GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין: אין לי שום שליטה על חברי כנסת אחרים.
יעל דיין: דיברתי למשל עם חבר הכנסת גאגולה מש"ס והבאתי לידיעתו את השתלשלות הדברים, מאחר וזה היה בשם ש"ס.
יעל דיין: גם כאן יש חתימה: "מוות להומואים" ובמקביל "ש"ס תנצח".
שרון גלעד: האם זכית לתגובה מחבר הכנסת גאגולה?
יעל דיין: אני לא יכולה לחייב חבר כנסת.
יעל דיין: עובדה, גם חברות הכנסת זהבה גלאון וקולט אביטל לא יושבות כאן, בואו לא ניסחף.
יעל דיין: חבר הכנסת גאגולה הוא חבר ועדה ואני הזמנתי אותו.
יעל דיין: הוא אמר לי שלא נוח לו לבוא לישיבה הזאת.
יעל דיין: העוזר שלו אמר שמאוד לא נוח לו והוא מפחד.
יעל דיין: אני מצטטת.
יעל דיין: אין דרך לחייב מישהו לבוא הנה.
ליאור מנצ'ר: בוודאי שאין לך דרך לחייב, אבל היה כאן מעשה.
יעל דיין: העברתי את החומר עצמו לאנשי ש"ס.
יעל דיין: אני מניחה שמר חיים שיבי יילך עכשיו לקבל תגובה מחבר הכנסת גאגולה וישאל למה הוא לא יושב כאן.
יעל דיין: אבל לא רק הם.
יעל דיין: האם חברי הכנסת שלנו יושבים כאן?
ליאור מנצ'ר: אני מבקש להבהיר עד כמה המעשה הוא באמירה.
ליאור מנצ'ר: לא הציור ולא ההפגנה אלא הלגיטימציה.
ליאור מנצ'ר: בעצם נתנו לגיטימציה בכך שלא קמו אנשים מספיק מכובדים, ברמה הארצית, ואמרו שמאז רצח רבין לא אמורות להיאמר אמירות כאלה במדינת ישראל.
ליאור מנצ'ר: צריכים לקום ולזעוק את הזעקה הזאת.
ליאור מנצ'ר: כל הדברים שבאו אחרי כן הם תופעות לוואי.
ליאור מנצ'ר: נרצח לנו ראש ממשלה אחרי אמירה דומה.
יעל דיין: אני לא רוצה לקרוא לך נאיבי אבל אני רוצה לשאול אותך, לאיזה אנשים אתה מתכוון?
יעל דיין: לראש הממשלה?
ליאור מנצ'ר: למשל ראש הממשלה.
ליאור מנצ'ר: אמורה להתקיים איתו ישיבה בשבוע הבא ואני מאמין שזה יעלה שם.
יעל דיין: אני יודעת על דברים לאחר מעשה.
יעל דיין: אני רוצה להגיד לך שלא פונים אלי, כי כנראה שהקול שלי לא די חזק.
יעל דיין: או שאני קוראת בעיתון ואז אני פונה אליכם, או שנותנים לי תשובה לא מספקת ואומרים לי שזה כבר מטופל, או שאומרים לי שמות של חברי כנסת אחרים שכבר הגיבו ואומרים שאין צורך בעזרתי.
יעל דיין: אני עומדת לרשותכם.
יעל דיין: אני לא יכולה להיות ערבה לאחרים.
יעל דיין: אני חושבת שהדברים האלה חמורים מאוד.
יעל דיין: קשה לי לבוא בטענות אל חברי כנסת.
יעל דיין: צריך לתבוע מהמשטרה לטפל.
יעל דיין: צריך לתבוע מהרשויות המוסמכות שייתנו לזה תהודה מתאימה, ובראש ובראשונה מהרשות המקומית, בחדרה או בתל-אביב.
יעל דיין: אנחנו רוצים שראש עיריית תל-אביב יקום היום ויגיד שהוא ראה את זה, שזה דבר בלתי נסבל ובלתי אפשרי ושהוא דורש גם לחקור את זה וגם להביע את עמדתו.
יעל דיין: חשבתי בהזדמנות זאת לקבל סקירה או דיווח ממקומות שונים, לראות מה מתרחש בהם.
יעל דיין: אני מבקשת לבדוק את הנעשה בחדרה בהשוואה לשאר המקומות בארץ.
שבי גטניו: אני מסכים איתך שזה גל, שתחילתו במה שראינו באגודה בחדרה, ולפי דעתי הוא אינו בסופו.
שבי גטניו: כשאירע המקרה בחדרה פנינו, ביחד עם האגודה, ביחד עם גברת מיכל עדן והייעוץ המשפטי, לבדוק אפשרות להעמיד את הרב בצרי לדין.
שבי גטניו: את תביעתנו גיבינו במה שקרה שבוע לאחר מכן בחדרה, באקט האלים של כניסה לתוך הסניף.
שבי גטניו: היום דיברתי עם מר איתי פנקס והצעתי שלכך נצרף גם את הפגיעה באגודה בתל-אביב.
שבי גטניו: אולי זה יוסיף סיכוי לפנייה הדי חסרת סיכוי שלנו.
שבי גטניו: אנחנו מכירים איך מתנהלים הדברים.
שבי גטניו: לצערי אני מעריך שהגל הזה הוא רק בתחילתו, ששוב מסמנים אותנו כמטרה, לאור התקדמות שלנו במספר ערים.
שבי גטניו: זה מתחיל להציק להם מאוד.
איתי פנקס: אני לא יודע עד כמה אנחנו צריכים להישען על כך שפתאום תצא הודעה של ראש ממשלה או של כל הממשלה להפסיק עם הגזענות והאלימות המילולית.
איתי פנקס: אלה דברים שלא כל-כך קורים.
איתי פנקס: דרך אגב, לא רק לגבינו, גם לגבי אוכלוסיות אחרות.
איתי פנקס: אני חושב שאנחנו צריכים לעמוד על הדרישה, כמשלמי מסים, כאזרחים במדינה, לקבל את השירות כמו שצריך מהמשטרה ומהעירייה, בין אם מישהו הצביע בעד ראש העיר ובין אם לא.
איתי פנקס: אם הוא משלם מסים עירוניים, מגיעה לו הגנה, מגיע לו מקום.
איתי פנקס: מגיע לנו דברים מאוד בסיסיים, בזכות.
איתי פנקס: ההגנה היא רק חלק מסט שלם של זכויות.
איתי פנקס: אם חבר כנסת, שר או ראש הממשלה יוציא הודעה או לא יוציא הודעה, זה חשוב אבל זה פחות נוגע לעבודה השוטפת שלנו.
איתי פנקס: כארגונים וכפעילים ופעילות נראה לי שהכיוון צריך להיות הרבה יותר עמידה על הדרישות שלנו.
איתי פנקס: באמת זה מה שקורה ברוב המקומות בארץ.
איתי פנקס: למעשה כל המקומות חוץ מחדרה.
איתי פנקס: לדעתי גם בחדרה יש עתיד.
איתי פנקס: האבק יתפזר, הסערה תשכח וגם עיריית חדרה תמצא את הדרך חזרה לשפיות.
איתי פנקס: שנת 2001 היתה שנה של התעוררות בהמון מקומות בארץ, שבהם לא כל-כך דובר על הנושא, אנשים לא נהגו להיות גלויים עם הנטיות המיניות שלהם והיה להם חשש מאוד גדול.
איתי פנקס: החלה פעילות גם במקומות שהיו נחשבים יותר שמרניים.
איתי פנקס: אני מדבר על באר-שבע, שהיתה הסנונית הראשונה (יש פה נציגים מבאר-שבע ובוודאי נשמע מהם בהמשך), קריית שמונה ואילת.
איתי פנקס: ברוב המקומות אנחנו בדיאלוג שוטף עם הממשל המקומי, המועצה האזורית או העירייה.
איתי פנקס: ניקח את הדוגמא של באר-שבע.
איתי פנקס: ראש עיריית באר-שבע, מר טרנר, השתתף לפני שנה וחצי באירוע חנוכת הסניף ואפילו נתן לנו סיוע כספי כלשהי, מעירייה שאנחנו יודעים אובייקטיבית שהמצב שלה קשה מאוד.
איתי פנקס: קיבלנו סיוע באילת ובקריית-שמונה.
איתי פנקס: אמנם עוד לא מהעירייה אבל זה אגוז שאולי עוד נפצח.
איתי פנקס: מר ליאור מנצ'ר מנכ"ל האגודה בנה את הקשרים ברמת הרשויות המקומיות.
איתי פנקס: אולי הוועדה תוכל לשמוע אותו.
יעל דיין: אני מבקשת לשמוע פרטנית.
יעל דיין: זה לא נושא חדש.
יעל דיין: נמצאים איתנו גם 3 נציגים של משרדי ממשלה - משרד העבודה והרווחה, משרד החינוך ומשרד המשפטים - והייתי מבקשת לשמוע גם התייחסות שלהם.
יעל דיין: נעשה סבב של נציגי המקומות השונים ונשמע מה הסטטוס שלהם.
מיקי כספי: אני מקריית שמונה.
מיקי כספי: לפני כ-7 חדשים התחלנו בהתארגנות מקומית אזורית.
מיקי כספי: המפגש הראשון שקיימנו עם דמות ציבורית היה עם ראש מועצה אזורית גליל עליון, מר אהרון ולנסי, שפתח בפנינו את הדלת ובשבוע הבא יפתח גם את הכיס.
מיקי כספי: קיבלנו בהחלט תמיכה, שהתפרסמה גם בעיתונות המקומית ורצון לעזור בכל מה שרק אפשר.
מיקי כספי: הנחנו בפניך כתבה מעיתון.
מיקי כספי: הרב דרורי, רבה של קריית שמונה, שנחשב, אגב, לרב מאוד פתוח ומאוד גמיש, מייד יצא בהכרזה מפתיעה.
מיקי כספי: היה עימות קטן אך העסק הסתדר והגיע לאיזה סטטוס קוו, כשהוא לא מגיב ואנחנו לא מפריעים לו בעצם הפעילות שלנו, למרות שהסניף שלנו, שנפתח בראשית דצמבר, נמצא בערך בלוֹק אחד מהרבנות של קריית שמונה, עם דגל מתנופף.
מיקי כספי: כרגע שקט אצלנו.
יעל דיין: מה היקף הפעילות אצלכם?
מיקי כספי: תוך כחודשיים נרשמו קרוב ל-200 אנשים.
מיקי כספי: אני מדבר על כל אזור אצבע הגליל והגליל העליון.
מיקי כספי: קריית שמונה מרכזת ישובים מטבריה-צפת, צפון רמת הגולן, ישובי ההר ועד מטולה.
יעל דיין: מה אחוז חברי הקיבוצים?
מיקי כספי: אחוז גבוה, כ-60%-70% בני ובנות קיבוצים.
מיקי כספי: הרבה מאוד בנות.
מיקי כספי: חלק אחר הוא קריית שמונה, חצור ומושבים.
יעל דיין: הרכב מועצת אצבע הגליל כולל יותר קיבוצים מאשר מושבים.
מיקי כספי: נפגשנו לפני 3 שבועות עם מר שלום רובין, ראש מועצה אזורית מבואות חרמון, שהיא המועצה השנייה באותו אזור גאוגרפי, שם יש בעיקר מושבים.
מיקי כספי: קיבלו אותנו שם בדלת פתוחה ובמלים חמות מאוד.
מיקי כספי: הוא אמר שכסף אין להם אבל הבטיח לעזור לנו במה שהוא יכול.
יעל דיין: האם תלמידים מהמכללה מודעים לזה?
מיקי כספי: הם מודעים.
מיקי כספי: כנראה החל מחודש הבא נתחיל לעשות משהו משותף עם המכללה - מועדון סרט ורוד אחת לחודש באולם המכללה.
מיקי כספי: כרגע התחלנו לפרסם בעיתון של המכללה.
מיקי כספי: יש לנו שם איזה גרעין, שלאט לאט הולך, מתפתח וגדל.
מיקי כספי: האזור גיאוגרפית הוא לא כל-כך גדול אבל הוא די בעייתי, בעיקר בקרב קבוצת בני הנוער.
מיקי כספי: יש לנו קבוצת נוער, חבר'ה עד גיל 18, שקשה להם להגיע וקשה לה לחזור לקיבוצים ולמושבים.
מיקי כספי: אני לא יכול לשלוח במוצאי שבת ב-10 בערב בחור או בחורה בני 15 לאחד הקיבוצים בראש ההר.
מיקי כספי: כרגע אנחנו מנסים לעשות הסעות, עם מתנדבים, אבל זה די מורכב ומסובך.
מיקי כספי: אני מקווה שנצליח להיעזר באופן כלשהו בהסעות של שתי המועצות.
מיקי כספי: לבתי-הספר נכון לרגע זה עדיין לא הצלחנו להיכנס אבל כן דחפנו קיום של יום עיון, שהתבצע בקיבוץ לביא לפני כחודש.
מיקי כספי: יצרתי קשר עם גברת חוה ברנע לפני כחצי שנה ודחפנו את העסק הזה חזק.
מיקי כספי: משרד החינוך הרים את הכפפה, אפשר לומר לזכותו, והגיעו כ-40 יועצות ויועצים מאזור הגליל.
חוה ברנע: זה היה ביום סערה וסופה.
חוה ברנע: כמעט רצו לבטל את יום העיון אך הוא לא בוטל.
מיקי כספי: זה היה ביום סוער וגשום.
מיקי כספי: הגיעו גם יועצות מהמגזר הדתי ואפילו שני יועצים מהמגזר הערבי.
מיקי כספי: זה בהחלט נקודת ציון, שאני חושב שממנה יש לאן להגיע.
מיקי כספי: אנחנו מתכננים עוד יום עיון ב-4.3 בשיתוף שתי המועצות, מועצה אזורית גליל עליון ומועצת מבוא חרמון לעובדים סוציאליים כל מדריכי הנוער בקיבוצים ובמושבים.
מיקי כספי: יש תאריך, המועצה נותנת את המקום, יש מימון קטנצ'יק, אבל החשיבות היא גם בעצם הקיום של הפרויקט הזה.
מיקי כספי: לצערי הרב יש לנו עדיין אגוז קשה לפיצוח, ראש עיריית קריית שמונה.
מיקי כספי: אני מנסה מזה 7 חודשים להיפגש איתו.
מיקי כספי: ניסיתי לצרף ליום העיון הקרוב, של שתי המועצות, גם עובדים סוציאליים של עיריית קריית שמונה.
מיקי כספי: לא רק שנטרקו בפני הדלתות אלא פשוט לא היתה תגובה.
מיקי כספי: ראש העירייה נוסע והוא עסוק והוא פה ושם, כל התירוצים שרק יכולים להיות.
יעל דיין: האם הוא צריך לאשר את השתתפות העובדים הסוציאליים ביום העיון?
מיקי כספי: הוא צריך להנחית למחלקת הרווחה למשל אוזן קשבת.
מיקי כספי: אני לא מצליח להגיע למחלקת הרווחה או למחלקת החינוך כרגע, אין עם מי לדבר.
יעל הרמל: רציתי להגיד בתחילת דברי שאנחנו לא עושים הרבה ובוודאי לא עושים מספיק אבל אני די מזועזעת לשמוע את מה שאתה אומר.
יעל הרמל: לחלוטין לא ידעתי שיש איזה הנחיה, סמויה או גלויה, לעובדים סוציאליים כן להתערב או לא להתערב, או להיות בקשר עם איזה קבוצה ייחודית, כזאת או אחרת.
יעל הרמל: זה מאוד מפליא אותי ואני ארשום את זה בפני.
יעל הרמל: נפגשתי עם מר ליאור מנצ'ר לפני כמה חודשים.
יעל הרמל: גם אז אמרתי שאני די בושה ונכלמת מכך שאנחנו במשרד העבודה והרווחה לא יכולים הרבה להציע.
יעל הרמל: אני חושבת - ואולי זה לא לציטוט - שאנחנו לא כל-כך יכולים להציע בגלל המצב הפוליטי המיוחד של המשרד.
יעל הרמל: אני חושבת שבמצב הפוליטי הנוכחי במשרד שלנו זה לא בדיוק העיתוי המתאים להעלות את הנושא הזה.
יעל הרמל: יחד עם זה, מה שאני כן הצעתי בזמנו למר ליאור מנצ'ר, ושמחתי לשמוע שהם הרימו את הכפפה, זה תמיכה שלנו בפנייה שלכם לקבלת כספי תמיכות מקרן עזבונות, שמחייבת המלצה שלי כמנהלת שירות או של המפקחים שלי.
יעל הרמל: אני כמובן אתמוך בכל פעילות ובכל הצעה שתבוא.
יעל הרמל: שמחתי לשמוע ממר ליאור מנצ'ר שהוא באמת מנסה בכל דרך אפשרית לקבל כספים.
יעל הרמל: אין לדעתי - והלוואי ואני שוגה - שום שותפות או חיבור אחר שידוע לי עם משרד העבודה והרווחה, וצר לי על כך.
נורית ברקאי: יש שותפות בקשר להוסטל ההומו-לסבי.
ליאור מנצ'ר: בהוסטל ההומו-לסבי עשו עבודה משותפת, ובבאר-שבע אנחנו ישבנו עם המשרד.
ליאור מנצ'ר: ברמות המקומיות יש הידברות.
ליאור מנצ'ר: אני חייב לציין שני דברים, כדי שלא יווצר כאן רושם מוטעה.
ליאור מנצ'ר: מהפקידים במשרדי הממשלה - לא מהפוליטיקאים - אני מקבל יחס נפלא והבנה - ואתם ממש דוגמא טובה - ושיתוף פעולה מקסימלי, ככל האפשר.
ליאור מנצ'ר: ברגע שזה עולה קצת למעלה, אנחנו נתקעים.
ליאור מנצ'ר: בגופים מוניציפליים פעמים רבות ברמה ביורוקרטית אני מצליח לעבוד אך ברגע שזה מגיע לראש עירייה או לחברי מועצה, אנחנו מתחילים להסתבך.
ליאור מנצ'ר: מי שיושבים פה הם אנשים שהיה לי מאוד נוח להיפגש איתם.
ליאור מנצ'ר: ישבנו, פתחנו את הנושאים ובאמת ניתחנו מה צריך לעשות.
רונית צור: ויהיה המשך.
ליאור מנצ'ר: בוודאי שיהיה המשך.
ליאור מנצ'ר: ברמה הגבוהה יותר מתחילה הבעיה.
יעל דיין: אנחנו ננסח בסוף הישיבה את סוג הדברים שאנחנו רואים בהם צורך במעורבות, בהשפעה, ביצירת תנאים מתאימים או בקשר כזה או אחר, בין אם במשרד החינוך, בין במשרד העבודה והרווחה, בין אם שר כזה או אחר, או ברשות מקומית.
יעל דיין: כשהנושא עלה הייתי בהתכתבות עם מר ולנסי כדי למצוא לכם מקום.
יעל דיין: אני מוכרחה להגיד שמהתחלה, למרות שנתבקשתי והתערבתי - הוא חבר שלי והיה לי נוח מאוד - הרגשתי שאין כאן מכשול עצום שלא קל לעבור אלא שהוא מרגיש נוח עם כך שגם אני פונה ושאני שותפה לזה.
חגי אלעד: בבית הפתוח, המרכז הקהילתי ההומו-לסבי העצמאי בירושלים, אנחנו פעילים כבר כמעט 3 שנים.
חגי אלעד: בטח כולם זוכרים שכמעט לפני שנה חגגנו שנתיים, יחד עם חגיגות 25 שנה לאגודה.
חגי אלעד: מצד אחד, לאורך השנים בהחלט יש מסכת מתמשכת של התנכלויות בתדירות מסוימת.
חגי אלעד: אפשר לומר שלאחרונה אולי הגענו לשיא.
חגי אלעד: בחודש אוגוסט האחרון, בדיוק לפני ביקור ראש העירייה בבית הפתוח, היה ניסיון להצית את דגל הגאווה שלנו והושארו כתובות נאצה ודברים מהסוג הזה.
חגי אלעד: זה זוכה לטיפול שלנו בשוטף.
חגי אלעד: משטרת ירושלים בהחלט קשובה.
חגי אלעד: אנחנו גם בקשר מתמיד עם לשכת ראש העירייה בהקשר הזה.
חגי אלעד: מצד שני, לא היתה מעולם איזה תוצאה אפקטיבית לפעילות המשטרתית הזאת.
חגי אלעד: מעולם אף אחד לא נעצר או נחקר ולא התקדמו לכיוון פענוח.
יעל דיין: האם אתם יכולים לתת כיוון או להצביע על מישהו?
יעל דיין: האם יש חשודים שלא עוצרים אותם, או האם יש מישהו שמתעלמים ממנו?
יעל דיין: או שפשוט לא מוצאים קצה של חוט?
חגי אלעד: אין לנו אפשרות לשים על זה את האצבע.
חגי אלעד: זה מתסכל במיוחד לאור העובדה שהמנטרה של המשטרה, שיגבירו את הסיורים המשטרתיים במדרחוב, היא מנטרה מעט חלולה כי המדרחוב בירושלים, מסיבות אחרות, גם כך עמוס בכוחות בטחון.
חגי אלעד: הייתי רוצה לקצר בדברי ולתת הזדמנות לגברת חנין מעיכי, רכזת האוכלוסיה הפלשתינאית שלנו, לדבר, ברשותך, בהקשר של התנכלויות אחרות שאנחנו מאותגרים על-ידן בתקופה האחרונה.
חגי אלעד: זה לאור המאמץ של הבית הפתוח להיות זמין ופתוח לאוכלוסיה הומו-לסבית פלשתינאית והקושי שאנחנו נתקלים בו בהקשר הזה מצד אנשי מג"ב שנמצאים במדרחוב ומטרידים.
יעל דיין: דיברת על אנשי מג"ב שמתנכלים.
יעל דיין: הסבר למה כוונתך.
חנין מעיכי: התחלתי לעבוד בבית הפתוח בתחילת דצמבר ומאז יש לאוכלוסיה הפלשתינאית מענה בבית הפתוח, גם בערבית וגם עם איש מקצוע.
חנין מעיכי: לאור התקופה הקשה בירושלים ובכל הארץ יש הרבה מג"בניקים, דבר שמונע מהרבה אנשים להגיע.
חנין מעיכי: ביום האיידס הבינלאומי אחד המרצים שהיה צריך להרצות בפני הקהל נעצר על-ידי מג"בניקים ולא נתנו לו ללכת עד שהוא איים שהוא נשא איידס.
חגי אלעד: מדובר ביושב-ראש הוועד הערבי למאבק באיידס, שהיה אחד המרצים.
חנין מעיכי: כמו כן היו עוד שני בחורים, מירושלים ומבאר-שבע, שניסו להגיע וגם הם נעצרו והודיעו לנו לאחר מכן בדואר אלקטרוני שהם לא הגיעו בגלל התנכלות של מג"ב.
יעל דיין: האם הגשתם תלונות?
חגי אלעד: לא הגשנו תלונה.
חגי אלעד: קשה מאוד להגיש תלונות במקרים האלה.
חגי אלעד: אנשים מפחדים.
חגי אלעד: זה דורש הרבה מאוד אומץ מלכתחילה, הנכונות להגיע למקום של הקהילה.
חגי אלעד: אחרי שעוברים את החוויה של עימות עם איש כוחות הבטחון אז גם להתחיל להיחשף ולהתלונן?
חגי אלעד: זה כמעט בלתי אפשרי.
יעל דיין: קודם כל, המרכז יכול להגיש תלונה, שאורח של המרכז בדרכו להרצות נעצר.
יעל דיין: אתם חייבים לדעת את הפרטים המזהים, אחרת אין דרך לטפל.
יעל דיין: אני מקווה שזה לא יקרה יותר אבל אם מישהו מוטרד על-ידי לובש מדים כזה או אחר אז הוא חייב לדרוש הזדהות.
יעל דיין: ברגע שיש לנו שם, זה סיפור אחר.
יעל דיין: האדם עצמו לא צריך להגיש את התלונה.
יעל דיין: אנחנו יכולים להגיש את התלונה והוא יתבקש לתת עדות, אבל לפחות שיהיה לנו את שם האדם שעליו מתלוננים.
יעל דיין: אז אפילו ברמה הפנימית אני אוכל לדרוש מהמפקד שלו או ממי שאחראי שם שיבהיר לו שהדברים האלה אינם חוקיים.
חגי אלעד: אנחנו בוודאי נבקש.
חגי אלעד: אני מרשה לעצמי להיות מאוד פסימי.
חגי אלעד: בסיטואציה שבה בחור הומו ערבי עומד במדרחוב מול שוטר מג"ב ומרגיש מאוים, לבקש משוטר המג"ב את הפרטים שלו?
חגי אלעד: אני חושב שאנשים מאוד יחששו, אבל בוודאי נבקש.
חגי אלעד: הבהרת בתחילת דבריך שדלתך פתוחה ואולי אנחנו באמת לא מנצלים את זה מספיק.
חגי אלעד: אני אשמח מאוד להיעזר בך.
יעל דיין: חדרה זה מקרה קלאסי של דבר שאסור לתת לו להתפתח ואסור שזה יקרה.
יעל דיין: זו עיר שצריכה לקיים חיים תקינים.
יעל דיין: זה עיר שיש בה אוכלוסיה והנהגה מעורבת.
יעל דיין: בכל אופן, לא נדחקים כאן לגרון של מישהו בבני-ברק או במאה שערים בצורה שמפרה את הסדר הציבורי.
יעל דיין: מה שקורה במדרחוב בירושלים נובע מהנסיבות, שכולנו מצטערים עליהן, ואני לא רואה איך אנחנו יכולים, כל עוד אין שינוי, להתגבר על זה.
יעל דיין: כמה שזה נשמע איום ונורא, ערבים שמזדהים עם הנושא או שרוצים להיות שותפים בקהילה באים למדרחוב היום ונתקלים בעצבים בלתי רגילים.
יעל דיין: לא על הומואים, זה דבר משני.
יעל דיין: הרי כל ערבי שיגיע למדרחוב ולא ייתן סיבה למה הוא שם יתבקש להזדהות.
יעל דיין: זה כבר מחודד וטעון.
יעל דיין: זה תגובה רגשית.
יעל דיין: אני לא אומרת שלא צריך להעניש על זה ושלא צריך לטפל בזה.
יעל דיין: בוודאי צריך להתלונן על זה.
יעל דיין: אבל אני אומרת, אני לא רואה איך אנחנו כאן, מלבד כאשר ישתנו הנסיבות, יכולים לעשות איזה שינוי ברמה סמכותית, שתועבר פקודת יום לכל המג"בניקים שמתחלפים כל כך וכך שעות במדרחוב.
יעל דיין: איזה פקודה?
יעל דיין: שאם מישהו נראה להם גם הומו וגם ערבי אז שלא יעצרו אותו?
יעל דיין: עוצרים אנשים, גם יהודים, בגלל שיש להם חזות מזרחית ולעתים מרביצים ופוגעים בהם.
יעל דיין: זה חלק איום ונורא מהמציאות שלנו.
יעל דיין: אנחנו צריכים להיות כאן על המשמר, בכל מקום שאפשר לפחות לרשום שם, או אם יש איזה פגיעה פיזית אז בוודאי יש מקום להגיש תלונה, אבל גם צריך הבנה למתיחות שקיימת, בלי שייכות להומואים.
יעל דיין: אין ספק שזה מוסיף עוד נדבך.
יעל דיין: זה נכון גם לגבי חזות כזאת או אחרת וגם לגבי ההסבר למה הם נמצאים שם.
יעל דיין: פשוט המקום הספציפי הזה, המדרחוב בירושלים מכל המקומות שאני יכולה להעלות על דעתי, יש בו רגישות, חרדה ואי-נוחות מוצדקים.
יעל דיין: אין עוד מקום כזה.
חגי אלעד: בתור מי ששומעים את הדי ההתפוצצויות והיריות, כשזה קורה בתדירות די אינטנסיבית בזמן האחרון, אנחנו בהחלט מאוד מודעים לזה.
חגי אלעד: כמו שאמרת, זה לא רק עניין של הומואים ולסביות אלא חלק מדרישה רחבה יותר.
חגי אלעד: כל אדם, בלי קשר לחזותו, גם אם רוצים לוודא שהכל בסדר, ראוי שיקבל יחס אנושי ומכובד.
יעל דיין: אני רק אומרת שהדרישה הזאת, שאנחנו כמובן מגבים ותומכים בה, בנסיבות של היום מאוד קשה.
יעל דיין: אם אתם לא מביאים דברים ספציפיים, שבשעה מסוימת וביום מסוים כך אירע, ועם שֵם, אז אני לא יכולה אפילו להציג את הדרישה הזאת.
יעל דיין: אותו דבר הייתי אומרת סתם לבן אדם שחטף בעיטה כי חשבו שהוא ערבי, עד שהוא הספיק להסביר, בלי שייכות להומואים.
יעל דיין: כמובן שבעניין ההומואים, בגלל שאתם ממוקמים שם, יכולה להיות שכיחות יותר גדולה.
יעל דיין: מאוד חשוב לקבל פרטים, לא כדי להתנקם באנשי מג"ב אלא כדי למנוע את זה לעתיד.
יעל דיין: כמה שותפים לפעילות שלכם?
ג'רי לוינסון: אני מעריך שבסביבות 2,000 איש עד היום.
ג'רי לוינסון: כל הזמן המספר עולה, כל הזמן נכנסים אנשים חדשים שלא הכרנו.
ג'רי לוינסון: רציתי להגיד משפט אחד לגבי העניין של משרד העבודה והרווחה.
ג'רי לוינסון: עם כל הסימפטיה כלפי הנציגה שהיתה כאן, שהיא בוודאי אמפתית כלפינו, זעזע אותי לשמוע, ואני חושב שזה לא יעלה על הדעת, שמשרד ממשלתי ממלכתי, שאמון על כל מערכת לשכות הרווחה במדינה והלשכות הטיפוליות, לא יטפל בגישה של יישוג (outreach) כלפי קהילה שכל-כך זקוקה לגישה כזאת.
ג'רי לוינסון: בפרט במצב שבו היום בני נוער מתאבדים בגלל ההתנכלות והדיכוי כלפיהם מצד משפחותיהם.
ג'רי לוינסון: זה קורה במדינת ישראל ומשרד העבודה והרווחה, ללא קשר להשתייכות המפלגתית של שר זה או אחר, חייב להתערב ולטפל.
יעל דיין: הוא מטפל כשפונים אליו.
יעל דיין: בואו לא ניגרר כאן.
יעל דיין: יש דברים שהם מחובת המשרד - הם חייבים להיענות לפניות.
יעל דיין: אם יש משפחה במצוקה - ולא משנה אם זה מצוקה כלכלית או מצוקה רגשית - אין זכות למשרד העבודה והרווחה או לעובד סוציאלי להיכנס על דעת עצמו, גם לא במקרה של אישה מוכה, לצערי הרב.
יעל דיין: יכולים לדעת שיש אלימות במקום כלשהו אך עד שהיא לא מגיעה ללשכה, הם לא יכולים להתערב.
יעל דיין: רק חדר מיון חייב לדווח.
יעל דיין: אם המשפחה, או נער, או נערה שנמצאים במצוקה פונים אל לשכת הרווחה, הם חייבים לטפל ואין לי ספק שהם יטפלו.
יעל דיין: כשם שאם הם יפנו במערכת החינוך לייעוץ בגלל מצוקה שיש להם בגין נטייתם או כל דבר אחר, הם יקבלו את הטיפול המלא.
יעל דיין: אי אפשר לכפות טיפול, לא רווחתי ולא ייעוצי על מישהו שלא פונה.
יעל דיין: אם תגיד לי שהיו הרבה מקרים שפנו ואמרו להם, בנוסח כזה או אחר: לא מעניין אותנו ואנחנו לא מטפלים - זה דבר אחר.
יעל דיין: אבל זה לא הניסיון שלנו.
יעל דיין: הניסיון שלנו הוא שלא פונים.
יעל דיין: אני לא מכירה אף מקרה שפנו ונענו שבגלל השקפת העולם של השר המשרד לא מטפל.
יעל דיין: אין דבר כזה outreach אבסטרקטי, זה לא קיים, לא לקורבנות אלימות ולא לזה.
יעל דיין: אם יש תלונה, אם יש פנייה או אם יש מצוקה שמגיעה ללשכה - מטפלים בזה, אבל אין מגמה של החברה לייעד עובד סוציאלי בכל עיר שתפקידו להושיט יד ולעשות בדיקה במשפחות של הומואים ולסביות.
יעל דיין: אני חושבת שגם לא היינו רוצים שיהיה מצב כזה.
איתי פנקס: חשוב שיעברו השתלמויות ויכירו את הסוג הזה של אוכלוסיה ואת הבעיות שלה.
יעל דיין: ראשית, אני חושבת שעובדים סוציאליים במסגרת ההכשרה שלהם כן מקבלים השתלמות בנושא.
יעל דיין: את זה אפשר לבדוק.
נורית ברקאי: ממש לא.
יעל דיין: הרי אי אפשר שהכל יהיה במקריות.
יעל דיין: אם אתם אומרים שזה לא קיים בכלל, תעלו את הנושא הזה ותבדקו בצורה מסודרת את תוכניות הלימודים בבתי-הספר לעבודה סוציאלית, או בבתי-ספר אחרים שאתם מציעים לבדוק.
יעל דיין: תגידו: אנחנו רוצים לראות תכנית לימודים, אנחנו רוצים לראות מדוע סטודנט בוגר עבודה סוציאלית לא עבר הכשרה כזאת או אחרת.
יעל דיין: הוא לא חייב לעבור התמחות.
יעל דיין: הוא חייב לדעת שזה קטע מתופעה חברתית, להכיר את הבעיות שמשפחות של הומואים נתקלים בהן, הוא צריך לדעת במה מדובר.
יעל דיין: זה עדיין לא מכשיר אותו להיות פסיכולוג אבל מטפל במסגרת עבודה סוציאלית צריך לקבל את ההכשרה הזאת.
גל פטישי: זה לא מדויק.
גל פטישי: בכל האוניברסיטאות היום בלימודי עבודה סוציאלית יש קורסים ספציפיים.
גל פטישי: אני באוניברסיטת חיפה עברתי קורס בנשא של העדפה חד-מינית, על כל ההיבטים: חברתיים ואישיים.
גל פטישי: זה קיים גם באוניברסיטאות אחרות.
גל פטישי: זה לא קורס חובה, זאת הבעיה.
גל פטישי: זה קורס בחירה שיכולים לקחת ויכולים גם שלא לקחת באותה מידה.
יעל דיין: אני רוצה להעיר - פשוט כי זה עלה ואנחנו לא נעסוק בזה בהמשך - שההכתבה או ההצעה להשכלה גבוהה, מה לקבוע כשיעור חובה ומה כבחירה, היא כמעט בלתי אפשרית.
יעל דיין: הם צודקים מבחינתם, יש חופש אקדמאי מבחינת קביעת מערכת הלימודים.
יעל דיין: אם אני יכולה להצביע על משהו שבכלל לא קיים, אז דנים איתי ומקבלים את דעתי.
יעל דיין: היה לנו בדיוק אותו סיפור עם סטודנטים לרפואה, שלא חייבים - זה רשות, מלבד בחיפה - ללמוד על איפיונים של אלימות כלפי נשים, אפילו במובן הפשוט של לאבחן את זה, לדעת מתי זה תוצאה מבקבוק ששברו לה על הראש, על אף שברוב המקרים היא תגיד שהיא התנגשה בטעות בדלת או בחלון שקוף או שהיא נפלה מסולם.
יעל דיין: בדקנו את זה וישבנו עם כולם.
יעל דיין: ברוב המקומות זה לא היה חובה אלא זה היה רשות לרופאים.
יעל דיין: בהכשרה של חדרי מיון, ישבנו עם כל מנהלי חדרי המיון.
יעל דיין: כאשר הוחל החוק של חובת דיווח וחובה לקרוא לעובד סוציאלי, עובדי חדר מיון, גם אחיות וגם רופאים, קיבלו הכשרה.
יעל דיין: אז הכניסו גם קורס, שהוא קורס בחירה: רוצים - לוקחים, לא רוצים - לא לוקחים.
יעל דיין: ראינו דוגמאות ממנו.
יעל דיין: היה כאן פרופ' היס שהראה לנו את השקופיות שהוא משתמש בהן בהוראה, שמצביעות על המצבים השונים והפתולוגיה שלהם.
יעל דיין: זה היה התהליך, שהיום עוד לא נמצא בסופו.
יעל דיין: גם היום זה עדיין עניין של בחירה.
יעל דיין: אותו דבר בקטע הזה.
יעל דיין: אם מסתבר שזה בחירה, אני יכולה לפנות.
יעל דיין: כדאי לשבת עם מנהלי בתי-הספר ולהצביע בפניהם על התוצאות של היעדר הכשרה מתאימה.
יעל דיין: צריך לעשות גם עידוד בקרב העובדים הסוציאליים.
יעל דיין: לא מספיק שהם יקבלו את זה כחובה.
יעל דיין: גם כשזה בחירה, אני רוצה שהקהילה תפעל כדי שעובדים סוציאליים, או תלמידים בבתי-ספר לעבודה סוציאלית, יהיו מעוניינים ללמוד על כך.
יעל דיין: בבקשה, תיתנו להם הרצאות, תשלחו את ההסברה שלכם.
יעל דיין: תגידו להם: זה אמנם בחירה, אבל יש לנו בעיות ואנחנו מבקשים סעד מכם.
יעל דיין: תדאגו לכך שגם אם זה בחירה, ייקחו את זה יותר.
יעל דיין: אי אפשר להאכיל הכל בכפית.
יעל דיין: צריך כאן לעשות עבודה בכל המערכות.
יעל דיין: אני חושבת שבית-ספר לעבודה סוציאלית יקבל אתכם ברצון רב, בעיקר אם יש ביניכם בוגרים של עבודה סוציאלית, כדי להרצות על ההיבט הזה ולעודד אותם לבחור, כאשר זה בחירה.
יעל דיין: עליכם לוודא שבכל בתי-הספר תהיה בחירה כזאת.
שרון הורנשטיין: במקביל למודל שלנו בפורום החיפאי, יש עוד ארגון סטודנטים (TQ), שאנחנו עובדים איתו בשיתוף פעולה.
גל פטישי: ארגון הפורום החיפאי הוא ארגון יוצא דופן בנוף הארגונים הישראלי, ולדעתי גם העולמי.
גל פטישי: אני מניח שזה מעיד על משהו חיובי גם מבחינה חברתית.
גל פטישי: את הפורום החיפאי הקים מרכז חינוך ליאו-בק, שזה ממסד שכולל בתי-ספר וגנים, מרכז קהילתי ומתנ"ס.
גל פטישי: כחלק מסל השירותים שנותן המרכז הוא גם עובד עם הקהילה ההומו-לסבית.
גל פטישי: אני שכיר של המקום, שעובד למען הקהילה הצפונית.
גל פטישי: מהבחינה הזאת - אם אני מחבר את זה למה שנאמר קודם - אנחנו ביום יום פחות זקוקים לעירייה, מבחינה תקציבית, מבחינת המקום.
גל פטישי: כל הדברים האלה מסופקים לנו על-ידי מתנ"ס ליאו-בק.
גל פטישי: אנחנו מרגישים שיש לנו מַעָנִים לכל הצרכים ולכל הדרישות על-ידי הגוף שאיתו אנחנו עובדים.
יעל דיין: באיזה סדר גודל?
גל פטישי: בערך 1,000 איש מחיפה, הקריות וקיבוצים בסביבה.
גל פטישי: טווח הגילאים מאוד רחב, החל מגילאי 15 ועד מבוגרים בני 40-50.
יעל דיין: האם יש קבוצת תמיכה להורים?
גל פטישי: יש את ארגון "תהילה" שנותן תמיכה להורים שיש להם ילדים הומואים ולסביות.
גל פטישי: אנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה בחיפה.
גל פטישי: אנחנו משתדלים לעבוד עם חתך מאוד רחב של קבוצות בתוך הקהילה: אמהות לסביות (בשיתוף עם קל"ף), בני נוער, גברים, נשים וסטודנטים.
ליאור מנצ'ר: יש שני ארגונים חשובים מאוד שלא בנויים ברמה מוניציפלית: קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית) ו"תהילה" (ארגון ארצי של הורים).
ליאת גלר: קל"ף דווקא כן עובדים ברמה המוניציפלית.
ליאת גלר: כשיגיעו אלינו, נספר.
אייל נעמן: תזכיר את "הקו הלבן" בהקשר הזה.
גל פטישי: תנו לי לסיים את הדברים.
גל פטישי: יש דברים שמאוד חשוב להזכיר בהקשר של חיפה כדי ללמוד מהם לרמה הארצית.
שרון הורנשטיין: אני חושב שהמסר הציבורי שיוצא ממתנ"ס ליאו-בק, שיש תמיכה ממסדית.
שרון הורנשטיין: מתנ"ס ליאו-בק באירוע שארגנו בשבוע הגאווה הקודם הצהיר מעל הבמה - וקרא לכל המתנ"סים בארץ ללכת בעקבותיו - לתת תמיכה ממסדית לאוכלוסיה ההומו-לסבית במסגרת פעילות המתנ"ס.
שרון הורנשטיין: התמיכה המוסדית משקפת את כל המוסדות בחיפה.
שרון הורנשטיין: מר ערן בר-אבן יכול לפרט על הטכניון ועל האוניברסיטה.
שרון הורנשטיין: כסטודנט לשעבר באוניברסיטה אני אומר שיש באוניברסיטה תמיכה מלאה.
שרון הורנשטיין: נשיא האוניברסיטה גינה כל התבטאות הומופובית.
שרון הורנשטיין: יש אפילו מתרגל שהסב את מינו למתרגלת ונשאר כמתרגלת בפקולטה למשפטים וזוכה לתמיכה מלאה מדיקן הפקולטה.
שרון הורנשטיין: כך שמהבחינה הזאת אנחנו די מסודרים.