GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרופ' אליעזר קיטאי: האחת – לחייב את רופא המשפחה לעבור קורס אוניברסיטאי שיטתי, משהו מרוכז, כפי שאת חתרת לכך, שמשלב יידע ומיומנות בתחום בריאות האישה.
פרופ' אליעזר קיטאי: הקורס צריך להיות במימון ציבורי, באמצעות הקופות, כי אחרת הנושא נופל על הקופות מבלי שייתנו להן עוד תקציב, וזה בדרך כלל די קשה.
פרופ' אליעזר קיטאי: ההצעה השנייה – הקצאת משאבים למחקר בתחום הקהילה לגבי בעיות שכיחות בתחום בריאות האישה, איכות הטיפול, המחסומים לטיפול, התערבויות לקידום הטיפול בבעיות אלה.
פרופ' אליעזר קיטאי: עד כאן המצגת שלי.
יעל דיין: השאלה היא אם ההמלצות האלה הן משהו שאתם באיזושהי צורה מתכוונים ליישם?
יעל דיין: אני לא מדברת על המימון.
יעל דיין: קודם כל, האם אתה מרוצה ממה שקיים במערכת ההוראה לגבי כל החלק הראשון של הכשרת רופאים?
יעל דיין: לגבי החלק השני של התמחות והשתלמויות לרופאי משפחה – האם נראה לך שזה מספק?
פרופ' אליעזר קיטאי: לגבי השאלה הראשונה הנוגעת למערכת ההוראה – אני לא מרוצה בכלל מהנושא של הוראת רפואת המשפחה.
פרופ' אליעזר קיטאי: אני חושב שהיום זה צריך להפוך לחלק הרבה יותר משמעותי בתכניות הלימודים בבתי-ספר לרפואה, כי בסופו של דבר היום הרפואה היא אמבולטורית והכיוון הוא גם לצאת מבתי החולים לקהילה.
פרופ' אליעזר קיטאי: רופא המשפחה צריך להיות ציר מרכזי.
פרופ' אליעזר קיטאי: מרוב התפתחויות וטכנולוגיות, רופא המשפחה הופך להיות ציר מרכזי בריכוז של טיפול, ב-"קייס מנג'ר".
פרופ' אליעזר קיטאי: את בעצמך ציינת את ההשתלמות של חודש ימים.
יעל דיין: זה כפול מהאחרים.
פרופ' אליעזר קיטאי: בוודאי שבכל הנושאים האחרים של בריאות האישה וכו', אני בהחלט חושב שהמצב יכול להשתפר.
פרופ' אליעזר קיטאי: העניין הוא שלא תמיד יש מעל לאוניברסיטאות איזה גוף שנותן להן מתווה באספקט יותר ציבורי.
פרופ' אליעזר קיטאי: לפעמים הדברים האלה נקבעים על-ידי יחסי כוחות בתוך הפקולטה בין אנשים לדיסציפלינות שונות.
פרופ' אליעזר קיטאי: אני אומר את הדברים בזהירות ובעדינות.
פרופ' אליעזר קיטאי: לפעמים יכול להיות שבתכניות הוראה נושא מסויים יקבל יותר דגש כי יש כוח בתוך בית הספר לקבוצה מספרית או מעמדית, וזאת כאשר בעצם הנושא שמלמדים יכול להיות שולי בתכניות הכשרה של רופאים.
פרופ' אליעזר קיטאי: למשל, יכול להיות שנושא ניתוחי מוח ייתן לרופא הרבה זמן, אבל כהכשרה של כל רופא זה ממש שולי.
יעל דיין: בוא לא נשווה, כי מספר הנשים באוכלוסיה לעומת האנשים הזקוקים לניתוחי מוח יש הבדל.
יעל דיין: אני רוצה לשאול את הנוכחים האחרים לא רק את השאלה האם הם מרוצים מהקיים, אלא האם בכל זאת אתם רואים איזשהו שינוי בשנים האחרונות?
יעל דיין: למשל, אחד השינויים שכולנו עדים להם זו העובדה שברוב המרכזים הרפואיים הגדולים הקימו לידם או בתוכם לא מחלקות אלא ממש בית חולים לרפואת נשים.
יעל דיין: זאת אומרת, מדובר בגישה ההוליסטית שאומרת: כאן נטפל בכל.
יעל דיין: האם יש לזה איזשהו היבט בתחום הכשרת הרופאים בכל השלבים שהזכרת, כשאומרים שיש מי שיקבל את האנשים האלה, ולא רק את רופאי המשפחה?
יעל דיין: האם זה שינה את מערכת השעות בבתי הספר לרפואה?
יעל דיין: עובדה שיש היום ממש בכל הארץ התייחסות ספציפית ומכלילה לרפואת נשים.
יעל דיין: האם זה עשה משהו למערכות הלימודים?
12935: ביקרנו ביחד בכמה מהמקומות.
12935: אני רוצה לומר שעדיין הגישה הזאת של התפיסה הכוללנית לבריאות האישה זה לא בדיוק מה שאנחנו רואים בבתי חולים.
12935: היום בתי החולים וגם הקופות, אולי כדרך שיווקית של נושא בריאות האישה, הקימו את המרכזים לבריאות האישה, שבסופו של דבר הם מרכזים גניקולוגיים, עם קצת הרחבה לאורוגניקולוגיה, לגיל המעבר וכדומה.
12935: גיל המעבר הוא נושא טהור הנוגע לרפואת נשים.
12935: פה אין ויכוח.
12935: נושא גיל המעבר עדיין נכנס לתוך רפואת הנשים.
12935: כיום, בניגוד למה שאנחנו מצפים שיהיה ההמשך, עדיין התפיסה הזאת שצריך להיות קרדיולוג, פסיכולוג, אורוגניקולוגיה וכדומה, היא תפיסה שעדיין לא תפסה בכל מקום.
12935: זה עדיין נכלל במסגרת מרפאות הנשים, מה שאנחנו קוראים לו המרכז לבריאות האישה.
12935: אלה מרכזים שהוקמו בין אם באופן פרטני, בין אם על-ידי קופות החולים ובין אם בבתי חולים שמנסים לשווק את הדרך הזאת בתור מרכזי בריאות האישה.
12935: זה נכון שחלק מהמקומות הקימו את המרכזים עם קצת יותר הרחבה.
12935: אבל עדיין מה שאנחנו מצפים לראות כגישה הכוללנית הרחבה, שכוללת הכל בתוכה, מגיל נערות מתבגרות ועד פסיכולוגיה, פסיכיאטריה וכדומה – זה עדיין לא קיים במובן הזה.
יעל דיין: אני רוצה שנחזור עתה לנושא המרכזי שלנו.
יעל דיין: נשמע עתה את נציגי בתי הספר לרפואה.
אמנון להד: שמי אמנון להד.
אמנון להד: אני ראש החוג לרפואת משפחה בירושלים.
אמנון להד: חוץ מזה, אני גם יושב בקופת חולים כללית, אבל זה בכובע של בית הספר לרפואה בירושלים.
אמנון להד: אני גם יושב-ראש ועדת ה"syllabus" של רפואת משפחה לנושא ההתמחות, לא לנושא הסטודנטים.
יעל דיין: האם יש כאן מישהו מירושלים בנושא הסטודנטים?
יעל דיין: אני שואלת את השאלה כי אין נציג כזה, אני מבקשת להיעזר בחומר שיש לנו, כדי לראות מה נותן בית הספר לרפואה בירושלים ואחרים שלא נוכחים כאן.
אמנון להד: במסגרת תפקידי כראש חוג אני יכול לומר שיש את לימוד הסטודנטים באוניברסיטה בירושלים, במסגרת רפואת המשפחה.
יעל דיין: הסטודנטים והמתמחים.
יעל דיין: אם כך, נתחיל מהסטודנטים.
יעל דיין: מה אתה נותן להם?
אמנון להד: מבחינת הסטודנטים ה-"קלרק שיפ" שלנו ברפואת משפחה הוא רק שבועיים.
אמנון להד: הוא רק שבועיים עם שאיפה והחלטה להעלות זאת ל-4 שבועות.
אמנון להד: אבל בין שאיפה לבין החלטה של ועדת ההוראה לבין ביצוע מבדיל עוד זמן ואני עוד לא רואה את זה קורה כרגע.
אמנון להד: במסגרת השבועיים האלה לסטודנטים אין נושא ספציפי של בריאות האישה.
יעל דיין: אתם מספחים אותם למרפאה?
אמנון להד: הסטודנטים מצויים 8 ימים במרפאות, בצמוד לרופא בכיר.
אמנון להד: זה סטודנט אחד עם רופא אחד.
אמנון להד: בנוסף לכך, הם מצויים יומיים בלימוד מרוכז בהרצאות בבית ספר לרפואה.
אמנון להד: ביומיים האלה אין פינה שמוקדשת רק לבריאות האישה.
אמנון להד: חלק מההרצאות הן הרצאות על נושאים מסויימים, כשלפעמים עולה נושא שקשור לבריאות האישה.
אמנון להד: זה תלוי במרצה.
אמנון להד: דווקא בשבוע שעבר עלה הנושא של ה-HORMONAL REPLACEMENT THERAPY, כי היו שתי מרצות שהעלו את הנושא, אבל זו לא חובה וזה לא חלק אינטגרלי של ה"syllabus".
אמנון להד: הסטודנטים בירושלים נחשפים לזה בעיקר במסגרת רפואת נשים, גניקולוגיה.
אמנון להד: זה נושא שמקבל בירושלים יחסית זמן ארוך של 7 שבועות, ועד לפני שנה זה היה 8 שבועות.
אמנון להד: שם החשיפה והחשיפה היא בעיקר בהיבט הגניקולוגי.
יעל דיין: תעבור להתמחות.
אמנון להד: מבחינת ההתמחות – יש לנו התמחות זהה להתמחות שפרופ' קיטאי הציג.
אמנון להד: מדובר בהתמחות של 4 שנים.
אמנון להד: זה קבוע על-ידי המועצה המדעית.
אמנון להד: יש לנו קורס דיפלומה שזהה בתכנים שלו לקורס הדיפלומה של אוניברסיטת תל-אביב.
אמנון להד: בקורס הדיפלומה יש קטעים הרבה יותר גדולים.
אמנון להד: שוב, הם לא יוצרים יחידת לימוד שנקראת בריאות האישה, אבל הם כן מוקדשים לבריאות האישה, כולל נושא מתחום המשפחה ומעגל ההתפתחות של המשפחה, דרך אלימות נגד ילדים ונשים שאלה שני נושאים שהולכים בדרך כלל בצמידות, שהם קבועים ב"syllabus" והם חובה.
אמנון להד: המתמחים גם מופיעים ל-85%-90% מהפגישות, כך שאין בעיה עם זה.
אמנון להד: בהחלט עולים גם הנושאים של אמצעי מניעה בגילאים המתאימים.
אמנון להד: נושא האנורקסיה עולה תחת התחום של פסיכיאטריה, אבל הוא עולה בצורה מרכזית, כי הוא נושא שעולה דרמטית כרגע.
יעל דיין: מה לגבי גיל המעבר?
יעל דיין: ההורמונים?
אמנון להד: גם נושא ההורמונים וגם נושא האוסטיאופורוזיס עולים במסגרת הקורס.
אמנון להד: אני חייב להגיד שלפחות נושא אחד מהם הוא נושא ששייך באופן טהור לרפואת המשפחה, כי הסיבות הרפואיות למתן HORMONAL REPLACEMENT THERAPY היו לא גניקולוגיות, אלא סיבות קרדיו-וסקולריות.
אמנון להד: הנושא הוא נושא לפי הוויכוח בעולם הרפואי ואני בכלל לא בטוח שהיום זה נכון לשים את הדגש על זה, כי יכול להיות שהרופא ה"סופר" מעודכן כבר מהסס לתת HORMONAL REPLACEMENT THERAPY.
אמנון להד: לכן, הייתי אומר שאם היינו רוצים לקדם את נושא בריאות האישה, לא זה היה הנושא שהייתי בוחר כנושא הדגל לבריאות האישה.
יעל דיין: זאת אומרת רופא בוגר שלכם, בוגר האוניברסיטה שאחר-כך גומר את ההתמחות ברפואת משפחה, עובר את כל הנושאים האלה.
יעל דיין: אני מניחה שאחר-כך יש אצלכם השתלמויות כאלה או אחרות של קופה מסויימת.
אמנון להד: אני מייצג את קופת חולים כללית בלבד.
אמנון להד: יש לנו תכנית התמחות הכי קטנה מכל הקופות.
אמנון להד: אנחנו רק בהתחלה.
אמנון להד: אבל יש לנו תכנית התמחות.
יעל דיין: האם יש סביב השולחן הזה מושג לגבי אחוז המתמחים ברפואת משפחה?
יעל דיין: האם זה בעלייה?
יעל דיין: האם יש יותר נהירה לנושא זה?
יעל דיין: האם זו איזושהי בחירה שנייה?
יעל דיין: האם יש יותר נשים?
קריאה: יש יותר נשים ברפואה.
יעל דיין: השאלה היא האם זה בקורלציה ישירה לגבי הסטודנטיות, או בתוך ההתמחויות?
יעל דיין: כי שם הבעיה שלנו.
יעל דיין: אנחנו יודעים זאת.
יעל דיין: יש פחות נשים בתחומי כירורגיה מסויימים.
יעל דיין: אין מספיק נשים בגניקולוגיה, למשל.
יעל דיין: יש יותר נשים בהדמייה.
יעל דיין: זאת בגלל סיבות מובנות מאליהן.
יעל דיין: אני שואלת האם בסך הכל נושא רפואת המשפחה קיבל מעמד שהוא שווה ערך להתמחויות אחרות?
יעל דיין: או שהוא מין מוצא כזה של נוחות?
חגית דסקל: יש איזושהי עלייה בסטטוס של ההתמחות הזאת.
חגית דסקל: יש יותר בוגרי הארץ שרוצים ללכת ולהתמחות בנושא.
חגית דסקל: היו תקופות שהיה ממש מאד קשה לקבל מתמחה.
חגית דסקל: עכשיו זה קצת התמתן.
חגית דסקל: אבל זו המגמה של השנים האחרונות.
יעל דיין: האם זה עונה על הצרכים?
חגית דסקל: לא.
חגית דסקל: אבל זו פונקציה של התקנים שיש לקופות.
יעל דיין: אבל אנחנו שומעים שיש כ-50% רופאים שאינם בוגרי התמחות.
חגית דסקל: לדעתי, היחס הוא יותר קרוב ל-45%.
חגית דסקל: זו פונקציה של התקנים.
חגית דסקל: רק כשהרופאים יוצאים לפנסיה קולטים במקומם רופאים מתמחים.
12935: אני חייבת לציין משהו לגבי הלימודים בירושלים.
12935: בזמנו הייתי עם פרופ' מצנר ז"ל, שהיה הדיקן האחרון של בית הספר לרפואה בירושלים.
12935: הוא נהרג באסון המטוס בשווייץ.
12935: דיברנו על הנושא והוא ממש גילה נכונות בקטע הזה להכניס לבית הספר לרפואה בירושלים איזה נושא בתחום בריאות האישה במסגרת הלימודים הפורמליים של בית הספר לרפואה.
12935: אבל כמו כמה דברים אחרים שהוא עשה ונקטעו באמצע, נקטע גם הנושא הזה באמצע.
יעל דיין: וזה בלי שייכות להתמחות ברפואת משפחה?
12935: בלי שייכות.
12935: אני מדברת על השלב הפנימי של הלימודים של הסטודנטים.
12935: אני מדברת על הסטודנטים.
12935: דיברנו על הכנסת תכנית לבריאות האישה במסגרת לימודים פורמליים של בית הספר לרפואה.
12935: יכול להיות שעכשיו, כשייכנס הדיקן החדש, נתחיל את הנושא מחדש.
12935: אבל בעיקרון היתה לנו הסכמה ממש מוחלטת.
יעל דיין: האם אתם בעד הכנסת נושא בריאות האישה כנושא נפרד בלימודים, למרות הרב-תחומיות המובהקת?
12935: בוודאי, כחלק מהגברת המודעות.
12935: ישנו גם הנושא הזה של הרב-תחומיות.
12935: אני לפחות רואה שברגע שמבדילים את נושא בריאות האישה ונותנים את האספקטים השונים במסגרת העיניים של הסטודנט – יש לכך משמעות.
יעל דיין: השאלה היא אם הגופים החיצוניים תומכים בכך?
יעל דיין: אני מסתכלת על הנושא במסגרת התפקיד שלי.
יעל דיין: זה דבר שצריך להיות חלק מהמסקנות.
יעל דיין: זאת אומרת, האם מסתמנת איזושהי אחדות דעים, או האם זה בכלל לא עולה על השולחן?
12935: אני מדברת כרגע בכובעי כיושבת ראש המועצה הלאומית לבריאות האישה, שהיא במסגרת משרד הבריאות.
12935: התשובה היא חד-משמעית כן.
12935: בעיניים שלי אני רואה זאת לא רק בבית הספר לרפואה, אלא גם בעבודה סוציאלית ובבתי ספר לסיעוד כחלק מתכניות לימודים חובה.
12935: צריך לפחות לפקוח את העיניים במסגרת הגברת המודעות לנושא.
12935: אם הנושא יוגדר כבר מתקופת הלימודים - יהיה יותר קל להטמיע זאת בשלב ההתמחות.
יעל דיין: אשמח לשמוע התייחסות של כל דובר לנושא הזה.
יעל דיין: יש כאן שתי אופציות.
יעל דיין: ישנה האופציה האחת שהיא אולי קיצור הדרך.
יעל דיין: זאת אומרת, ישנה אפשרות להמשיך במצב הקיים שבכל תחום מתגברים את הלימוד של נושא זה במספר שעות כזה או אחר.
יעל דיין: בנוסף לכך, אפשר להכניס איזושהי תכנית שמרכזת את כל הנושא ויוצרת את המודעות שד"ר אדטו דיברה עליה.
יעל דיין: כלומר, שיש דבר כזה שנקרא בריאות נשים, בשונה מבריאות כללית.
יעל דיין: שם כאילו מחברים את כל התחומים ונותנים את ההיבט הישיר של רפואת משפחה לגבי בריאות של הציבור כשאנחנו מדברים על נשים.
יעל דיין: זאת כדי שלא יישכח איזשהו תחום שנלמד בחצי שעה שהיא לא חובה באחת מהקטיגוריות.
יעל דיין: אנחנו נבקש לבדוק אם יש לנו אינפורמציה לגבי מה שקורה בארצות אחרות בתחום זה.
יעל דיין: האם העניין הזה של לימוד ספציפי של בריאות נשים קיים בארצות אחרות?
12935: כן, בפילדלפיה.
יעל דיין: אני יודעת שהייתם בכנס לבריאות נשים בקליבלנד.
יעל דיין: כשיוצאים מכנסים בנושא ספציפי, יוצאים בהרגשה שמאמצים את הנושא.
12935: ראיתי תכנית בפילדלפיה בבית הספר לרפואה, שהיא BUILT IN בשנה שלישית.
12935: ישבתי באחד המקומות ושם דיברו על מחלות לב.
12935: אמרו: מחלות לב גברים, מחלות לב נשים.
12935: זה היה ספציפי עם תכנית מובנית, כדי לחנך את הסטודנטים בהסתכלות על גבר-אישה.
12935: אני ראיתי תכנית הנוגעת למחלות לב.
12935: זה בהתייחסות להבדלים שבין המינים.
12935: זה היה במסגרת לימודים בבית הספר לרפואה בשנה שלישית.
יעל דיין: מאחר שד"ר אדטו צריכה לעזוב את הישיבה, אני רוצה להודות לך.
יעל דיין: אני רוצה לציין שהתלמידות שנמצאות איתנו הן מבית הספר גבעת גונן בירושלים.
יעל דיין: בדרך כלל בישיבות ועדה יש לנו נוכחות של תלמידי בתי-ספר, שהם במסגרת שנקראת המחוקק הצעיר.
חגית דסקל: אני מהטכניון.
חגית דסקל: אתחיל מהעניין של הסטודנטים.
חגית דסקל: קודם כל, הסטודנטים מקבלים אצלנו במשך השנים הפרה-קליניות – וזה בדרך כלל בשנה שלישית – קורס שנקרא חשיפה.
חגית דסקל: זה קורס שדומה לקורסים שתוארו כאן.
יעל דיין: חווייתי.
חגית דסקל: זאת כדי להכיר את המסגרות השונות בקהילה.
חגית דסקל: במסגרת הקורס הזה הם מקבלים גם איזושהי הרצאה קטנה על נושא אלימות במשפחה.
חגית דסקל: יש להם גם ביקור במעון לנשים מוכות.
חגית דסקל: הסטודנטים ארגנו השנה לראשונה ביוזמתם יום עיון, חצי יום עיון, שבו גם תינתן הרצאה וגם תהיה למידה חווייתית בנושא אלימות במשפחה.
חגית דסקל: מביאים הצגה וייערך לאחר מכן פאנל.
חגית דסקל: הלמידה החווייתית בתחום הזה היא מאד חשובה, כי את האספקט הרגשי אי-אפשר ללמד רק ברציו.
חגית דסקל: הדבר הזה הוא מאד עקרוני כשמדברים על הוראה של אלימות במשפחה.
חגית דסקל: בנוסף לזה, יש כרגע ניסיון להעביר את הנושאים, שבאופן מסורתי משוייכים לגניקולוגיה, לכיוון שבו יש יותר אוריינטציה לאספקט קהילתי.
חגית דסקל: מנהל המחלקה הגניקולוגית שפרש לקח את הנושא הזה על עצמו.
חגית דסקל: כרגע הנושא נמצא בתהליך של בניית ה"syllabus".
חגית דסקל: כמובן, כפי שהוזכר לגבי בתי ספר לרפואה אחרים, במסגרת הרוטציות השונות שהסטודנטים מקבלים, הם מקבלים חודש במרפאה של רפואת המשפחה.
חגית דסקל: לגבי הדברים האחרים – אצלנו מלמדים את הנושא של בריחת שתן ברוטציות בגניקולוגיה בדרך כלל וכך הלאה.
חגית דסקל: זה לגבי הסטודנטים.
שלומית סייג: אני רוצה לומר מילה אחת לגבי הסטודנטים.
שלומית סייג: אני נציגת המחלקה לרפואת משפחה של הטכניון, במחוז חיפה.
שלומית סייג: אני רוצה להוסיף מילה לגבי ההדרכה בחודש שבו הסטודנט נמצא אחד על אחד עם רופא משפחה.
שלומית סייג: זה בעצם המקום הכי משמעותי לסטודנטים שרואים איך הרופאים בודקים את הפציינטים והם מקבלים משוב.
שלומית סייג: הם יושבים עם הרופא ממש במשך חודש ימים.
יעל דיין: במרפאה אחת במשך כל ארבעת השבועות?
שלומית סייג: כל סטודנט נמצא ספציפית במרפאה אחת כל ארבעת השבועות.
שלומית סייג: הוא הולך עם הרופא אליו הוא צמוד לכל מקום.
שלומית סייג: אם הסטודנט נמצא עם רופא שעוסק בבריאות האישה, כמוני וכמו רופאים אחרים, הוא לומד בדיקת שד טוב, כי אני עושה זאת כמעט כל יום.
שלומית סייג: הוא לומד גם לעשות בדיקה גניקולוגית והוא רואה דברים אחרים.
שלומית סייג: אם הוא יושב עם רופא שמטפל בקשישים בעיר – הוא ייראה זאת פחות.
שלומית סייג: יש הבדלים עצומים בהכשרה בקטע הזה.
יעל דיין: על-פי הסטטיסטיקה יש יותר קשישות מקשישים.
שלומית סייג: נכון.
שלומית סייג: לגבי ההתמחות – שמחתי לראות, כשסיכמתי את 5 השנים האחרונות (וזה מופיע בתקציר), שמשנת 1997 ועד היום יש עלייה.
שלומית סייג: בשנת 1997 היו שתי הרצאות מסכנות על מניעת היריון וגלולות.
שלומית סייג: בשנת 1998 היו 3 הרצאות.
שלומית סייג: בשנים 1999-2000 עלינו ל-5 הרצאות.
שלומית סייג: בשנה שעברה והשנה יש גם קורסים שלמים, יש קורס באלימות במשפחה שחגית דסקל מעבירה, והיא תוסיף על כך דברים.
שלומית סייג: במסגרת הקורס לרפואת מתבגרים שאני נותנת כמעט מחצית מהקורס מוקדש להפרעות אכילה, מחלות מין, אמצעי מניעה, הפרעות במחזור וכן התייחסות לצד הרגשי של נערות ולצד הרפואי.
שלומית סייג: השנה, למשל, יש גם קורס של אלימות במשפחה.
שלומית סייג: גם בקורס תזונה היו הרצאות בנושא של תזונה בהיריון והנקה, תזונה בגיל המעבר ועוד 6 הרצאות.
שלומית סייג: לגבי 6 ההרצאות הנוספות – המתמחים מכינים בעצמם נושאים קליניים.
שלומית סייג: זה נקרא אצלנו "קליני תיק".
שלומית סייג: יש התייחסות גם למחלות לב אצל נשים, גם להורמונים, גם לאוסטיאופרוזיס.
שלומית סייג: חלק מההרצאות הן הרצאות שמתמחים מכינים ואלה הן בדרך כלל הרצאות מאד טובות.
יעל דיין: וזה חובה?
יעל דיין: זה מרכיב בסיסי בתכנית הלימודים?
שלומית סייג: זה קורס התמחות של המתמחים וזה פתוח גם למומחים.
שלומית סייג: זאת אומרת, הרבה מהמומחים בוחרים לקחת את ימי רביעי, שהם ימי השתלמות מוכרים על-ידי הקופה, לבוא לקורס הזה ולקחת את הרצאות הבחירה.
שלומית סייג: במסגרת הרצאות הבחירה יש גם את ההרצאות הקליניות.
שלומית סייג: הם נכנסים למה שהם רוצים.
שלומית סייג: למשל, את קורס התזונה לקחו הרבה מומחים במסגרת לימודי ההמשך ברפואת המשפחה.
יעל דיין: האם זה כולל גם את ההשתלמויות?
יעל דיין: או שזה בנפרד?
שלומית סייג: זו תכנית שנתית קבועה.
יעל דיין: אבל את אומרת שרופאים שאינם מתמחים גם באים להשתלמות.
שלומית סייג: המומחים ברפואת משפחה זכאים לחצי יום בשבוע השתלמות, למה שנקרא לימודי המשך.
שלומית סייג: רבים מהם בוחרים לבוא לאותו מקום שבו לומדים המתמחים.
יעל דיין: זה בהסדר עם קופה?
יעל דיין: עם איזו קופה?
שלומית סייג: זה חלק מהתקן.
שלומית סייג: אנחנו בקופת חולים כללית.
שלומית סייג: אני רוצה להוסיף שני משפטים לגבי השנה הבאה.
שלומית סייג: בדפים יש את התכנית של קליבלנד.
שלומית סייג: אני אחת מששת הזוכים המאושרים שנלך לשם לקבל הכשרה.
שלומית סייג: כחלק חשוב מההכשרה המטרה היא לחזור לארץ ולעשות קורס מובנה למתמחים ואולי גם לסטודנטים, שיהיה קורס בריאות האישה.
שלומית סייג: לדעתי, זה יהיה צעד גדול.
יעל דיין: המחלוקת שקיימת בתחום היא מחלוקת לגיטימית.
יעל דיין: המינימום שהיא תניב זה שיהיה תיגבור, כמו שיש בטכניון, בנושאים של בריאות נשים במערכת ההתמחות של רפואת משפחה.
יעל דיין: זה המינימום שזה יניב.
יעל דיין: המכסימום הוא, כמובן, באמת קורס נפרד לבריאות נשים.
חגית דסקל: אני רוצה לומר עוד כמה מילים לגבי הקורס על אלימות במשפחה.
חגית דסקל: גם מהניסיון בספרות וגם מהניסיון שלנו רואים בהחלט שהרצאה אחת היא דבר מעניין ונחמד, אבל זה עדיין לא עושה את השינוי בעמדות ולא נותן לרופאים את הכלים שהם צריכים בשביל להתחיל לשאול על הנושא הזה.
חגית דסקל: הדבר הזה צריך לקבל משקל הרבה יותר גדול גם בבתי-ספר לרפואה וגם בהתמחויות, ולא רק בהתמחויות לרפואת המשפחה.
חגית דסקל: הפנימאים, הגניקולוגים, האורטופדים, וכל אלה שעוסקים בטראומה וכו', הם כולם ייגעו בנושא הזה אם הם יפתחו את העיניים.
יעל דיין: האם את מרוצה מההיקף שאתם מלמדים בו?
חגית דסקל: הקורס שאנחנו נותנים הוא קורס בחירה סימסטריאלי.
חגית דסקל: זו פעם שלישית שהוא ניתן השנה.
חגית דסקל: בקורס משתתפים גם מומחים וגם מתמחים.
חגית דסקל: זה דבר מאד פורה, כי מביאים את הניסיון בשלבים שונים של הקריירה.
חגית דסקל: זה קורס מאד קשה.
חגית דסקל: קשה מאד לרופאים להתמודד עם העניין הזה בגלל העמדות שהן כל-כך מושרשות אצלנו.
חגית דסקל: אני נמצאת כאן בכובע נוסף, משירותי בריאות כללית במחוז חיפה והגליל המערבי.
חגית דסקל: אני יושבת-ראש של ועדת אלימות במשפחה.
חגית דסקל: בסיוע של חצי תקן של עובדת סוציאלית למחוז שלם, שאנחנו מקבלים במסגרת הפרוייקט של משרד הבריאות, אנחנו מריצים פרוייקט במחוז, שבו משתתפות 12 מרפאות.
חגית דסקל: זה פרוייקט ספציפי בנושא אלימות במשפחה, שבו קודם כל מנהלי המרפאות, הרופאים והאחיות קיבלו הרצאה על הנושא.
חגית דסקל: בהמשך נבחרו מרפאות.
חגית דסקל: המרפאות היו ביום עיון שנערך ובהמשך הם נפגשים פעם בחודש במסגרת ישיבת צוות במרפאה עם עובדת סוציאלית ועם נציגים מהוועדה שלנו שבאים, מעלים נושאים וממשיכים בהכשרה בצורה מתמשכת.
יעל דיין: למה זה לא ארצי?
יעל דיין: האם בתל-אביב יש דבר כזה?
חגית דסקל: הפרוייקט הזה הוא פרוייקט פיילוט שאנחנו מריצים אותו עכשיו במשך כמעט שנה.
חגית דסקל: יש לנו בעיה מאד קשה של משאבים, כי חצי תקן של שתי עובדות סוציאליות, שהן בתקן של רבע ורבע, במחוז של 70,000 איש – זה מעט.
חגית דסקל: הרופאים לא מתייחסים ביותר מדי יראה וכבוד לבעלי מקצועות אחרים.
חגית דסקל: הם תמיד חושבים שהם יודעים יותר טוב.
חגית דסקל: אולי זה סטיגמטי.
חגית דסקל: אבל נתקלתי בזה הרבה.
חגית דסקל: לכן, לדעתי, חשוב מאד שרופאים יקבלו הכשרה גם בתחום הזה, שהוא תחום פסיכו-סוציאלי, על-ידי קוליגות, על-ידי עמיתים, כדי שיראו שגם רופאים מתעסקים בזה ושזה לא רק תחום של עובדת סוציאלית שבאה ללמד אותם בלבד.
יעל דיין: אגיד בסיכום כמה מילים על החוק החדש שעבר סביב שולחן זה ובמליאת הכנסת לגבי חובת יידוע של מערכת הרפואה.
יעל דיין: יש גם תקנות בנדון.
יעל דיין: אגיד על כך כמה מילים, כי זה יהפוך את מה שאתם עושים – ואני משבחת אתכם – לצורך ארצי ולצורך רוטיני.
יעל דיין: כל מרפאה תצטרך לקבל את ההכשרה הזאת, משום שעל-פי חוק תחול עליהם חובת יידוע לגבי אלימות.
יעל דיין: אומר על כך כמה מילים בסוף.
טוני היימן: אני אחראי על רפואה קהילתית ב"מכבי".
טוני היימן: יש לנו התמחות שכוללת 70-75 מתמחים כרגע ברפואת המשפחה.
יעל דיין: כמה נשים?
יעל דיין: כמה גברים?
יעל דיין: אני שואלת מתוך עניין.
טוני היימן: 80% נשים.
טוני היימן: כמעט כל המתמחים הם בוגרי לימודי רפואה בארץ.
טוני היימן: אני לא יודע אם זה טוב, אבל כך זה יוצא.
טוני היימן: לא אתייחס לבית הספר לרפואה, למרות שפרופ' גיטאי ביחד עם פרופ' פיינרו בתל-אביב (והם הוציאו ספר שאני שייך אליו) עשו מהפך שם ויש שינויים מאד משמעותיים במבנה של ה"syllabus" שם.
טוני היימן: גם לנושא ההתמחות לא אתייחס בשלב זה.
טוני היימן: אני חושב שאנחנו צריכים לומר שיש שיפור אדיר בטיפול בנשים באופן כללי.
טוני היימן: יש יותר התייחסות לבעיות הנשים, לגיל המעבר, לאוסטיאופרוזיס, לאלימות וכו'.
טוני היימן: יש לנו במרפאות גם עובדת סוציאלית.
טוני היימן: זה אופייני לכל הארץ ויש מאמץ להתייחס לבעיות של אלימות וכן הלאה.
טוני היימן: אנחנו בעצם מדברים על האיכות של הרפואה ואיך להיטיב את איכות הרופאים שלנו.
טוני היימן: אני חושב שיש באמת שיפור אדיר.
טוני היימן: השאלה היא אם אנחנו צריכים משהו מיוחד עבור בעיות השייכות לנשים.
טוני היימן: יש בעיות של גריאטריה.
טוני היימן: יש מודעות לשיפור הטיפול בבעיות שיש לגיל הזהב.
טוני היימן: אני חושב על מה שצריך להיות.
טוני היימן: לא צריך לבנות "syllabus" עבור נשים.
טוני היימן: אבל אנחנו נצטרך להמשיך לעבוד ולטייב את כל הרפואה.
טוני היימן: צריך לעשות את כל המאמצים להדריך את רופאי המשפחה המבורכים.
טוני היימן: אבל אסור לשכוח שהרוב הדומם, יותר מ-50% מהרופאים בארץ שעובדים בארץ שאינם מומחים.
טוני היימן: אני חושב שזה הפלונטר הגדול ולא עם המומחים לרפואת המשפחה.
טוני היימן: על זה אנחנו צריכים לתת את הדעת ועל זה נצטרך לעשות מאמץ כדי לשפר את הכלים והמיומנות שלהם.
יעל דיין: אני חושבת שכל הנציגים של בתי הספר לרפואה דיברו.
יעל דיין: לא נמצאים כאן נציגים מבאר-שבע.
יעל דיין: אמנם הוועדה ביקרה שם, אבל הנייר שלנו סוקר גם את באר-שבע.
יעל דיין: נשמע את הנציגים של קופות החולים.
אסף אורן: היתה לי הבוקר שיחה עם ד"ר אהרונסון ולפי דעתי הוא היה צריך להיות כאן.
אסף אורן: דיברתי איתו בטלפון והוא אמר לי שהוא בדרכו לכאן.
יעל דיין: אולי הוא הלך לוועדה אחרת.
קריאה: יש היום באחת הוועדות דיון בנושא טיפות החלב.
יעל דיין: מכל מקום, אשמח אם תואיל לומר כמה מילים.
אסף אורן: בהסתייגות הזאת שאף אחד לא מינה אותי לנציג, ומאחר שאני עובד גם עם קופות אחרות, אדבר.
אסף אורן: שמי ד"ר אורן אסף.
אסף אורן: מבחינת
אסף אורן: כם אני קצת שונה.
אסף אורן: אני דווקא מומחה ברפואת ילדים.
אסף אורן: אני בוקר בית הספר לרפואה של הדסה ועשיתי את ההתמחות בהדסה.
אסף אורן: יש לי שני תארים במיקרו-ביולוגיה ותעודה בהתפתחות הילד מאוניברסיטאות אחרות.
יעל דיין: יש ועדה למעמד הילד.
אסף אורן: מכל מקום, לא סתם הזמינו אותי.
אסף אורן: מי שהזמין אותי ידע את הנגיעה שלי לנושא מעמד האישה במרפאה.
אסף אורן: אני פשוט נסחפתי בתהליך העבודה שלי לעסוק ברפואת המשפחה, כי בהתמחות רצו אותי בקיבוץ והקיבוץ דרש דווקא רופא ילדים.
אסף אורן: מאז אני עובד בשני הכובעים ואת כל ההשתלמויות שלי אני עושה או במערכות ההשתלמות שהקופות בונות, או במסגרות אחרות.
אסף אורן: צריך לציין כאן את ההשתלמות המוקלטת של ה"ג'ורנל קלאב", שאני לא יודע אם שמעתם עליה.
אסף אורן: זוהי השתלמות ביוזמה של אישה, של ד"ר דליה מגידו.
אסף אורן: זוהי השתלמות שמוקלטת על גבי טייפים.
אסף אורן: היא מאד חשובה, לדעתי.
אסף אורן: היות שהיזמת כאן היא רופאה אישה, יש התייחסות רבה לכל הנושאים שדיברנו עליהם בעצם.
אסף אורן: מזה בעצם בא עיקר הלימוד שלי בנושא הזה.
אסף אורן: לגבי קופת חולים מאוחדת – אין לה השתלמות ואין לה בכלל התמחות ברפואת משפחה.
יעל דיין: האם הסיבה לכך היא תקציב, או בגלל גודלה?
אסף אורן: אני מניח שזה מפאת גודלה.
קריאה: קופת חולים לאומית היא חצי בגודלה ביחס לקופת חולים מאוחדת.
קריאה: ייתכן שזה נובע מהשקפות עולם.
אסף אורן: לא הוסמכתי לדבר בשמם, אבל אני פשוט יודע את המצב.
יעל דיין: מהו המקור של קופת חולים מאוחדת לרופאי משפחה?
יעל דיין: הם משתלמים במקומות אחרים?
אסף אורן: הם משתלמים במקומות אחרים כשנגמר החוזה שלהם...
יעל דיין: זאת אומרת, הם עושים ארבע שנים במימון קופה, מחזירים את השנים לקופה, אלא אם משחררים אותם קודם.
יעל דיין: זה כמו עתודה.
יעל דיין: כשאתה משקיע בהתמחות – המתמחה צריך להחזיר את השנים.
יעל דיין: אם כן, מהיכן באים הרופאים?
אסף אורן: לאחר שהם גומרים את החוזה שלהם עם קופות אחרות חלק באים אלינו.
אסף אורן: חלק מהרופאים הכלליים הם מומחים ברפואה פנימית.
אסף אורן: הקופה לא מקבלת רופא שאיננו מומחה.
יעל דיין: אין לכם 50% רופאים שאינם מומחים?
אסף אורן: לא.
אסף אורן: אבל הרופא לא חייב להיות רופא מומחה ברפואת משפחה.
אסף אורן: אני, למשל, רופא ילדים.
אסף אורן: מה קורה?
אסף אורן: הבעיה של רפואת נשים היא לא בעיה שמתחילה ונגמרת ברופא.
אסף אורן: זאת בעיה שמתחילה ונגמרת באישה עצמה, בסביבה, בשכנות, בבעל וכו'.
יעל דיין: זוהי אמירה בלתי-ברורה, אבל לא חשוב.
אסף אורן: אני יכול לפרט, אבל זה לא הנושא היום.
יעל דיין: הנושא הוא רופא המשפחה בהתייחסותו לנשים הפציינטיות ולנושאים של רפואת נשים, מעבר להכשרה שהוא קיבל.
אסף אורן: הנשים מגיעות אליי כי זה נוח להן, כי אני מטפל בילד שלהן.
יעל דיין: זה מקרה ספציפי.
יעל דיין: נעזוב זאת.
יעל דיין: נניח שאישה מגיעה לרופא משפחה בקופת חולים מאוחדת.
אסף אורן: בקופת חולים מאוחדת היא מגיעה או לרופא פנימי מומחה, בדרך כלל, או לרופא משפחה מומחה שפרש מקופה אחרת.
יעל דיין: האישה לא בודקת תעודות.
יעל דיין: היא מבחינתה הולכת לרופא המשפחה שלה.
יעל דיין: לא משנה מה הרקע שלו.
יעל דיין: היא מגיעה אליו.
יעל דיין: באיזה היקף הוא בודק אותה?
יעל דיין: נניח שהיא חולת שפעת, או כאב גרון והיא באה לרופא.
יעל דיין: היא פציינטית קבועה והיא בקופה.
יעל דיין: מה הרופא נותן לה מבחינת עצה של איבחונים תוך כדי הביקור שלה לגבי נושא כלשהו?