GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי יונה: אנחנו לא מקבלים מספיק כסף מהמדינה עבור הדבר הזה, בואו תשתפו אתנו פעולה, עם חברות וחברי הכנסת, עם כנסת ישראל כדי שנעשה מאבק משותף, ללכת מול האוצר ולהגיד שאולי זה עולה יותר, אני לא בטוח שזה עולה יותר, אבל נניח שזה עולה יותר כי זה אחד מהשיקולים שמנחים אתכם, אז נניח שזה עולה יותר.
יוסי יונה: בואו, ריבונו של עולם, מאבק סולידרי, אנחנו המרצים, אנחנו האוניברסיטאות, יחד עם העובדים הולכים לאוצר ואומרים: אתם יודעים מה?
יוסי יונה: אנחנו תובעים את השיפוי כדי שהאנשים הללו יועסקו בהעסקה ישירה, לא פוגענית.
יוסי יונה: הפגיעה היא מתמשכת, אנחנו מקבלים דיווחים ומקבלים תלונות מכל אוניברסיטה ואוניברסיטה על הפוגענות שיש בהעסקה הזו, לכן אני סומך את ידי לכל המאמצים, כל התביעות של העובדים שבאים ומתלוננים ואנשים שפועלים בחברה האזרחית כדי לשפר את התנאים שלהם ואני חושב שאנחנו צריכים לעלות מדרגה, לבוא ולבחון כיצד אנחנו יכולים להבטיח, כנסת ישראל – שהיא הריבון, היא המקום שבו מחוקקים חוקים, להביא לכך שבסופו של יום ההעסקה תהיה העסקה העסקה ישירה, נקודה.
<דוד ברקת: יש לי הצעה לחבר הכנסת יונה- - -
<דוד ברקת: בוא אנחנו המרצים, העובדים וכולם נוותר על 2.5 אחוז מהשכר שלנו, הסטודנטים יעלו את שכר הלימוד ב-5 אחוז וימצאו ה- - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת להפסיק את זה.
יוסי יונה: אני ויתרתי פה על העלאת שכר בכנסת, אז כשהערה הזו באה וההצעה הזו זה בעיקר- - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני חושבת שההצעה לא היתה במקומה, אני לא אתייחס אפילו.
עליזה לביא: תודה רבה גברתי, אני באמצע דיון סוער על חזקת הדין הרך בחדר ליד, אבל היה לי חשוב מאד- - -
עאידה תומא סלימאן: רק בגלל זה אני נתתי לך מיד לדבר, כדי שתמשיכי להלחם שם.
עליזה לביא: אני מעריכה, יש לנו יום סוער היום כאן בכנסת, גם אתמול.
עליזה לביא: אני רוצה להודות לאבישי, סטז'ר אצלי בלשכה שחשף אותי למצוקה האיומה והנוראה הזאתי, אני מתביישת שלא ידעתי עליה קודם.
עליזה לביא: אני מרצה באקדמיה גם, נמצאת בחל"ת, אני מתביישת במה שאמרת עכשיו.
עליזה לביא: אני מתביישת במה שאמרת עכשיו.
עליזה לביא: אני רוצה שכולנו נעשה תרגיל אחד שאימצתי אותו כבר לפני הרבה מאד שנים, כל פעם כשאנחנו רואים מישהו שנותן שירות, תחשבו שזה יכול להיות או הסבתא או הסבא שלנו, זה יעשה אותנו אנשים יותר טובים.
עליזה לביא: אם אנחנו נשליך עכשיו לשירותים משהו לפח וזה לא בדיוק צלח ולא בדיוק הגיע לפח ונצא החוצה, אז אותו מנקה או מנקה יכנסו וינקו, אבל אם נחשוב שזה הסבא או הסבתא שלנו – אנחנו נרים את זה.
עליזה לביא: אימצתי את זה לעצמי לפני הרבה מאד שנים ואני כל פעם חושבת על הסבא והסבתא שלי.
עליזה לביא: סבתא אחת שלי הגיעה לישראל כאישה מאד אמידה, מאד מאד מאד אמידה, הגיעה ב-1920 כל שכונת הבוכרים, אבל בגיל צעיר היא איבדה את בעלה ונשארה עם שישה ילדים ונאלצה ללכת לנקות בתים.
עליזה לביא: אף אחד לא הכין אותה לזה, לא היתה לה עברית והיא לא ידעה והמנקות הללו הן הסבתות שלנו ואני מוכנה לתת מהשכר שלי כדי שגם להן יהיה, לא יקרה לי כלום.
עליזה לביא: גם כאן, בכנסת ישראל כבר ויתרנו שלוש פעמים על תוספת שכר וזו לא יכולה להיות תשובה.
עליזה לביא: אנחנו צריכים להיות ראויים יותר וטובים יותר ולהבין שמדינת ישראל היא לא מבינה רגילה, היא מדינה שקולטת עליה, היא מדינה שיש בה אנשים בני דתות שונות, היא לא שוויונית – בואו נגיד את האמת.
עליזה לביא: כשהמערכת לא שוויונית- - -
<קריאה: הכי לא שוויונית בעולם המערבי.
עליזה לביא: באתי לפה כדי לתקן את אי השוויון הזה, אבל בינתיים בואו נהיה בני אדם, בואו נחשוב על הסבא והסבתא שלנו, תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה עליזה, להגיד לך את האמת?
עאידה תומא סלימאן: אפילו אם לא היו הסבתא והסבא – אני חושבת שמגיע לכל אדם, אם הוא קרוב שלי או לא קרוב שלי, אם אני מכירה אותו או לא מכירה אותו, בעצם היותו בן אדם, בעצם היותה אישה – מגיעה לה שנחשוב על התעסוקה שלה, כי בסופו של דבר אנחנו מדברים פה על צדק חברתי ואנחנו מדברים על ערכים שאמורים להיות התשתית של כל חברה מתוקנת.
עאידה תומא סלימאן: אני נשמעת כמו מישהו שמדברת מימים עברו.
עאידה תומא סלימאן: תסתכל סביבך.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעוד קול של עובדות הניקיון – רניה?
<רניה עיאד: אני עובדת באוניברסיטה בהר הצופים, לפני 9 שנים וארבעה חודשים יורד משכורת, אבל הרבה עבודה, הרבה הרבה עבודה.
<רניה עיאד: (ממשיכה בערבית).
עאידה תומא סלימאן: אני אתרגם אותה.
עאידה תומא סלימאן: היא אומרת שנותנים להם הרבה עבודה ולא – איך שהבנתי, הם לא מורידים ממך את את המשימות.
עאידה תומא סלימאן: הם נותנים לה אותן משימות אבל מורידים בשעות העבודה, כלומר אותן משימות שהייתה צריכה לעשות ב-6 שעות, עכשיו צריכה לעשות אותן ב-5 שעות ואסור לה לנוח ואסור לה אפילו לשתות כוס קפה בעבודה.
<אורנה עמוס: יש - - - באוניברסיטה אם זבוב יכול לעוף בלי כנפיים.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, איריס ממש משפט, אנחנו מתקרבים לסיום.
<איריס למברטו: אני אציג את עצמי, שמי איריס ואנחנו מהאוניברסיטה העברית בהר הצופים, אני מפקחת ניקיון מעל 25 שנה.
<איריס למברטו: אני רק התיחס משפט אחד לרניה – הפסקה יש לכל העובדים, אני מפקחת ניקיון בעצמי, מקבלים הפסקה, מקבלים את כל הטוב שבעולם, אבל אנחנו עובדים קבלן ולא עובדים ישירים.
<איריס למברטו: כל 6 שנים מתחלף קבלן, אנחנו אמהות לילדים, אנחנו לא בטוחים כל חודש מה יהיה, מה ילד יום ואיך אנחנו נמשיך את העבודה ולגבי הקבלן הספציפי הזה, אני לא אגיד את שמו, אבל הוא בסדר גמור מבחינתי.
<איריס למברטו: זכויות יש, משכורת יש, העבודה – נכון שהורידו חצי שעה, אבל אין עובד שלא מקבל הפסקה.
<איריס למברטו: אני אישית במערכת ואני בפיקוח ואני יודעת את זה ואת זה אני לא יכולה לפסוח.
<איריס למברטו: לגבי עובדים ישירים, אנחנו מאד נשמח אם ניתן לשנות.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני רוצה להגיד שאי אפשר להגיד בנשימה אחת שמקבלים את הכל, אבל אנחנו לא יודעים כל חודש כמה תהיה המשכורת, זה מה שנקרא ביטחון תעסוקתי.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, כשלא יודעים מה יהיה בחודש הבא ואם אני אוכל לתכנן את ההוצאות שלי לפי ההכנסות שלי, זה מה שנקרא גם חלק מהביטחון התעסוקתי ואז זה אומר שלא מקבלים את כל הזכויות, רק כדי להבהיר.
עאידה תומא סלימאן: עלי, אני לא יכולה כל פעם לחזור, אני חייבת ללכת- - -
<עלי תולת: דבר אחד אצלם שקורה.
<עלי תולת: באוניברסיטה שלה.
<עלי תולת: הדבר הזה שמתי שהם רוצים לבוא ולהביא את תלוש העבודה, לבדוק את הימים והשעות, הם מאיימים עליהם כל בן אדם שרוצה לבדוק.
<איריס למברטו: לא לא לא, אני חייבת להגיד- - -
עאידה תומא סלימאן: לא לא, חכי.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, רניה זה קורה?
<עלי תולת: זה קורה ו- - -
עאידה תומא סלימאן: בואו, אני חושבת שההתנסויות של העובדים – אי אפשר לבוא ולהגיד: לא, זה לא קורה.
עאידה תומא סלימאן: אם הם עוברים את זה אז הם עוברים את זה, אני לא- - -
<איריס למברטו: אין עובד שניסה- - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, הם לא בודקים מולך, את עובדת מפקחת ניקיון והם בודקים מול המעסיק, אז מה שקורה בינם לבין המעסיק את לא תוכלי להעיד עליו, אני חושבת.
<איריס למברטו: אני רואה את זה, זה ממש מולי.
עאידה תומא סלימאן: את רואה, אוקיי.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע את עורך דין עומרי גולן מהמועצה להשכלה גבוהה, בבקשה אדוני, מה יש לך להגיד לנו בכל מה ששמעת ובעיקר בעניין של העסקה ישירה, לא בעניין זכות פה ושם.
<עומרי גולן: אוקיי, אני אציין שהמל"ג היא לא המעסיקה של העובדים במוסדות להשכלה גבוהה, לרבות אלה שאינם מועסקים בהעסקה ישירה.
<עומרי גולן: נושא העסקתם של עובדי הקבלן מצוי במסגרת הפררוגטיבה הניהולית הבלעדית של המוסדות להשכלה גבוהה.
<עומרי גולן: כמו שאתם יודעים, סעיף 15 לחוק המועצה להשכלה גבוהה קובע כי מוסד להשכלה גבוהה הינו חופשי לכלכל את ענייניו האקדמיים והמנהליים במסגרת תקציבו כטוב בעיניו.
<עומרי גולן: עיקרון יסוד זה כולל בתוכו את חירותו של מוסד להשכלה גבוהה לנהל באופן עצמאי כל פעילות ניהולית משקית, דוגמת העסקה לא ישירה של עובדי קבלן ורכישת שירותים נוספים.
<עומרי גולן: בתוך כך אני רוצה להדגיש כי המוסדות להשכלה גבוהה הינם תאגידים כשירים לתבוע ולהתבע וככלל המשק כפופים לחוקי מדינת ישראל ולחקיקת המגן, המהווה את התשתית החוקית של שוק העבודה בישראל, כמו חוק שעות עבודה ומנוחה, הגנת שכר, שכר מינימום – כל החוקים האלה חלים על כל העובדים גם בהעסקה שהיא איננה העסקה ישירה וכמובן, כל דיני העבודה של מדינת ישראל.
<עומרי גולן: המועצה להשכלה גבוהה היא מוסד ממלכתי לענייני השכלה גבוהה במדינת ישראל וכזו, היא ממלאת את התפקידים המוטלים עליה לפי החוק.
<עומרי גולן: אלו תפקידים של פיקוח על הרמה האקדמית ולא על ענייני הניהול של המוסדות להשכלה גבוהה עצמה.
<עומרי גולן: נושא אכיפת חוקי העבודה וחקיקת המגן מצוי בסמכותו הבלעדית של מינהל ההסדרה ואכיפת חוקי העבודה במשרד העבודה והרווחה, זה הגוף שאמור לטפל בדיוק במקרים האלה, מכל התלונות שמעלים פה יש להם כתובת וזה לא המל"ג ולא הות"ת.
<עומרי גולן: אציין שככל- - -
עאידה תומא סלימאן: מישהו נמצא ממשרד העבודה?
<קריאה: אתה מייצג את הות"ת?
<עומרי גולן: אני מייצג את מל"ג ות"ת, זה אותו גוף, כן.
<עומרי גולן: כמו כן אני אציין שככל שאנחנו יודעים וכמו ששמענו פה- - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אני מבינה שבעצם המל"ג אומר – אני לא אחראי על הנושא הזה.
<עומרי גולן: אני נותן פה את הפן- - -
עאידה תומא סלימאן: עורכת דין דבי, אני מבקשת.
<עומרי גולן: את רוצה לתת לי לסיים את הדברים?
<עומרי גולן: תני לי לסיים.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני רוצה- - -
<עומרי גולן: שניה, יש לי רק- - -
עאידה תומא סלימאן: מבחינה חוקית הבנתי, אתה אומר שמבחינה חוקית אתם לא אחראיים.
<עומרי גולן: יש לי פה עוד פן, הבאתי כאן איתי את מר יואב טאובמן מאגף התקצוב במל"ג, אם יש לו מה להוסיף ברמה העניינית מעבר לפן המשפטי.
עאידה תומא סלימאן: לא לא, אני חושבת שאין מה להוסיף בעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: אתם בטח תגידו שזה עניינם לכלכל את הצד המנהלי שלהם, אלא אם יש לך מה להוסיף?
<עומרי גולן: אנחנו עובדים לפי חוק המל"ג.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, לפי חוק.
<עומרי גולן: לפי חוק וככל שהחקיקה תשתנה, כמובן שאנחנו נפעל לפי החקיקה.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, ואז תעבדו לפי החוק.
עאידה תומא סלימאן: עורכת דין דבי, שניה, אני מבקשת, אני רוצה התייחסות של משרד העבודה, אגף האכיפה.
<מאיר דוד: בוקר טוב, מאיר דוד מנהל אגף ואכיפה מנהלית במשרד העבודה.
<מאיר דוד: א' לומר שלאוניברסיטאות אין אחריות זה לא נכון, כי גוף שמזמין שרות יש לו אחריות מתוקף - - - הגברת האכיפה כמזמיני שירותים.
<מאיר דוד: אז גם לאוניברסיטאות יש אחריות וכמובן שזה מסתכם באחריות לנושאים מסוימים.
<מאיר דוד: אנחנו כמשרד אחראים גם על כל נושא האכיפה כלפי קבלני שמירה וניקיון ואנחנו עושים את זה לאורך כל השנה.
<מאיר דוד: כל שנה כל השנה.
<מאיר דוד: הנושאים שהועלו פה ברובם המכריע, הם לא הפרות של זכויות מתוך חוקי המגן שהם בסמכות שלנו, מדברים פה על זכויות עודפות שמעבר ולכן, הם לא במסכות שלנו.
<מאיר דוד: מה שכן בסמכות שלנו נמצא ואנחנו אוכפים ואנחנו פועלים- - -
עאידה תומא סלימאן: בסמכויות שלכם את ימי המחלה שנעלמו?
עאידה תומא סלימאן: בסמכויות שלכם ימי המחלה?
<קריאה: כן כן כן, בחוק.
עאידה תומא סלימאן: בטח שכן.
<מאיר דוד: חברים, אנחנו לא אחראים - - - ימי מחלה.
<קריאה: החוק, חלק מהחוקים שאתה מכניס אותם.
עאידה תומא סלימאן: זה אחד החוקים שאתה אמור לאכוף אותם.
<מאיר דוד: לא, חוק ימי מחלה הוא לא חוק במסגרת האכיפה הפלילית והמנהלית שלנו, הוא חוק באכיפה אזרחית.
<מאיר דוד: נכון שהוא חוק, אבל הוא לא חלק - - -
<אורנה עמוס: איך כל מה שאתה אומר קשור להעסקה ישירה?
<מאיר דוד: הוא לא מנוי בחוק הגברת האכיפה – חוק דמי מחלה, רבותי.
<מאיר דוד: חוק דמי מחלה לא מנוי בחוק להגברת האכיפה, אכיפה של חוק דמי מחלה, חוק חופשה שנתית, חוקים אחרים – כן.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני רוצה לשמוע דבר אחד, לא באופן תיאורטי – מה אתם עושים כגוף שאמור לבקר ולאכוף, האם יש לכם פעולות יזומות כדי לבדוק מה קורה עם העובדים שקיימים באוניברסיטאות.
<מאיר דוד: א' כן, יש לנו סמכות ויש לנו יכולת לבדוק, אנחנו בודקים גם בשוטף- - -
עאידה תומא סלימאן: לא יכולת, אני שואלת האם יש לכם פעולות יזומות ולא אם יש לכם את היכולת.
<מאיר דוד: יש לנו פעולות יזומות, אנחנו לא פועלים רק בזה, אנחנו גם פועלים לא רק כנגד הקבלנים אלא גם כנגד המזמינים של הקבלנים.
<מאיר דוד: גם מזמיני השירות הם הגופים, אם האוניברסיטה עצמה או כל גוף שמזמין שרות הוא גם גוף שנבדק, כן, אנחנו פועלים.
<מאיר דוד: אנחנו נבדוק גם במקומות שיש הפרות – את המקרה הזה הספציפי של אוניברסיטת הר הצופים אנחנו ניקח ונבדוק אותו נראה אם יש שם מעבר להפרות של- - -
עאידה תומא סלימאן: אתה יכול להגיד לי, בשנה האחרונה, כמה פעולות יזומות שלכם היו בנושא הזה?
<מאיר דוד: אני לא יודע באוניברסיטאות באופן ספציפי, אבל בכלל היו לנו 50 ביקורות של קבלנים באופן יזום.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני ארצה לקבל לידיים שלי מידע על השנה או שנתיים אחרונות, הפעולות היזומות, כמה מקרים בהם אתם יזמתם את הביקורת, מה היו התוצאות וכמה קיבלתם תלונות ואיך טיפלתם בהם ומה קרה בסוף.
עאידה תומא סלימאן: עורכת דין דבי גילד חיו – האגודה לזכויות האזרח, מאד בקצרה.
<דבי גילד-חיו: מאד מאד קצר, אני רציתי להגיד גם למל"ג ות"ת, גם לשר החינוך שלא יושב פה שהוא אחראי וגם לראשי האוניברסיטאות, אלה שפה ואלה שלא פה – לא מדובר פה בסוגיה של עמידה בחוק, לא מדובר פה בסוגיה של מי אחראי ומה אומר סעיף 15, זה שאתם עומדים בחוק ויש חוק הגברת אכיפה ויש לכם רואה חשבון שבודק ומדווח ופותר אתכם דרך אגב בצורה הזאת גם מיחסי עובד-מעביד, אנחנו מכירים את הדברים האלה.
<דבי גילד-חיו: דרך אגב אנחנו עסקנו בקידום של החקיקות האלה, זה שלפי ההסכם של עובדי הניקיון – שהוא רק מהעת האחרונה – יש רצף של זכויות זה גם לא משהו שבא מטוב לבכם, אתם עושים את הדברים לפי החוק, אין פה תלונה על חוקיות וגם אכיפה, זה לא רלוונטי היום לדיון הזה.
<דבי גילד-חיו: בסדר, הם ממלאים את התפקיד שהם צריכים, מדובר פה בסוגיה ערכית, עקרונית, אני פונה אליכם עכשיו כמוסדות אקדמיים – מה האחריות החברתית, הציבורית, שאתם לוקחים על עצמכם?
<דבי גילד-חיו: זה משהו שהוא מעבר למילה באיזה ספר חוקים של דיני עבודה, לכם יש תפקיד.
<דבי גילד-חיו: במקום לשבת פה ולהגיד לנו את הסיסמאות האלה החל מזה ש"אנחנו ממלאים אחר החוק" או ש"אני צריך גמישות" או ש"קשה להעסיק ככה ואני צריך מישהו שיארגן את כל העובדים האלה כי זה המון עובדים בחלקי משרות וזה נורא קשה לי", ו"יותר קל לי להעסיק מרצים במשרה מלאה" או שלא יודעת מה, "זה לא עבודת ליבה שלי" – אלה סיסמאות שבעיני מביך, בשבילכם, שאתם בכלל חוזרים עליהן ואומרים אותן.
<דבי גילד-חיו: אתם אמורים, כאנשים עם אחריות חברתית, לקום ולהגיד – אני אאבק לשינוי המציאות הזאתי, זה התפקיד שלי, אני חלק ויש לי מקום ומעמד חברתי שמחייב אותי למשהו שהוא מעבר מלפתור את עצמי בסיסמאות ו"אני עומד בחוק" להביא את עורך הדין של המל"ג שמחסן את הדברים שלו.
<דבי גילד-חיו: אתם בתור התחלה יכולים להציג את הנתונים, כמה עולה היום להעסיק, כמה יעלה אם תעשו העסקה ישירה.
<דבי גילד-חיו: אתם יכולים להצטרף ביחד עם העובדים והארגונים וכולם, לעשות מהלך, לבדוק אם יש פערים בתקציבים האלה, לנסות לעשות מאבק משותף כדי לקבל את הכסף הזה ותקנים וכל מה שצריך לצורך העניין הזה ולהערך ולעשות את השינוי הזה, ולא לשבת פה ולהגיד: אני עשיתי מה שהחוק מחייב אותי.
<אורנה עמוס: אגב, ניתן לממן את הפערים האלה.
<קריאה: אם יש פערים.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני נותנת זכות דיבור לעורך דין אילן שמעוני, יושב ראש ארגון חברות הניקיון בישראל.
<אילן שמעוני: שלום גברתי, ברור שהדיון פה הוא העסקה ישירה, רק שכרגע ואני מבקש לא להפריע לי- - -
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא הפריע בינתיים.
<אילן שמעוני: לא, תכף יפריעו לי.
<אילן שמעוני: יש פה שני קורבנות, הקורבן הפבלובי זה עובדי הניקיון ובמקרה היום זה גם אוניברסיטאות.
<אילן שמעוני: השאלה שעומדת פה על הפרק היא דבר פשוט מאד ואני נפגשתי עם הגברת אורנה עמוס, האם ניקיון במדינת ישראל ובעולם המערבי והלא מערבי הוא מקצוע שצריך להכיר, לדעת, לתכנן, לחקור – כן או לא ואני אומר, מהמחקרים שאני עשיתי – אגב גם אני אקדמאי, אפילו עם תואר שני.
<אילן שמעוני: במחקרים שאני עשיתי ובעבודות אקדמאיות שאני עשיתי בתחום הזה, מסתבר שעושים ניתוח של עיסוקים, זה כנראה אחד המקצועות היותר מבוקשים.
<אילן שמעוני: היום, כבר כמה שנים, זוהי שעתם היפה של עובדי הניקיון והבעיה היא בעיקר אצל מזמיני השירות.
<אילן שמעוני: מזמיני השירות, ופה אני כן מצביע אצבע מאשימה לאוניברסיטת באר שבע, כיוון שאני הגעתי לשם כיושב ראש ארגון, אחרי מכרז שהיה, ואני מחיתי על המחירים הנמוכים שלא מאפשרים לעובדי הניקיון להרים את הראש.
<אילן שמעוני: אני אומר את הדבר הבא, היום אנחנו חיים במסגרת משפטית, גברתי, והייתה לי את הזכות לכתוב חלקים מההסכם הקיבוצי שלא ניתן לעוול יותר בזכויות עובדים.
<אילן שמעוני: יש סיבוב פרסה תודעתי אצל מרבית חברות הניקיון בארץ, שאני מייצג אותן, ובנוסף לכך יש מספר לקונות בהסכם עצמו שאנחנו עובדים עליהן ואחת מהן זו דמי המחלה.
<אילן שמעוני: עכשיו, הסיפור נורא פשוט, אם יש היום גוף אחד במדינת ישראל שהוא הסוכן האמתי ביחידת המיקוח של עובדי הניקיון, זה אותם חברות ניקיון ואני אסביר גם למה.
<אילן שמעוני: במדינת תל אביב, גברתי.
<אילן שמעוני: לא תמצאי עובד ניקיון אחד שמרוויח שכר מינימום, כולם מדברים מ-30 שקל ומעלה ולכן, כשהעובדים האלה יועסקו באופן ישיר, כל מוסד יתייחס אליהם פשוט כקישוט שאומר, הנה, אלה עובדי הניקיון והם מועסקים- - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אנחנו גם לחוצים בזמן- - -
<אילן שמעוני: יש לי זכות מיעוט לאור הנושא.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, שניה, אני לא שמעתי ממך, אדוני, על כל מה שהועלה מבחינת צורת התעסוקה והדבר היחידי שהצלחתי ללקט זה שבגלל שנותנים לכם חוזים שהם נמוכים – מבחינת העלויות והתעריפים – אז החברות בעצם נותנות את התנאים האלה שדיברנו עליהם.
עאידה תומא סלימאן: אבל, מצד אחד אני יכולה להבין שיש לך עמדה, אנחנו רוצים לדבר על העסקה ישירה.
<אילן שמעוני: אני מדבר על העסקה ישירה, אני אסביר.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אי אפשר למתוח את זה, יש לי 7 דקות ואני רוצה לסכם.
<אילן שמעוני: אני חושב שבגלל שאני ממש המיעוט שבמיעוט פה, תרתי משמע, אז אני אבקש להקשיב כדי להכיר את המטרייה.
עאידה תומא סלימאן: אדוני, יש לך דקה, אתה מוכן להיכנס לנושא?
עאידה תומא סלימאן: אתה שומע את הצלצול?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לסיים את הישיבה.
<אילן שמעוני: אני נכנס, אני חושב שעובדי הניקיון זכאים לקבל שכר הרבה יותר גבוה ממה שהם מקבלים היום, אני חושב שניקיון הוא מקצוע, אני חושב שניקיון הוא לא בליבת העיסוק של רוב המוסדות, בתי חולים למשל – זה בליבה, אבל מקומות אחרים זה לא.
<אילן שמעוני: אם הולכים עם הטענה הזאת ועל גבי הטענה הזאת כל אחד פה רוצה להרוויח רווח פוליטי – אנחנו מכירים את זה משנים קודמות, זה לא רלוונטי.
<אילן שמעוני: הדבר הרלוונטי הוא האם אתם רוצים להכחיד את ענף הניקיון, שלא יהיה ענף ניקיון – כן או לא, כי ענף הניקיון לא מורכב רק מאותה עובדת שמנקה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא רוצים להכחיד את ענף הניקיון- - -
<אילן שמעוני: אתם כן רוצים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להכחיד ספסרות בעבודת עובדי הניקיון, תודה.
<אילן שמעוני: אין ספסרות, אבל גברתי, את צריכה- - -
עאידה תומא סלימאן: אתה לא יכול להתווכח איתי- - -
<אילן שמעוני: למה?
עאידה תומא סלימאן: זאת הצהרה שלי.
עאידה תומא סלימאן: אתה לא תתווכח איתי עליה.
<אילן שמעוני: את לא מכירה את החומר, סליחה, את לא מכירה את החומר.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני לא מכירה, אני לא מבינה, אתה קבעת, אתה לא תתווכח איתי.
<אילן שמעוני: גברתי, אם תרצי- - -
עאידה תומא סלימאן: אדוני, אתה צריך עכשיו להקשיב לסיכום שלי לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אם לא תרצה להקשיב, יש לך את הזכות לא להקשיב, אבל אני מסכמת את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מצטערת, אנחנו בעוד 5 דקות יפסיק הפרוטוקול, יפסיקו העובדים של הכנסת וזהו.
עאידה תומא סלימאן: ניסיתי לתת כמה שאפשר ונתתי לעובדים גם.
איימן עודה: 20 שניות?
עאידה תומא סלימאן: 20 שניות, חברי כנסת זה מצב אחר, במיוחד אם הוא יושב ראש הרשימה שלי.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת איימן עודה.
איימן עודה: אם זה רק בכותרות הגדולות אז זה מאד ברור שיש פריווילגיים שרוצים לנצל מוחלשים ביותר, שיקבלו כמה שפחות כסף בשביל שהם יקבלו כמה שיותר כסף והם מתחבאים ומסתתרים מאחורי החוקים היבשים.
איימן עודה: אז צריך מאבק גם ברמת החוקים, גם באוניברסיטאות ואני חושב שיש לנו את הכח בתוך האוניברסיטאות ויש לנו את הכח בכנסת, תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה חבר הכנסת איימן עודה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני לא ממש אובייקטיבית כשעולים נושאים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: לי יש דעה מאד ברורה בנושאים האלה ועמדה מאד ברורה והעמדה שלי היא תמיד לצד העובדים, שיהיה ברור.
עאידה תומא סלימאן: תמיד היא לחפש דרך שהעובדים יתוגמלו ויקבלו את מה שמגיע להם עבור העבודה שהם עושים ואני חושבת שאחת הזכויות של העובדים היא שיהיו מועסקים באופן ישיר ושיהיה להם ביטחון תעסוקתי והם ידעו אם יש להם את הרצון לעבוד – שהעבודה שלהם תהיה יציבה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי אפשר לדבר על עובדי הניקיון ועובדות הניקיון או השומרים או כל סוגי העבודה שנמצאים לצערנו הרב היום בהעסקה לא ישירה, אלא כעובדים הכי מוחלשים.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא מעסיק בצורה לא ישירה מנכ"לים, אף אחד לא מעסיק חוקרים בצורה כזו או אחרת, אלא אם יגיע המצב ואלה יהיו קבוצות מוחלשות ובתחתית סולם התעסוקה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעמדה שהודיעו פה גם המל"ג ואני מכירה את העמדה שלכם בכמה וכמה נושאים תחת הכותרת של חופש הפעולה והסמכות של האוניברסיטאות או החופש האקדמאי בנושאים אחרים – אני חושבת שנכון, יש דברים שעושים לפי החוק, אבל יש גם דברים שהם קצת מעבר ועושים אותם לפי המוסר ועושים אותם לפי האחריות של מקבלי ההחלטות ושל הממשלות ושל השרים כלפי הציבור וכלפי האזרחים.
עאידה תומא סלימאן: להתנער בצורה כל כך ברורה מאחריות של מה שקורה מתחת למטריה שנקראת המל"ג ומשרד החינוך – בעיני זו לא העמדה שצריך לנקוט בה.
עאידה תומא סלימאן: אם שר הבריאות יכול היה לנקוט בעמדה ולהגיד: אני רוצה העסקה ישירה בבתי החולים, גם שר החינוך וגם המל"ג וגם הות"ת וגם מי שתרצו יכול לנקוט באותה עמדה.
<קריאה: אבל שר החינוך לא מוכן לשמוע אותנו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שארצה לקבל את המידע שביקשתי גם ממשרד העבודה, גם תשובות מהאוניברסיטאות ובמיוחד התייחסות למקרה הספציפי של ימי המחלה, לבדוק את הנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני, לצערי הרב חייבת להגיד דבר אחד, אני מהאנשים שמאמינים שאם העובד מרוצה מהעבודה, מתנאי ההעסקה שלו – אתם תקבלו את המקסימום ממנו.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים, כנראה השיטה שאומרת שאפשר לקבל מקסימום מהעובד דרך זה שלוחצים עליו כמה שיותר – כנראה היא זאת שעובדת.
עאידה תומא סלימאן: בלי העסקה ישירה – תמיד אתם תדעו שתסתובבו באוניברסיטאות ויהיו לכם עובדים שלא מקבלים את מה שמגיע להם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה גם אחריות שלכם כהנהלת אוניברסיטאות לצאת באמירה ברורה.
עאידה תומא סלימאן: אם אתם רוצים אפשר לפתוח במאבק משותף כדי שהממשלה תתפקח ותתן את הכסף ואנחנו עושים את זה בהרבה נושאים.
עאידה תומא סלימאן: עושים את זה במקלטי נשים ועושים את זה בתעסוקה לנשים ערביות ועושים את זה בכל מיני ואפשר לעשות את זה גם פה ובמקום לשבת בשני צידי המתרס, אפשר לשבת באותו צד של המתרס ולהרגיש הרבה יותר טוב כאשר מאפשר העסקה ישירה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע גם הזמן להכיר בזה שכל הדיבורים על זה שחוקים כן מאפשרים העסקה לא ישירה הוגנת – תם זמנם.
עאידה תומא סלימאן: ככל שאנחנו מדקדקים יותר ויותר, אנחנו מכירים שאין דבר כזה ותמיד תמיד, בעיני, החוקים האלה רק נתנו אפשרות למקבל השירות וקונה השירות להתנער מהאחריות.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו נעסוק היום בתקציב המקלטים לנשים נפגעות אלימות וילדיהן.
עאידה תומא סלימאן: הדיון היום מתמקד בעיקר בהתפתחויות שהיו בתקופה האחרונה.
עאידה תומא סלימאן: כולנו היינו במעקב צמוד אחר המשבר שהיה בעניין התקציבים של מקלטי הנשים או ילדיהן.
עאידה תומא סלימאן: לאורך זמן רב ידענו שמקלטי הנשים סובלים מתת תקצוב.
עאידה תומא סלימאן: היו טענות מאוד קשות מצד העמותות שמפעילות את המקלטים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת מניסיון רב שנים, שבעצם התקציב שמוקצה לארגונים שמפעילים את המקלטים התפתח בכמה גרסאות לאורך השנים ב-23 השנים האחרונות.
עאידה תומא סלימאן: זה התחיל מזה שזה היה בשלב מסוים סוג של תמיכות שניתנו למקלטים, נוהל מאבק ועבר לעניין של תעריפים קבועים, ברורים, לפי סל שירותים, שבדרך כלל משרד הרווחה עם האוצר קבע אותו, את סל השירותים הזה.
עאידה תומא סלימאן: התחלנו בתקציבים מצומצמים לשירותים, שבעיקר התמקדו בטיפול לנשים ושהייה בתוך המקלט ואוכל, וכל מה שצריך כדי לנהל את משק הבית.
עאידה תומא סלימאן: ולאט-לאט עם התפתחות ההבנה שהצרכים של הנשים ושל הילדים בתוך המקלטים הם מעבר למקום שאפשר לישון בו ואפשר להיות מוגנים ומוגנות בתוכו, למקום שיספק גם טיפול וגם טיפול חברתי-סוציאלי, וגם לפעמים נפשי, וייצוג משפטי וכו' וכו'.
עאידה תומא סלימאן: וכל פעם היו מוסיפים עוד נדבך ועוד שירות לתוך התעריף הזה, לתוך סל השירותים שמוגש במקלטי הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אבל אי-אפשר להתעלם מהעבודה, למרות כל הוויכוחים שתמיד המשרד טען: אנחנו מממנים 100%, המקלטים או העמותות אמרו: זה אף פעם לא היה 100%.
עאידה תומא סלימאן: צריך להיות ברורים: המשרד מממן 100% מסל השירותים שהוא קבע.
עאידה תומא סלימאן: זה לא חייב להיות, וזה לא מבטא תמיד את הצרכים האמיתיים ואת ההוצאות האמיתיות בתוך המקלטים.
עאידה תומא סלימאן: הגענו למצב לפני חודשיים, ששניים מהמקלטים היו בסכנת סגירה.
עאידה תומא סלימאן: וכנראה, יכול להיות, שעדיין בסכנת סגירה, תיכף נשמע מה קורה.
עאידה תומא סלימאן: וקמה צעקה גם כן של שאר המקלטים על הגירעון שהצטבר לאורך השנים, ועל עצם העובדה שבתקציב שהיה קיים, בתעריף שהיה קיים, המקלטים כל שנה סיימו עם גירעון מאוד גדול.
עאידה תומא סלימאן: בזמנו פנו המקלטים למשרד, ואני בעצמי תמכתי גם כן בפנייה הזו, וחבר כנסת אלאלוף יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה גם כן תמך, וביקשו תקציב חירום.
עאידה תומא סלימאן: ותמכנו בפנייה הזו, כדי שימשיכו לתפקד ולא יקרסו המקלטים.
עאידה תומא סלימאן: אבל מעבר לזה, המשרד אמר: אנחנו כבר בתהליך, התהליך הזה, כפי שאתם יודעים, לפני שנה וחצי כמעט דרשנו את זה בוועדה הזו, התחיל התהליך במשא ומתן, של לפתח סל שירותים או חדש או תעריף חדש.
עאידה תומא סלימאן: וזה לא חייב להיות תמיד, כאשר משנים את התעריף, לשנות את סל השירותים.
עאידה תומא סלימאן: הבנתי שבסיום התהליך הזה, לאחר המשבר שהתקיים, הצליח משרד הרווחה לקבל תוספת תקציבית לתעריף הקיים, ועלה התעריף של שהיית הנשים וילדיהן בתוך המקלטים, לפי מה שפורסם בעיתונות ובמדיה, שזה עלייה של כמעט 30% מהתעריף הקודם.
עאידה תומא סלימאן: זה דבר שהוא משמח, זה דבר שאנחנו מברכים ומברכות עליו, ואני חושבת שהוא מאוד חשוב ומעיד על רצון באמת לשנות.
עאידה תומא סלימאן: אבל הבנתי שעם התוספת בתעריף הגיעו גם דרישות נוספות, שזה דבר שהיה גם כן במשא ומתן, לא היה ידוע מה בדיוק התוספות הנדרשות, מה בדיוק המשרד יבקש שהמקלטים יעשו כדי לקבל את התוספת הזו.
עאידה תומא סלימאן: שמחתי גם כן להבין שבתוספת יש גם כן חלק רטרואקטיבי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, כדי שנפתח את הדיון בצורה מסודרת היום, הדיון הזה מתקיים על סמך ההתפתחויות וההחלטה על התעריף, ואני יודעת שיש לעמותות מה להגיד על התעריף הזה.
עאידה תומא סלימאן: אבל גם כן הייתה הצעה לסדר-היום במליאה לפני שיצאנו לפגרה, שלי ושל חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת מרב מיכאלי, שהועברה לוועדה בעניין תקציב המקלטים, אז אנחנו מצרפים את שני הדיונים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שחברות הכנסת יוכלו להגיע, מאחר שהצטרכנו לעשות את זה בצורה קצת בהולה.
<יעל גולד: אני מבקשת לתקן, כי בהצעה נכתב ששני מקלטים נסגרו.
<יעל גולד: אני מקווה שנצא מפה בלי לסגור את המקלטים.
עאידה תומא סלימאן: אמרתי בהתחלה: בזמנו היה משבר והכרזה ששני המקלטים עלולים להיסגר.