GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית זיו: בישיבה שנערכה בנושא הזה, אני קיוויתי כי תיקנתי את הנתונים הלא מדויקים האלה.
נוגה שילוח: יש לנו עלייה של 400% במספר הפניות בנושא של הטרדה מינית.
יעל דיין: אני מציינת, כי האפיון העיקרי המלווה את כל הקשת של פגיעה בנשים הוא למי מתלוננים וכמה מתלוננות.
נורית זיו: משנת 1998 עד 2002 הפניות למשטרה עלו פי תשע.
יעל דיין: אני אומרת כי אין כאן אשמים.
יעל דיין: האשם היחידי הוא האווירה הציבורית שהולידה את החוק הזה ויצרה מערכת שלמה מתוקשרת סביב החוק.
יעל דיין: עדיין למרות המודעות והידע אנו רואים את האפיון הזה אשר מלווה את הנשים הישראליות הנתונות לאלימות בכל הדרגים.
יעל דיין: המדד הוא התלונות המוגשות.
טיבה הרשמן: אנו שאלנו: "האם נחשפת במקום העבודה שלך למידע כלשהו לגבי החוק למניעת הטרדה מינית בעבודה, ואם כן באיזו צורה".
טיבה הרשמן: אנו רואים כי אצל רוב הנשים החשיפה היא לא ממקום העבודה, אלא ככל הנראה דרך התקשורת.
טיבה הרשמן: 75% אמרו שלא נחשפו, 25% נחשפו והן נחלקות לכאלה שנחשפו לחוק דרך כינוס שאורגן על ידי מקום העבודה, דרך תקנות על לוח המודעות ודרך עלון מודפס מהאגודה.
טיבה הרשמן: ישנה בולטות גבוהה יותר לנשים שהן מהמגזר הציבורי, בנות 44-25 ובעלות הכנסה ממוצעת ומעלה.
טיבה הרשמן: אנו רואים הזנחה במגזר הפרטי.
ציונה קניג-יאיר: בעקבות הרבה מאוד פניות שהגיעו לשדולת הנשים בנושא של חוסר מודעות במקום העבודה, אנו יצאנו במבצע אכיפה כדי להביא למודעות של מעבידים מסוימים את הוראות החוק.
ציונה קניג-יאיר: שלחנו מכתבים רבים לרשויות מקומיות ומועצות מקומיות על מנת להביא את עיקרי החוק שוב למודעות של המעבידים.
ציונה קניג-יאיר: ציינו כי הם מוכרחים לתלות תקנון, להעביר פעולות הסברה, למנות אחראי לנושא הזה.
יעל דיין: אנו חייבים לקבל דיווח על כל מערכת הפיקוח על ידי משרד העבודה והרווחה.
יעל דיין: שר העבודה קיבל על עצמו לפקח על החוק הזה.
יעל דיין: הוועדה מבקשת דיווח ממערכת הפיקוח הכולל את אוזלת היד שלהם.
יעל דיין: יכול להיות שאנו יכולים להציע שילוב של גורמים אחרים, כמו ועדי עובדים, כדי לעזור למשרד העבודה והרווחה לפקח על החוק, אך לא ניתן להסיר ממשרד העבודה והרווחה את האחריות.
אסתר לבנון-מורדוך: האם ישנם קנסות למקומות עבודה שלא מבצעים את כללי החוק?
דלית רנרט: יש קנס שמוטל במקרים אלו.
דלית רנרט: משרד העבודה והרווחה צריך לאכוף את תליית התקנון.
דלית רנרט: אי תליית התקנון בכל מקום עבודה שיש בו 25 עובדים ומעלה זו עברה פלילית שבצידה יש קנס.
יעל דיין: מאחר ובינתיים חוקק החוק של יועצות בשלטון המקומי, יש חשיבות עצומה לשלב אותן בפעילות ההסברה.
יעל דיין: הוועדה תיפגש עם היועצות ביום האישה, שם אנו נעלה כמה נושאים לדיון, ביניהם נושא בריאות בקהילה וכן את הנושא של הטרדה מינית, הפיקוח והאכיפה.
יעל דיין: בנושא הזה אני בעד העברת סמכויות נוספות לרמת הקהילה.
אסתר לבנון-מורדוך: מאחר וישנם כמה מקומות בהם דברים נעשו, כמו ידיעון שאני הבאתי בתור נציבת קבילות מכללה, אני מציעה שהרשות או הוועדה ייצאו בפרסום האומר שכל מקום עבודה שיזם טיפול בנושא יפנה אליהם כדי לרכז חומרים לשם בחינה של מודל רצוי.
אסתר לבנון-מורדוך: טופס שייצא בתחילת כל שנה בשתי שפות לכל העובדים וכל הסטודנטים יכול לעשות עבודה גדולה.
יעל דיין: אנחנו פנינו כדי לקבל את התקנונים וקיבלנו חלק גדול מהם.
יעל דיין: הגוף היחידי שעומד במעקב השוטף הוא צה"ל.
יעל דיין: כל חיילת שמתגייסת מקבלת חוברת עם כל הפרטים בנושא.
יעל דיין: במקומות עבודה גדולים, כמו אל-על, קוקה-קולה, אני מדי פעם בודקת את המצב.
ציונה קניג-יאיר: הובא לידיעתנו שבחברת פלא-פון לא פועלים כלל ליישום החוק.
טיבה הרשמן: גם אצל הגברים אנו מוצאים שיעור גבוה של אלה אשר לא נחשפו לחוק במקום העבודה.
טיבה הרשמן: אלה שנחשפו לחוק ציינו כי זה נעשה על ידי דואר אלקטרוני, ידע כללי בשיחות בעבודה, כנסים והשתלמויות, תקנון על לוח המודעות ועלון הסברה.
טיבה הרשמן: אי החשיפה בולטת בקרב עצמאים ובקרב עובדי המגזר הפרטי.
יעל דיין: כאשר אנו מדברים על אנשים אשר נחשפו לחוק לא במקום העבודה, אלא בתקשורת, אנו מתייחסים יותר לעובדים העצמאיים ולעובדים במגזר הפרטי.
טיבה הרשמן: עניין אותנו מאוד לדעת כיצד החוק השפיע, והאם ישנו אנטגוניזם של גברים נגד החוק.
טיבה הרשמן: שאלנו: "כיצד לדעתך השפיע החוק למניעת הטרדה מינית בעבודה, על גברים במקומות העבודה?".
טיבה הרשמן: 42% ציינו כי החוק הוא מרתיע, 25% אמרו כי החוק לא משפיע כלל, 5% ציינו כי זה משפיע מעט, 3% ציינו כי נשים מנצלות לרעה את החוק, 23% ענו "לא יודע".
טיבה הרשמן: אנו חששנו שתהייה תגובה חריפה מהגברים אנטי החוק, אך לא מצאנו דבר כזה.
טיבה הרשמן: אנו שאלנו: "האם יש במקום העבודה שלך אדם הממונה על התלונות בעניין הטרדה מינית?".
טיבה הרשמן: 60% אמרו שאין אחראי, 19% אמרו כי יש אחראי, מתוכם 15% אמרו כי הממונה היא האישה ו4%- אמרו כי הממונה הוא גבר.
יעל דיין: אלו לא נתונים המציגים עובדות.
יעל דיין: זה לא אומר כי אצל אותם 60% מהנסקרים אין ממונה, אלא שהם לא מודעים להימצאותו.
טיבה הרשמן: אנו רואים ממצאים דומים בקרב הגברים.
יעל דיין: אנו צריכים לתחם את הטיפול בנושא בזמן, ולומר כי בחודש המסוים משרד העבודה והרווחה והארגונים ייכנסו למערכת של בדיקה של יישום החוק.
יעל דיין: אני מניחה כי גם הרשות וגם התקשורת תשתפנה פעולה בנושא הזה.
יעל דיין: בסופו של המבצע אנו נערוך טבלה אשר בראשה יופיעו מקומות העבודה הבטוחים ביותר מפני הטרדה מינית.
יעל דיין: ניתן גם לסווג את הערים והרשויות המקומיות לבטוחות יותר ופחות.
יעל דיין: גם בין האוניברסיטאות יש מקומות בטוחים פחות ויותר, לפי סקרים שנעשו.
טיבה הרשמן: 15% מהנשים העובדות מדווחות כי נתקלו בשנה האחרונה במקרים של הטרדה מינית במקום העבודה שלהם.
טיבה הרשמן: מתוך 15%, 6% נחשפו להטרדה מינית יותר מפעם אחת.
טיבה הרשמן: הנתון הזה תואם בקרב גברים ונשים.
טיבה הרשמן: הנשים הערביות מדווחות פחות, אך בסך הכל אין הבדלים גדולים בין המגזרים.
טיבה הרשמן: שאלנו שאלה נוספת: "האם קרה לך באופן אישי שהוטרדת במקום העבודה בשנה האחרונה?".
טיבה הרשמן: 9% דיווחו כי הן עצמן הוטרדו במקום העבודה שלהן, 6% סרבו להשיב וזאת שאלה שבדרך כלל לא מסרבים לענות עליה, אלא אם כן קרה משהו, ועל כן גם את האחוז הזה ניתן לצרף לאחוז הנשים אשר העידו כי הן הוטרדו במקום העבודה.
טיבה הרשמן: בפילוח אנו יכולים לראות כי הנשים היהודיות הותיקות מדווחות יותר, העולות מברית המועצות גם כן מוכנות לדווח, והנשים הערביות פחות רוצות לדווח על כך.
יעל דיין: הנתון הזה הוא נתון אשר נותן לנו מבחינה סטטיסטית נתונים שניתן להקיש מהם על המציאות.
טיבה הרשמן: אנו פנינו בטלפון לנשים בשמן, שזה גורם המהווה בעייתיות מסוימת בחשיפה.
טיבה הרשמן: כאשר אנו מתרגמים את האחוזים האלו למספרים, אנו מגיעים ל100,000- נשים בשנה.
יעל דיין: 14% נשים נחשפו להטרדה מינית במקום העבודה ו9%- מעידות על עצמן שהוטרדו.
יעל דיין: כמה מהן הגישו תלונות?
טיבה הרשמן: לא הצגנו את השאלות האלו כיוון שלא היה ניתן לתת להם תקפות סטטיסטית, אך יש לי נתונים המצביעים על מגמות שונות ואני יכולה להעביר אותם לוועדה.
יעל דיין: מבחינת העבודה שלנו זהו הנתון החשוב ביותר.
טיבה הרשמן: שאלנו על ידי מי האישה מוטרדת, והתשובות שקיבלנו הראו כי למעלה מ50%- ענו כי הממונים הישירים הם המטרידים, או גורמים בכירים במערכת.
טיבה הרשמן: שאלה נוספת שנשאלה היא איך אנשים הגיבו ומה קרה אחר כך.
טיבה הרשמן: ישנם סוגים שונים של תגובות, כמו לא הגיבו, פנייה למטריד בשביל לפתור את הבעיה, פנייה לממונים, פנייה למשטרה.
טיבה הרשמן: אנחנו ניסינו לעשות חיתוך לגבי איזו דרך היתה האפקטיבית ביותר, ומה קרה בסופו של דבר לאותו אדם שהטריד בהתאם לאסטרטגיית הפעולה.
טיבה הרשמן: בקרב המוטרדות שלא הגיבו, הבעיה לא נפתרה.
טיבה הרשמן: כאשר פנו אל המטריד, ברוב המקרים ההטרדה הופסקה.
טיבה הרשמן: פנייה לממונים התגלתה כאסטרטגיה הטובה ביותר והמוצלחת ביותר, כיוון שהתוצאה היתה שהמטריד נפגע.
טיבה הרשמן: המוטרדות שפנו למשטרה נפגעו בעצמן.
יעל דיין: אני רוצה לומר, כי הנתונים האלו ייצוגיים לחוק.
יעל דיין: די ברור למחוקק מהי ההתפתחות ולמה היא תוביל.
ציונה קניג-יאיר: לא ברור האם האסטרטגיה של פנייה לממונה היא טובה כי היא עזרה לפתור את הבעיה לטובת האישה.
יעל דיין: בעבירה של הטרדה מינית, בעיקר מפני שמדובר במקומות עבודה ובמוסדות לימוד, צריך לאפשר פתרון במסגרת פנימית, כאשר תמיד ישנה את האופציה של פנייה למשטרה.
יעל דיין: החוק לא נותן עדיפות לפנייה למשטרה, ואני לוקחת את האחריות עליי.
יעל דיין: פנייה בעניין אונס או מעשים מגונים אני מפנה מיד למשטרה, אך פנייה בנושא של הטרדה מינית ניתנת לפתרון פנימי.
יעל דיין: לפי הסקר ניתן לראות כי מתלוננת יותר מוגנת כאשר היא פונה למסגרת פנימית.
יעל דיין: צריך להקפיד כי המסגרת הפנימית הזו תפעל כהלכה ושתהייה מאורגנת.
יעל דיין: אנו חייבים להקפיד על מערכת פיקוח.
יעל דיין: ישנה בעיה מיוחדת עם מגזרים ייחודים.
יעל דיין: אנו הצלחנו למצוא פתרונות לנערות במצוקה במגזר הערבי.
יעל דיין: גם במגזר החרדי ישנה בעיה.
יעל דיין: הכוונה להחזיר נערות במצוקה למשפחותיהן, צריכה להיבדק בידי גורם אובייקטיבי חיצוני.
מנחם וגשל: הגורם האובייקטיבי החיצוני הוא השירות לנשים ונערות במשרד העבודה והרווחה, שבדק את הנושא הזה, ועל פי המלצתו הוקם המקלט.
מנחם וגשל: אני רוצה לבטל כל מחשבה הקובעת כי מישהו לחץ עלינו להקים את המקלט הזה.
מנחם וגשל: המנהלת לשירות לנשים ולנערות פנתה אלי בבקשה לפתוח את המקלט הזה, בגלל ייחודיות הטיפול במגזר הספציפי הזה.
מנחם וגשל: אנחנו צריכים להיזהר בכל דיון כזה, שלא לכרות את הענף שעליו אנו יושבים.
מנחם וגשל: לגבי בני נוער בעיקר החלטנו כי צריך להקים את המערכות עם המאפיינים המאוד מיוחדים להם, כך שגם המשפחות תוכלנה להתחבר לעניין.
מנחם וגשל: אני אמרתי לחבריי במשרד, כי אם מישהו יטען כי לא צריך להקים מקלט ייחודי למגזר הערבי, אז לא צריך גם להקים מקלט ייחודי למגזר החרדי.
מנחם וגשל: כאשר ישבנו עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, לדיון על מה צריך לפרסם במכרזים, הוא טען כי כאשר אנו מדברים על אוכלוסיות מיוחדות כמו חרדים ובני מיעוטים, צריך להכניס למכרזים גם את האפיונים המיוחדים להן.
יעל דיין: העניין הוא לא הבדל השפה או שמירת הכשרות, אלא הגורמים אשר הביאו את הנערה לעזוב את הבית.
יעל דיין: זהו עניין טיפולי-מקצועי שאין בסופו פתרון אחד הקובע כי יש להחזיר את כולן לביתן.
יעל דיין: הבעיה של נערה מהמגזר הערבי או החרדי, אשר יש עליה כבר סטיגמה קיימת, כי היא אינה מתאימה למסגרת החזקה, המסורתית הכפויה עליה, לא תיפתר על ידי החזרתה לביתה.
מנחם וגשל: האם מישהו כופר פה בעובדה כי חלק מהנערות הנמצאות במקלטים חוזרות חזרה לביתן.
מנחם וגשל: אני אמרתי כי המקלט הזה באפיוניו המיוחדים צריך להיות לאוכלוסיות שצריכות להיות שם.
מנחם וגשל: אף אחד לא אמר כי נערות חרדיות או נערות ערביות אינן מתקבלות למקלטים אחרים כאשר אין מקום במקלטים הייחודיים לאוכלוסייה שלהן.
מנחם וגשל: אף אחד לא עושה את ההבחנה הזו.
יעל דיין: אתה אמרת כי המטרה הא להחזיר את הנערות האלה לביתן.
מנחם וגשל: אני אמרתי כי אנו מתכננים להקים מקלט קטן שיאכלס שבע נערות בעלות אפיונים מיוחדים, שעל פי חוות הדעת המקצועית של השירות היה מקום להקים מקלט עם מאפיינים מיוחדים אלו.
מנחם וגשל: אני אומר, כי למערכות כאלה צריך לעיתים לחבר גם את המשפחות והקהילה כדי לעשות עבודה נכונה.
מנחם וגשל: חלק מהנערות מהאוכלוסייה הערבית והדתית מתקבלות במקלטים הכלליים.
יעל דיין: יש כאן ויכוח על סדר העדיפויות.
יעל דיין: אנו מדברים על מצוקות קשות ומצוקות פחות קשות ועל פתרונות שאינם מקלטיים.
יעל דיין: בוועדה הזו אנו פועלים רבות לקידום נושאים רבים כמו, להעלות את התקצוב של המקלטים ל-100%, פתיחת מקלט לנשים חרדיות, וכן פתיחת מקלטים נוספים לנערות.
יעל דיין: אנו שומעים כי "בית רות" נסגר.
מנחם וגשל: הוא נסגר טכנית, אך התקציב שלו עדיין קיים.
יעל דיין: אני עוסקת בבני אדם.
יעל דיין: ברור שבמדינת ישראל לא ניתן לשלוח כל אחד לכל מקום, אך ברור כי כאשר ישנה נערה במצוקה קשה, נמצא לה מקום גם במקלטים לנשים במגזרים מיוחדים.
יעל דיין: אתם מודיעים לי כי ישנה מצוקה, ואני מאמינה כי היא קיימת.
יעל דיין: אנו נדבר בנפרד מדוע היא לא נפתרת.
יעל דיין: המערכת בעבר לא הודתה כלל כי המצוקה הזו קיימת בכלל.
רונית לב-ארי: הקמת מקלט היא דרך להודות בבעיה קיימת.
יעל דיין: אני מברכת על כך, אך כאשר ישנן 400-200 נערות במצוקת רחוב קשה, וישנו תקציב מוגבל, אני שואלת כיצד לפתור את הבעיה.
מנחם וגשל: אני אומר כי לפי הדעה המקצועית במשרד יש צורך במספר מקומות במקלטים.
מנחם וגשל: הדעה המקצועית הזו קבעה כי מתוך מספר המקומות האלה, צריך לפלח מספר מקומות לנערות מהמגזר הערבי ומספר מקומות לנערות מהמגזר החרדי.
מנחם וגשל: יעל, אם את מבקשת הסבר לפעולה הזו, אני מתחייב להעביר הסבר בכתב.
מנחם וגשל: אם השאלה כאן היא מדוע משרד העבודה והרווחה קבע סדר עדיפויות כזה, אני מוכן לשבת איתך בנפרד ולענות לך על כך.
מנחם וגשל: אני לא מרגיש כי אני צריך לשבת כאן היום ולהתנצל.
יעל דיין: אתה לא צריך להתנצל, אך כולנו מודעים למכסה המצוקתית של נערות שלא מולאה בשום צורה.
מנחם וגשל: הפעולה שבצענו, היא חלק מהטיפול במצוקה של נערות.
מנחם וגשל: היום ישנה מחשבה על אותן 200 נערות שממתינות ל"צופיה".
מנחם וגשל: אנו חושבים על פתרון מקצועי, ואם ראש הממשלה יעמוד בהתחייבותו ונקבל את המכסה לנערות במצוקה, תהיינה ב"צופיה" עוד 100 נערות נוספות.
מנחם וגשל: עדיין תשארנה 100 נערות נוספות הנמצאות בהמתנה.
מנחם וגשל: עבורן אנו חושבים על פתרון קהילתי כמו מקלט שייתן התייחסות לקבוצת הנערות האלה.
מנחם וגשל: השאלה של נערות במצוקה קשה, צריכה לקבל תשובה מערכתית יותר רחבה, היא לא נמצאת בהכרח בתוך המערכת שהכרנו עד היום.
מנחם וגשל: אני מוכן לקיים דיון מסודר בעניין הזה.
יעל דיין: מי אחראי במשרד
יעל דיין: כם על הנושא הזה?
מנחם וגשל: אני.
יעל דיין: מה התפקיד של פוזנר?
מנחם וגשל: פוזנר לא קשור לנושא של נערות במצוקה.
מנחם וגשל: אני מציע לא לזלזל בו.
מנחם וגשל: הוא ממונה על שירותים אישיים-חברתיים.
מנחם וגשל: האגף שאני עומד בראשו מטפל באוכלוסיות הקצה, הכוללות נערות ונשים במצוקה.
מנחם וגשל: פוזנר אחראי על אוכלוסיות יותר אוניברסליות הנמצאות בטיפולן של הלשכות.
יעל דיין: אני לא מזלזלת בו.
יעל דיין: האם הנושא של גברים מכים לא נחשב נושא הקשור לאוכלוסיית קצה?
מנחם וגשל: הוחלט כי הנושא הזה יהיה באחריותו של פוזנר.
יעל דיין: אני לא מנסה להתערב בענייני המשרד, אך כאשר אני כותבת מכתב מפורט לשר, ואני מקבלת תשובה מפורטת ממר פוזנר, אני מניחה כי הוא עונה בשם השר.
ציפי נחשון-גליק: מר פוזנר הוא מנהל האגף לשירותים אישיים וחברתיים, הכולל את השירות לילד ולנוער המטפל במסגרת חוק פקידי הסעד וחוק הנוער.
ציפי נחשון-גליק: יש שירות נוסף של רווחת הפרט והמשפחה המטפל בנושא אלכוהול, אלימות במשפחה והמרכיבים לטיפול באלימות.
יעל דיין: בתוך אלימות במשפחה נכנס גם הנושא של אלימות כלפי נשים.
ציפי נחשון-גליק: כן.
יעל דיין: כל מי שנמצא כאן עובד מולכם במקצועיות תוך שיתוף פעולה, אך נמצא בבלבול גדול.
יעל דיין: אני מתכתבת מול מר פוזנר ומקבלת ממנו תשובות בשם השר, וכעת אתם אומרים לי כי זה לא שייך לכם.
מנחם וגשל: פוזנר ענה לך בשמו את התשובות שהוא מופקד עליהן והוא אחראי עליהן.
אירית אומנית: חלק מהבעיה היא כי שני אגפים שונים במשרד מטפלים באותו נושא.
אירית אומנית: עשו איזשהו פילוח שהוא מקשה על כולנו את העבודה.
אירית אומנית: המרכזים למניעת אלימות המטפלים בנשים המוכות ובגברים המכים נמצאים באגף אחד במשרד העבודה והרווחה.
אירית אומנית: המקלטים נמצאים באגף שני.
אירית אומנית: נושא הילדים מטופל באגף נוער.
אירית אומנית: אולי הגיע הזמן לשבת ביחד ולראות איך העוגה מתחלקת בתוך המשרד עצמו, והאם זה מועיל או מזיק לאוכלוסיות עליהן אנו מדברים.
יעל דיין: אף אחד במשרד העבודה והרווחה לא מעוניין לקיום דיון כזה.
יעל דיין: הם טוענים כי זה לא ענייננו.
ציפי נחשון-גליק: מבחינת העבודה שלנו אין בלבול.
אירית אומנית: אבל הקליינטים מבולבלים.
ציפי נחשון-גליק: הקליינטים לא מבולבלים, הם יודעים בדיוק איזה אגף מטפל בנשים מוכות.
יעל דיין: אין בעיות בתפקוד, אלא בדרך קבלת ההחלטות וחלוקת התקציבים.
יעל דיין: הנושא הזה ניתן לברור, אך בדרך כלל הגורמים הממשלתיים לא שמחים לדון בכך.
יעל דיין: לא מתייעצים איתי גם כאשר מחליפים בכל שבועיים מנכ"ל, דבר המערער לנו מערכות שלמות.
יעל דיין: אנו נעבור כעת לדיווחים.
יעל דיין: נתחיל מ"אלמנר".
אירית אומנית: מדוע שלא נתחיל בדיון על הפרטת המקלטים?
יעל דיין: דנו בנושא וביקשנו ממשרד האוצר דחייה לשנה.
יעל דיין: קיבלנו דחייה לשנה.
יעל דיין: שמענו חוות דעת וניסינו לקבל הערכה של זמן.
יעל דיין: המצב כפי שהוא נמצא היום ידווח לנו על ידי מנחם.
יעל דיין: ישנה בעיה בנושא חקיקה שלא הצלחנו לאכוף אותה.
רים חאג’: המקלט שלנו יכול לקלוט עד 12 נערות ערביות.
רים חאג’: אנחנו מתוקצבים על ידי משרד העבודה והרווחה ב75%- בלבד על פי קריטריונים.
רים חאג’: אם ישנה תפוסה מלאה במקלט, אנו מקבלים את התקציב בהתאם.
רים חאג’: יש לנו בעיה עם כוח אדם ועם שכר דירה, הוצאות שהן קבועות ואינן משתנות בהתאם לגודל הקבוצה.
רים חאג’: אם אנו לפי הוועדה מקבלים את תקציב לפי 7 בנות מתוך 12, אז אנו בקושי מצליחים לשלם שכר דירה.
רים חאג’: אני חושבת כי ישנו צורך לשנות את השיטה הזו, ולחשב על סל קבוע שיינתן לנו באופן קבוע ללא דחיות, כך שניתן יהיה לתת את המענה האיכותי ואת השירות האיכותי לנערות.
רים חאג’: אנו מתמודדים עם מצבים מאוד קשים.
רים חאג’: בזמן שביתת המשרד, לא היה לנו כסף לקנות אפילו תרופות לבנות ולשלם לטיפולים פסיכולוגים ופסיכיאטריים.
רים חאג’: המצב קשור גם בעמותה וגם במשרד העבודה והרווחה שצריכים לקיים ביניהם קשר טוב, כדי שהנערות לא יסבלו.
רים חאג’: אני ציינתי כי צריך להיות פיקוח על תשלום 75% תקצוב של המשרד בזמן, וכן על 25% תקצוב של העמותה בזמן.
רים חאג’: ישנם צוותים שלמים אשר עובדים קשה מאוד ולא מקבלים משכורת בזמן.
רים חאג’: על מנת שצוותים אלו יתנו את השירות המקצועי הטוב, צריך לשלם להם את משכורתם בזמן.
רים חאג’: אני גם כן מהאנשים שלא מקבלים משכורת בזמן.
יעל דיין: מנחם, האם השדרוג של תקצוב 100% מהוצאות המקלטים עדיין לא חל?
מנחם וגשל: לפי בקשתך בדקנו את העניין הזה.
מנחם וגשל: קבענו כי לא יכול להיות מצב בו מקלטי נשים יתוקצבו ב-100% ומקלטי נערות לא.
מנחם וגשל: היתה החלטה במשרד כי אנו עוברים לתקצוב מקלטי הנערות ב-100%, אך היתה בעיה יחידה עם המקלט לנערות בנצרת, כיוון שהמקלט הזה עבר מכרז בשנה האחרונה, ואני הודעתי למנכ"לית העמותה כי לא ניתן לתת לה את הכסף מבלי לתת מחדש למכרז.
יעל דיין: זה נראה לי הליך בירוקרטי מדי.
יעל דיין: הם היחידים שעברו מכרז, אז מדוע לשלוח אותם למכרז נוסף?
מנחם וגשל: גופים אחרים לא רצו לגשת או ניגשו ולא נכנסו לתוך ההליך הזה, כיוון שהם טענו כי הם לא מוכנים לעמוד בעובדה שהם יצטרכו להוסיף את התקצוב של 25%.
מנחם וגשל: לא ניתן לצאת למכרז ולומר כי מי שזוכה הוא זה שיתן 75% ואחר כך לומר עכשיו אני מוסיף את ה-25%, זה לא עובד כך.
יעל דיין: יש כאן הגיון ברור.
יעל דיין: אדם ניגש למכרז וזוכה על סמך ההבטחה שלו להשקיע 25%.
יעל דיין: מישהו אחר לא ניגש למכרז, כיוון שאין לו את ה-25%.
יעל דיין: אנו הצלחנו להשיג שהממשלה תיתן את ה-25% הנוספים לתקצוב המקלט.
יעל דיין: אני לא יכולה להעמיד בצורה בלתי שווה את אלה אשר לא ניגשו למכרז כי לא היו להם את ה-25%.
יעל דיין: אם לא הייתם ניגשים למכרז והייתם עכשיו ניגשים למכרזים אז הייתם מקבלים ישר 100% תקצוב, וגם אז אני מאמינה שהייתם מנצחים.
יעל דיין: העובדה שאתם זכיתם במכרז היא בגלל כל מיני קריטריונים, לא בגלל שהייתם עשירים.
סחאר דאוד: יש שיקולים שונים לעמותה שאנו לא יכולים לייצג אותם כרגע.
יעל דיין: עניין המשכורות ועניין המימון של 75% לפי תפוסה ברור.
יעל דיין: אלה עניינים שאתם צריכים להסדיר עם משרד העבודה והרווחה.
יעל דיין: אתם צריכים להסביר להם את העניין של ההוצאות הקבועות שאינן קשורות בתפוסה של הנערות במקלט.
רון בן חיון: הדברים האלו כלולים בתנאי המכרז.
יעל דיין: רים, במקרה הספציפי שלכם מדובר על הסדר ביניים לגבי המשכורות ולגבי הוצאות הקבע.
יעל דיין: העמותה שלכם צריכה להודיע כי היא מוכנה לפתיחת מכרז חדש בכדי לקבל תקצוב של 100%.
יעל דיין: כיוון שעברתם כבר מכרז, הנתונים שלכם ברורים, אך אם אתם דורשים תנאים חדשים זה דורש מכרז חדש.
יעל דיין: הבחירה בידכם, לא מחייבים אתכם ללכת למכרז נוסף, אך מאפשרים לכם ללכת למכרז כדי לקבל את התוספת, או להישאר בתנאים הקיימים ולהסדיר את עניין התשלומים בזמן.
סחאר דאוד: אני מנהלת מקלט לנשים ערביות מוכות כבר תשע שנים.
סחאר דאוד: כידוע לכולם, זהו המקלט היחידי בארץ לנשים ערביות.
סחאר דאוד: אני יודעת כי על הפרק מתוכננת פתיחה של מקלט נוסף לנשים ערביות מאזור המרכז.
מנחם וגשל: המכרז למקלט הזה כבר פורסם בשנה שעברה, אך אף אחד לא ניגש אליו.
מנחם וגשל: התקציב עומד לרשות העניין.
סחאר דאוד: התפוסה של המקלט בדרך כלל היא תפוסה מלאה של 11 נשים עם ילדיהן.
סחאר דאוד: מספר המקומות הקיימים לילדים הוא 15, כאשר ברור לכולנו כי לנשים ערביות בדרך כלל יש הרבה ילדים.
סחאר דאוד: בשנתיים האחרונות עדיין לא נתקלנו בבעיה של חוסר מקום לילדים, אך זה יכול לקרות.
סחאר דאוד: מאז שהמקלט הוקם אנו מתוקצבים ב100%- ממשרד העבודה והרווחה.
סחאר דאוד: בשנתיים האחרונות אנו מקבלים תקציב לפי מספר הנשים השוהות במקלט.
סחאר דאוד: עד עכשיו אני לא התלוננתי על בעיה תקציבית וזאת כיוון שהעלויות שלנו מבחינת שכר דירה ותשלומי משכורות, יותר נמוכות.
סחאר דאוד: למרות זאת הרבה פעמים לא מתאפשר לנו לעשות מעבר ממה שמאפשר לנו סל השירותים ממשרד העבודה והרווחה.
סחאר דאוד: לאורך שנים המקלט שלי לא נהנה מתרומות שיכולות לסגור פערים שהצבעתי עליהם במהלך השנים.
סחאר דאוד: אנו מסתמכים ב100%- על תקצוב משרד העבודה הרווחה.
יעל דיין: כלומר, אתם מתוקצבים ב100%- על ידי משרד העבודה והרווחה.
סחאר דאוד: אנו מתוקצבים ב100%-, כיוון שאנו בתפוסה כמעט מלאה.
סחאר דאוד: אני רוצה להעלות את הנושא של דירת המעבר.
סחאר דאוד: יש לנו דירת מעבר הקיימת כבר שבע שנים, אליה אנו מפנות נשים אשר אמורות לצאת לחיים עצמאיים.
סחאר דאוד: אני דיברתי על הנושא בפורום מנהלות מקלטים, פניתי גם לעדה בנושא, ואמרתי כי עד היום אין החלטה במשרד על כך שיהיה תקציב לדירת מעבר.
סחאר דאוד: אני יודעת כי יש החלטה לפתוח עוד דירות מעבר ולתקצב אותן, אך כרגע לנו אין תקציב לדירת מעבר ואנו צריכים לקחת מתקציב המקלט לשם כך.
סחאר דאוד: למרות שנקודת המוצא היא שהאישה בדירת מעבר היא אישה עצמאית מתפקדת, כולנו יודעות שאישה היוצאת מהחממה של המקלט צריכה התייחסות מיוחדת וליווי מקצועי מיוחד הדורש תקציב נפרד.
סחאר דאוד: יש בידי הצעה מפורטת לגבי הצרכים לדירת מעבר.
סחאר דאוד: אני שלחתי את ההצעה הזו בעבר לעדה, והייתי שמחה מאוד אם תינתן להצעה הזו תשומת לב מיוחדת גם במסגרת הוועדה.
יעל דיין: עדה, האם מכלל דירות המעבר המתוכננות ישנה דירה באזור בו פועל המקלט שמנהלת סחאר?
עדה פליאל-טרומן: אנחנו מתכוונים לערוך דיון מעמיק בנושא של דירות המעבר.
עדה פליאל-טרומן: אנו חושבים כי צריך לשנות את המבנה שהיה קיים עד כה.
עדה פליאל-טרומן: עד עכשיו עמותה אשר פתחה דירת מעבר הפעילה אותה כמו סחאר מספרת.
עדה פליאל-טרומן: קבענו כבר סל שירותים לדירת המעבר.
עדה פליאל-טרומן: אנחנו בשלבי תכנון העניין.
יעל דיין: האם ישנן דירות מעבר המיועדות לנשים ערביות?
עדה פליאל-טרומן: בוודאי.
עדה פליאל-טרומן: ישנה כבר דירת מעבר אחת שאנו מתקצבים את שכר הדירה שלה.
יעל דיין: האם ישנה תוספת של דירה נוספת באזור הצפון?
יעל דיין: האם יש כבר ייעוד גיאוגרפי לאותן דירות?
עדה פליאל-טרומן: לתקציב שקבלנו בשנה שעברה ישנו ייעוד גיאוגרפי, אך לתקציב החדש עדיין אין.
עדה פליאל-טרומן: התכנון הוא לתקצב את הדירות שהוקמו כבר על ידי עמותות שאין להן את התקציב המלא לתחזוק הדירה.
יעל דיין: אבל לא כל המקלטים מופעלים על ידי עמותות.
מנחם וגשל: היום כל המקלטים שייכים לעמותות.
מנחם וגשל: סחאר דאוד: אני לא חושבת שנחוצה עוד דירת מעבר לנשים שאני מוציאה מן המקלט.
מנחם וגשל: דירת המעבר שלנו מספקת את המענה מבחינת מיקומו, כיוון שהדירה מיועדת לשתי משפחות, ובדרך כלל אין במקלט שלי כל כך הרבה נשים המוכנות לחיים עצמאיים בדירת מעבר.
מנחם וגשל: אני לא באתי בטענות כלפי משרד העבודה והרווחה, אלא טענתי כי צריך לחשוב כיצד להפעיל את הפרויקט של דירת המעבר כפרוייקט בפני עצמו.
מנחם וגשל: אני מדברת על ההתייחסות האידיאולוגית ועל צורת התקצוב.
מנחם וגשל: העמותה שלנו מפעילה פרוייקטים ולא מקבלת את הכסף בזמן.
מנחם וגשל: אנו נפגעים באופן עקיף מבחינת משכורות ומבחינת הוצאות שותפות.
מנחם וגשל: הדבר הזה בעל השלכות שליליות על הצוות ועל הנשים במקלט.
מנחם וגשל: בתקופת השביתה אנו סבלנו מכך מאוד.
יעל דיין: המצב של עמותה משותפת יישאר בכל מקרה, גם אם תחליטו להשתתף במכרז נוסף.
יעל דיין: אני רוצה לציין כי התוצאות של המקלטים בעיקר במגזר הערבי הן ממש מרשימות.
יעל דיין: אני רואה כי 23% חוזרות אל בן זוגן 33% חוזרות לביתן, 14% יוצאות לדיור עצמאי.
יעל דיין: הדיווח מוסר כי מספר הנשים החוזרות למקלט הוא זניח, שלא כמו במקלטים אחרים בהם אנו רואים הרבה פעמים חזרה של נשים אל המקלט בו הן שהו.
יעל דיין: אני מברכת אתכן.
יעל דיין: הנתונים האלו מעידים על הישג מקצועי וטיפולי הראוי לשבח.
יעל דיין: אנו עוברים לדיווח מהמקלט של "נשים למען נשים".
אביבה ינון: אנחנו בנובמבר חוגגים 25 שנה.
אביבה ינון: כיוון שהמקלט שלנו ותיק הוא מרושת היטב בקהילה.
אביבה ינון: מערך המתנדבים שישנו במקלט הוא רחב.
אביבה ינון: מערך גיוס התרומות קיים ומבוסס.
אביבה ינון: גם היום כאשר ישנו שדרוג של 100% וישנן אמהות בית 24 שעות ביממה, עדיין אנחנו צריכים לגייס כסף נוסף.
אביבה ינון: התקציב שלנו בשנה עומד על שני מיליון שקל.
אביבה ינון: אם המשרד באופן ריאלי ממן עכשיו 75% מהתקציב, 25% מגויס בגיוס עצמאי המוכיח עצמו ונותן מענים למשהו שמשרד הרווחה לא נותן לו מענים, אחד מהם הוא הנושא של הילדים.
אביבה ינון: השירותים שאנו מעניקים לילדים הם מעבר למה שנותן משרד העבודה והרווחה.
אביבה ינון: השנה אנו משתפים פעולה עם מקלט חירום בחיפה בנושא של התארגנות וקידום בתעסוקה, כאשר הכל ממומן רק מגיוס כספים עצמאי ומתרומות.
אביבה ינון: למקלט שלנו יש ייחודיות נוספת והיא קליטת הנשים הערביות.
אביבה ינון: בשנת 2001 נשים ערביות הוו 20% מהנשים במקלטים, כאשר נשים העולות מברית המועצות הוו רק 30% מכלל הנשים.
אביבה ינון: בשנת 2000 הנשים הערביות הוו 27% מכלל הנשים, כאשר העולות מברית המועצות הוו 18% מכלל הנשים.
יעל דיין: אני רוצה לציין לשבח את הרעיון של קידום בתעסוקה המשותף לשני המקלטים.
יעל דיין: המקלטים האלה מקדישים הרבה מחשבה לשלב בו האישה יוצאת מהמקלט.
יעל דיין: חייבים לנצל את זמן השהות במקלט לא רק לריפוי בעיסוק, רפלקסולוגיה ורייקי, אלא גם לקורסים מקצועיים.
יעל דיין: המקלט נוקט בפעולות רבות כדי לקדם נושא זה כמו: קורס מחשבים, סדנאות לחיפוש עבודה, שירות הייעוץ והמידע של שירות התעסוקה, רכזת מיוחדת להכשרות מקצועיות, השלמת השכלה, סיוע בהשמה לעבודה וכו'.
יעל דיין: החשיבות של העבודה הזו היא עצומה.
יעל דיין: המקלט בחיפה בשיתוף עם מקלט החירום מהווים מודל בנושא הזה, ובנושאים רבים אחרים.
אירית אומנית: אני חושבת, כי איגום המשאבים בין שני המקלטים בחיפה הוא לטובת שני המקלטים.
אירית אומנית: אנו עובדים הרבה ביחד, כאשר אנו מאחדים כמה קבוצות קטנות לקבוצה אחת גדולה.
אירית אומנית: גם את דירת המעבר אנו מתכננים להפעיל יחד.
אירית אומנית: היינו צריכים לעבור מחסומים רבים כדי לעבוד ביחד.
יעל דיין: איזה שירותים אתם מקבלים מהעירייה?
יעל דיין: איזו עזרה אתם מקבלים מבחינת הטיפול בילדים?
אביבה ינון: ישנם שני בתי ספר מסוימים המתמודדים עם זה שילדים נכנסים ויוצאים.
אירית אומנית: לנו ישנה גם הסעה אשר לוקחת את הילדים לבתי הספר היהודיים והערביים.
אביבה ינון: אנו מקבלים גם מימון של 70% מעלות הקייטנה, כאשר שאר המימון הוא של המקלט.
אירית אומנית: אני רוצה להדגיש, כי הצוות שלנו הוא צוות ערבי-יהודי, דבר אשר עוזר בקליטת הנשים הערביות.
אירית אומנית: במקלט שלנו יש יותר נשים ערביות מאשר בכל מקלט מעורב אחר.
אירית אומנית: אני הייתי ממליצה כי לפחות עוד שני מקלטים מעורבים יעסיקו עובדת סוציאלית ערבייה.
אירית אומנית: אני חושבת שזה יכול לפתור הרבה בעיות.
יעל דיין: זה תלוי במיקום הגיאוגרפי.