת מבולבלת, החוסר סבלנות הזה של ישר לקום ולעשות, לחפש את העצמאות.
<חסוי: העצמאות שלי זה הרס עצמי, באמת.
<חסוי: זה לבוא להתחיל לעשות קשרים עם המשפחה ישר ומייד, וזה לא הכי בריא שבעולם, ליצור קשר עם הילדים וזה גם לא הכי בריא שבעולם ישר.
<חסוי: ופה באמת נותנים לי את הכלים לראות איך לעשות את הדברים, מתי לעשות את הדברים.
<חסוי: עם כל ההתנגשויות שיש עם הרווחה והחוץ נותנים לי לראות שהכל יהיה בסדר, תאמיני במה שיכול להיות והכל יכול להסתדר.
<חסוי: אני כרגע עוברת תהליך מאוד קשה כי זו לא פעם ראשונה שלי פה.
<חסוי: אני יודעת מה מצופה ממני, אני יודעת מה אני רוצה מהצוות.
<חסוי: אני תמיד מחפשת את הרציונל שעומד מאחורי כל דבר שזה דבר מאוד קשה בשבילי.
<חסוי: ואני יודעת שהדרך היא בכלל לא קלה, היא מאוד קשה.
<חסוי: האתגרים שמציבים לנו זה לצאת לעבודה, תעסוקה שמדברים עליה.
עאידה תומא סלימאן: את עובדת?
<חסוי: כרגע לא.
<חסוי: אני עוד חודש מתחילה את התהליך.
<חסוי: אני רק חושבת על זה, את שואלת אותי את השאלה הזאת וזה מאוד מפחיד.
<חסוי: אני כן רוצה את זה מצד אחד ויש את הקול השני שאומר, אני אצא לעבוד ומה יהיה, שם כל הפיתויים, כל ההתחלות וזה עוד פעם להתחיל איזשהו תהליך חדש שאני מכירה בעצם.
<חסוי: זה מפחיד.
<חסוי: יש את הרצון של כן לצאת לעצמאות, להתחיל מחדש ויש פה צוות שלא יעזוב אבל עדיין תמיד אנחנו רוצים את המגננה הזאת.
<חסוי: יש את השוטר העצמי שאומר אל תעשי ככה וככה וככה כדי שלא תחזרי לכלא והיו מקרים וחזרתי פעם ראשונה והם התחילו - - - עשיתי עבירה שונה לגמרי.
<חסוי: העבירה שלי מפעם לפעם החמירה והחמירה.
<חסוי: אני גם עברתי התעללות, אני נולדתי למשפחה מרובת ילדים עם מצב - - - מאוד קשה, אמא שנפלה לאלכוהול בשנים האחרונות.
<חסוי: פה זה המשפחה שלי.
<חסוי: היום אני יכולה להגיד שפה המשפחה שלי.
<חסוי: בחרתי לבוא לפה, עם כל מה שעשיתי, ועשיתי פה בלאגן, באמת.
<חסוי: בלאגן לעצמי, לא בלאגן לאף אחד.
<חסוי: זאת אומרת שהמקום הזה יש בו המון המון נתינה אם זה מהצוות.
<חסוי: ואני כן רואה את עצמי פה רוצה להמשיך ויש פה את המצב הכלכלי שהוא גם קשה.
<חסוי: דיברתם על ביבי, אז ביבי כן לוקח משם ונותן לשם - - -
<קריאה: ביבי המנכ"ל או - - -
<חסוי: יש לנו את המיטות שאנחנו ישנות עליהן וזה מזרנים שהגיעו מההוסטל הישן.
<חסוי: אנחנו מנסים לשמור עליהם במצב הכי טוב שיש.
<חסוי: אנחנו ישנים על מה שיש כי אנחנו לא מחפשים את ההתפנקויות.
<חסוי: חיינו במקומות יותר גרועים אז פה בשבילנו זה מלון חמשה כוכבים.
<חסוי: מחשבים שיש פה, שאנחנו נגיד 10 בנות, מתוכן אולי איזה שניים שאנחנו מנסות לשמור עליהם.
<חסוי: כל פעם בא איזה טכנאי ומנסה לתקן.
<חסוי: אני חושבת שצריך לראות את המקום הזה ולראות אותנו יותר.
<חסוי: זהו, זה מה שיש לי.
עאידה תומא סלימאן: תודה, בהצלחה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהאמירה עכשיו זה כל הזמן מהדהד בראש שלי שהמקום הזה הוא המקום שבו אפשר כאילו להכנס למקום בטוח.
עאידה תומא סלימאן: איך אמרת, מחכים לך הפיתויים בחוץ ושם את תצטרכי להיות מאוד חזקה.
עאידה תומא סלימאן: וכל אחת מאתנו צריכה את הקצב זמן הזה כדי להתחזק ואז לצאת לעולם יותר חזקה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני רוצה רגע להגיד מילה על הדבר הזה כי אני חושבת שבאמת נוצר פה רושם שהוא מאוד נכון במובנים מסויימים על המקום הזה שהוא מאוד מכיל ומלא אהבה.
<אורנת אורמיאן רבינו: אני רוצה רגע לחבר אותנו למציאות ולהגיד בתור מי שפוגשת את הנשים שהן בכלא וכשהן מגיעות לפה, מאוד קשה הרבה פעמים לרתום, לעזור לנשים להחליט להרתם - - -
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך שעבדתי שנים עם מקלטי נשים והקמתי את המקלט אז אני יודעת בדיוק במה מדובר.
עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת שלא הכל ויש רגעים גם שאין בהם הרבה אהבה ויש כעס ויש התפרצויות לפעמים.
<אורנת אורמיאן רבינו: גם שמענו פה הרבה על רווחה ועובדות סוציאליות ואני יודעת שכשאני מגיעה לכלא ואני יושבת עם אישה אז על הכתפיים שלי יושבות כל העובדות הסוציאליות שאכזבו פעם ושחובת ההוכחה עליי להראות שאנחנו עושות את אחרת.
<אורנת אורמיאן רבינו: אבל זה מאוד קשה - - -
עאידה תומא סלימאן: ומצד שני כדאי גם להגיד שעובדות סוציאליות בשטח לא קיבלו שום הכשרה מיוחדת להבין מה זה אסירה ולמה היא נמצאת שם.
עאידה תומא סלימאן: אני לא עכשיו במקום של להגן אבל גם צריך להבין שעובדות סוציאליות הרבה פעמים בשטח אין להן כלים לעזור.
עאידה תומא סלימאן: אין להן וזה, אני אומרת את זה, כדי שתבינו שהמערכת היא זאת שלא בסדר.
עאידה תומא סלימאן: המערכת היא זאת שלא נותנת לפתח - - -
<גדעון ביאלר: זה לא מדוייק.
<גדעון ביאלר: אני חייבת להגיד, ברשותך - - -
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אני אמרתי את דעתי, אתה לא חייב להגן על הדברים - - -
<גדעון ביאלר: אני חייב להגיד רק משהו, אני מנהל מחוז ואני עובד ברשות 31 שנים.
<גדעון ביאלר: אני עובד סוציאלי במקצועי, 10 שנים עבדתי בעיריית רחובות.
<גדעון ביאלר: אז זה נכון מה שאת אומרת מבחינת באמת ההכשרה והכל אבל אם, וזה המנכ"ל לא אמר קודם, אם המנכ"לים גם הקודם וגם הנוכחי נותנים יעץ, במקרה הזה למגזר הערבי בגלל חולשה, בגלל נושא כספי, אני מדבר על המשולש הדרומי, נותנים עובדים בכסף שאין להם לטובת רכזי שיקום - - - אם אני מדבר על טירה, אם אני מדבר טייבה, אני מדבר על ג'לג'וליה, מהכסף של הרשות.
<גדעון ביאלר: כי לרשות המקומית אין את הכסף - - - קצת לראות את התמונה גם החיובית שאף גוף במדינה הזאת לא נותן כסף לתקצוב של עובד.
<גדעון ביאלר: והרשות באין כסף שלה עושה את זה, זה אחד.
<גדעון ביאלר: שתיים, יושבים היום רכזי שיקום האסיר, בכל מדינת ישראל.
<גדעון ביאלר: גם הגברת שדיברה בתל אביב אני אישית מוכן לבדוק שם מה קורה.
<גדעון ביאלר: אין דבר כזה שאם יש לי שש רכזות בעיריית תל אביב שהם עובדי רשות שיקום האסיר, הן עובדות גם - - -
עאידה תומא סלימאן: היא דיברה על התקופה לפני הבית סוהר.
<אורנת אורמיאן רבינו: אבל גדעון תסכים שיש פה הכשרה אחרת לעבוד מול נשים - - -
<גדעון ביאלר: רגע אבל תני לי לסיים אני יכול להביע דעה.
<גדעון ביאלר: אנחנו עובדים עם אגפי רווחה, שר הרווחה והשירותים החברתיים ושר העבודה אחראי עם המנכ"ל.
<גדעון ביאלר: עם כל הכבוד, צריך גם לראות דברים בפרופורציות.
<גדעון ביאלר: אני מבין את הרגישות, הראשון שצריך להבין - - -
עאידה תומא סלימאן: כשאני אומרת שהמערכת לא בסדר זו דעתי על המערכת הקיימת ואף אחד לא ישנה לי את דעתי כי לא הצגתי אותה אתמול.
עאידה תומא סלימאן: יש לי דעה ברורה איך המערכת עובדת ואני לא דיברתי על המערכת של רש"א, אני דיברתי על מערכת הרווחה באופן כללי ועל סדרי העדיפויות בתוך מערכת הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: וחוצמזה - - - ואני יודעת ואני מטפלת יום יום בבעיות מול מערכת הרווחה ואני יודעת בדיוק - - - אני רוצה להגיד דבר אחד, זה שרש"א נותנת רכזים לשיקום - כל הכבוד אבל זה התפקיד של רש"א.