GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: לאמץ את מה שטוב ויכול לפעול בתוך האג'נדה הישראלית ונתמודד גם עם הצורך באמת במאמצים די רציניים כדי שהממשלה תקבל החלטה מודעת על הנושא של ה-SDG ותתחיל לבנות איזו שהיא תכנית ליישום שאנחנו נדאג שאכן תצא לפועל ולא יקרה לה מה שקרה להרבה החלטות אחרות ממשלתיות, שעדין יושבות על המדף ואנחנו פועלות ולוחצות כדי ליישם אותן ועוד לא בהצלחה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש איזו שהיא רשימה.
<מיסם ג'לג'ולי: אני מעבירה את רשות הדיבור לשולה אגמי, ממרכז השלטון המקומי.
<שולה סולנז אגמי: אני רוצה לברך את המפגש הזה ואני תמיד אומרת, עאידה, אני חייבת להגיד לך יישר כח על העקשנות שלך, כל העקשנות שלך מובילה, מוסיפה לי עוד הרבה יותר עבודה, אבל זה בסדר ואני רק רוצה להתייחס- - -
<קריאה: עבודה מבורכת.
<שולה סולנז אגמי: מבורכת.
<שולה סולנז אגמי: אני רוצה להתייחס בנושא השוויון המגדרי, ישבנו עם המנכ"ל יחד עם ברברה ממרכז אדווה, אנחנו מתקדמים בנושא הזה.
<שולה סולנז אגמי: נושא הרשימות – זה לא העבודה שלנו, אבל- - -
עאידה תומא סלימאן: שלא יבינו לא נכון, זה לא רשימות שחורות.
<שולה סולנז אגמי: הרשימות, אני אגיד לכם מה, היתה לנו רשימה של כל היועצות מאחר ויצא חוק שרק מי שעברה מכרז, יועצת, אז כל הרשימות השתנו, מי שצריך לעשות את העבודה הזאת זה משרד הפנים או משרד ראש הממשלה, לקחנו על עצמנו בגלל הישיבה שלך עם יושב ראש מרכז השלטון המקומי, שנתן הוראה כן להכין לך, אז אני יושבת על זה וזה לוקח המון זמן, אבל אנחנו בשלבי סיום.
<שולה סולנז אגמי: אני רוצה להתייחס גם לסיורים שלנו במסגרת שלנו, יחד עם זוריר שנמצאת פה ויעלה מקליס ראש עיריית יהוד, היא יושבת ראש הוועדה אצלנו, עושים מפגשים בחברה הערבית, כדי ללמוד, היינו כבר בסחנין, היינו בבקעה אל גרבייה, היינו בדיר אל אסד ועוד כמה מקומות והסתובבנו ויש לנו גם עוד ישיבה אחת שאנחנו מזמינים אותך אליה, אנחנו מנסים ללמוד על הצרכים וגם על שיתופי פעולה יחד אתנו, יחד עם האיגוד, יחד עם כל מי שאפשר, יחד איתך ולראות איך אנחנו עוזרים בנושא ואיך אנחנו עושים שיתופי פעולה.
<שולה סולנז אגמי: כל התחומים, אני חושבת ואני כל פעם אומרת את זה מחדש מבלי לחשוש, חבל מאד שועדה כזאת שמאד מאד חשובה עדיין אני לא רואה את כל חברות הכנסת משתתפות בה וזה חבל מאד, זה הכח שלנו וזה הכח שיכול לתת לכולנו ולא הייתי רוצה לקרוא לזה יום האישה, הייתי רוצה לקרוא לזה שנה של האישה, כי יום אחד מגיע לנו הרבה יותר ובזה שאנחנו אומרים יום אחד, יום האישה, זה קצת צורם לי.
<שולה סולנז אגמי: שנה שלמה שלנו, כל בוקר כשאנחנו מתעוררות עבורנו זה צריך להיות חג.
עאידה תומא סלימאן: תודה שולה, אני חושבת שאתן לא צריכות לעשות הנחות לאף אחת ואתן צריכות כן לבקש ולדרוש שיהיו מגוייסות ורתומות לעניין, לא רק ביום האישה אלא כל השנה ולא רק חברות הכנסת אלא גם כן כל המשכן הזה וכל הכנסת הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה גם להזכיר שכדאי מאד – אני לא יודעת אם אתם בקשר עם הקבוצה או אני לא יודעת איך קראתם לזה, קבוצת היועצות לקידום מעמד האישה, הפורום היועצות לקידום מעמד האישה באוכלוסייה הערבית בנוסף לכל קשר שקיים, אני חושבת שכדאי מאד גם שתהיו בקשר איתן.
<שולה סולנז אגמי: אנחנו בקשר איתן.
<קריאה: האיגוד כולל את כל היועצות.
<שולה סולנז אגמי: ללא הפרדה.
<מיסם ג'לג'ולי: אני מעבירה את זכות הדיבור לחברת הכנסת לשעבר מלי פולישוק.
<מלי פולישוק בלוך: תודה רבה, שלום.
<מלי פולישוק בלוך: מצטרפת לברכות, נעשה את זה בקיצור, אבל אנחנו כל שנה פה אני וחברותי, אנחנו מופיעות ביום החשוב הזה ואני רוצה לומר לכן, השנה אני מרגישה התקדמות, אולי הרבה בזכותך, למה?
<מלי פולישוק בלוך: את אמרת יפה מקודם שאנחנו רוצות גם משהו תכלס, להתקדם קצת, מספיק עם ההצהרות.
<מלי פולישוק בלוך: היתה לנו אצלך פגישה עם משרד הפנים, אני אומרת אנחנו – יש לי שני כובעים עכשיו, אני חברת הנהלה באיגוד נבחרות הציבור ברשויות המקומיות, אחרי שעמדתי בראש האיגוד הזה 7 שנים, ועכשיו יש לנו יוזמה חדשה שהשופטת סביונה רוטלוי – נשים עושות שלום ושלום זו מילה ענקית והיא גם קשורה למה שאנחנו עושות עכשיו.
<מלי פולישוק בלוך: בשני הארגונים האלה אנחנו עובדות מהשטח, אנחנו באות לשנות את השפה, את הסגנון, את הדיבור ואת ההרגשה שלנו כנשים קודם כל.
<מלי פולישוק בלוך: למה יש התקדמות?
<מלי פולישוק בלוך: משרד הפנים, את אמרת נכון, הקים ועדה ואנחנו הופענו בפני הוועדה הזאת.
<מלי פולישוק בלוך: הוועדה באה לראות איך מיישמים, איך מכינים תכנית עבודה לשוויון מגדרי בשלטון המקומי בכל מערך החיים.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו הצגנו את אותה אמנה שד"ר - - - דיברה עליה, על המסגרת הכוללת, משרד הפנים משום מה, החליט ללכת דווקא על דברים אמנם קונקרטיים נורא נורא חשובים – כמה עודות יש ובאיזה רמות ושכר, כל הדברים שבאמת יוצרים את השוויון, אבל הוא לא בונה את המסגרת הכוללת, הוא לא נותן את המדיניות, הוא לא דוחף למדיניות שונה ואני חושבת שזה דווקא התפקיד, עם החיבור של משרד הפנים שפועל בקטן הייתי אומרת או בדברים הפרטניים והוועדה שבראשותך שתתן את התמונה הכוללת ואת המדיניות שנכפית מלמעלה, אני חושבת שה'ביחד' הזה יכול לעשות את השינוי היישומי-מעשי.
<מלי פולישוק בלוך: איפה נתקלנו בבעיה?
<מלי פולישוק בלוך: דווקא הייתי בראשון אצל יועצת מעמד האישה, וזה דבר נורא קריטי, את דיברת הרבה על תקציב מגדרי.
<מלי פולישוק בלוך: כשאנחנו פורטים את זה והולכים לרשויות המקומיות הם לא יודעים מה זה, מה זה שוויון מגדרי בפיתוח תחבורה, מה זה בפיתוח בכלל של העיר, בכל הדברים הפרטיים הם לא יודעים מה זה וחשבנו שאנחנו צריכים ללמד אותם, זה מה שחסר, ללמד אותם מה המשמעות של שוויון מגדרי בכל אחד מהתחומים של החיים שלנו וזו המשימה הבאה שלנו.
עאידה תומא סלימאן: משימה כבר התחילה, על זה בדיוק דיברתי עם שולה, אנחנו רתמנו את ביבס, רתמנו את מנכ"ל משרד הפנים לנושא של תקציב מגדרי ועכשיו מתחיל התהליך של ללמוד וללמד, מה זה תקציב מגדרי ומה זה שוויון מגדרי.
<מלי פולישוק בלוך: אני לא מדברת רק על תקציב, אם את מדברת על תכנון פיזי של עיר, בהיבט המגדרי זה לא תקציב.
<קריאה: זה מתחיל מתקציב, זה גם.
<מלי פולישוק בלוך: לא לא לא, במקרה הזה, אני רק נותנת דוגמה.
<מלי פולישוק בלוך: חצי משפט, אנחנו צריכים דווקא מומחים ומומחיות מהאקדמיה או מהמקצוענות שיתרגמו את זה למעשה.
<מיסם ג'לג'ולי: תודה רבה לחברת הכנסת לשעבר.
עאידה תומא סלימאן: זה נעשה, אני אומרת לך, יש עבודה על זה.
<מיסם ג'לג'ולי: אני נותנת את זכות הדיבור לגב' סוריה נוג'ידאת, ממרכז השלטון המקומי.
<סוריה נוג'ידאת: גב' עאידה, אני מאד אוהבת אותך ואני מאד גאה בך וזה החלום שלי שהנושא של מעמד האישה במגזר הלא יהודי והמגזר העריף גם פה יהיה לנו ועדה ואנחנו נפעל ביחד להגשמת החלומות שלנו.
<סוריה נוג'ידאת: אני רוצה לציין כי אני עם הבוסית שלי, שולה אגמי - - -
<שולה סולנז אגמי: לא בוסית.
<סוריה נוג'ידאת: אנחנו עובדים מאד חזק, עושים עבודה מאד מאד חזקה ורצינית בשטח על מנת למצוא ולהביא את כל המועצות המקומיות במגזר הערבי וגם במדינת ישראל שיהיה לנו יועצות לקידום מעמד האישה, לנו באמת – עשינו הרבה מאד סיורים יחד עם שולה אגמי וגב' יעל והילה ואנחנו עושים סיורים בכפרים במגזר הערבי, במגזר הלא יהודי ואת מוזמנת תמיד ויש לך דלת פתוחה.
<סוריה נוג'ידאת: אנחנו העוזרות שלך גם בכיף, מוכנות לשתף פעולה.
<סוריה נוג'ידאת: מה שבאמת חשוב לי בנושא של היועצות לקידום מעמד האישה, אנחנו סובלות מהתקציבים וזה מאד חשוב לפתור את הבעיה הזאת של המשכורות ושל נושא התקציב של מעמד האישה בארץ.
<סוריה נוג'ידאת: אני מודה לך מאד מכל הלב, אני מברכת את כל החברות, זה כיף לי להיות פה, אני אשמח לשיתוף פעולה מלא יחד עם שולה ויעל, בכיף.
עאידה תומא סלימאן: תודה סוריה, את האמת שלא רציתי להתייחס לדברים שקצת ירגישו לא חגיגיים, אבל את האמת, אני יודעת שכל הנושא של תקציב פעולה ליועצות, טיפלתי בזה וגם טיפלתי בנושא של תקנים ליועצות.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב התכנית שהכרזנו עליה באופן חגיגי ב-8 למרץ שנה שעברה, שעבדתי מאד קשה כדי להשיג אותה, עדיין תקועה במסדרונות של המשרדים ואני עובדת מאד קשה כיד לחלץ אותה וסוף סוף קיבלתי את הסרת על החסמים ממשרד הפנים, עדיין מחכה שיוציאו קול קורא מהמשרד לשוויון חברתי כדי שנתחיל גם לקבל תקציבי פעולה וגם תקציבים ותקנים ליועצות באוכלוסייה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: בעניין תקציבי פעולה לאוכלוסייה אני יודעת שיצא כבר קול קורא מהמשרד לשוויון חברתי ורובכן ניגשתן אליו, הייתי רוצה לראות שאתן מקבלות את התקציב לרגל ה-8 במרץ, לצערי הבנתי שעוד לא קיבלתן את התשובות ואנחנו נפעל כדי שתקבלו כמה שיותר מהר.
<מיסם ג'לג'ולי: אני מחזירה את רשות הדיבור לכבוד השופטת בדימוס סביונה רוטלוי להערה, בבקשה.
<סביונה רוטלוי: אני מרגישה שיש פה העדרות ונפקדות שמאד מפריעה לי של השרה לשוויון מגדרי, ויש כאן נפקדות, בעצם לא קיימת, של יושבת ראש הרשות למעמד האישה שעדין לא מונתה וזה זועק לשמים כאן בדיון.
<מיסם ג'לג'ולי: תודה רבה ואני מחזירה את זכות הדיבור לחברת הכנסת, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי, עאידה תומא סלימאן, לסיים ולנעול את הישיבה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך סביונה על עצם היותך ועל עצם נוכחותך ועל ההערה האחרונה שאמרת.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו חיכינו לשרה ואני יודעת שאתן גם חיכיתן, אני לא אוסיף דברים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתמקד באמת במטרה שאנחנו נאספנו למענה היום, המטרה הראשונה היתה יישום יעדי האו"ם ל-SDG לפיתוח בר קיימא, אבל אני אומרת שזה היה ממש הצעד הראשון לכיוון הזה, אנחנו עוד נמשיך כפי שאמרתי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו, הוועדה, אני אקים קבוצת עבודה שנפעל עם עזרה של מרכז המחקר שתמיד עושות, בהנהגתה של אורלי, עבודה נהדרת, הייתי הולכת לאיבוד לפעמים בלעדיכן, אני מאד מודה לכן ואתן גם תמשיכו לתמוך בעשיה שלנו.
עאידה תומא סלימאן: תודה לכל הנשים הנהדרות שהתאספו לחלק הראשון מהיום הזה, תזכרו שיש לנו חלק שני שמתחיל בשעה 2.
עאידה תומא סלימאן: ניתן לכן להתאוורר קצת, לעבור דרך התערוכה שנמצאת בחוץ, נחזור לשמוע על הניסיון המדהים של הנשים שידברו בפנל השני, אבל לפני שמתפזרים יש לי שתי תודות ענקיות שאני חייבת.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל לצוות של הוועדה הנהדר, של דלית מנהלת הוועדה, של עמר, שעבדו קשה מאד מאד כדי שנצליח היום ותודה ענקית לצוות שלי, ליועצים המדהימים, ליועצת יערה וטארק ויאסר שהלך לאיבוד בינתיים ותודה מכל הלב לידידתי, חברתי, השותפה שלי במאבק, מיסם ג'לג'ולי שנענתה מהר מאד, תודה לך על עצם העובדה שהגעת, אני יודעת כמה את עסוקה בימים אלה בהכנות לבחירות להסתדרות ולנעמת ואני מאחלת לכולנו גם הצלחה שם, כי תאמינו לי, אנחנו רוצות לראות את כל הארגונים שיכולים לעזור לנו לקידום המטרות שלנו, מצליחים, פורחים ובידיים טובות.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולן, בוקר טוב לכולם, אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: היום ה-15 במאי, 2019.
עאידה תומא סלימאן: היום נעסוק בתפיסותיהן של נשים שהורשעו ברצח או הריגה של בן הזוג.
עאידה תומא סלימאן: תהיה הצגה של מחקר, ותיכף נשמע את פרטיו.
עאידה תומא סלימאן: נקבל את החוקרת שנמצאת אתנו היום, תמר דהאן.
עאידה תומא סלימאן: נתקלתי במחקר באופן התחלתי מאוד, בלי לקרוא אותו, כשהוועדה קיימה סיור בבתי הכלא, בעיקר בנווה תרצה, כאשר ישבנו ודיברנו במפגש הזה גם עם מנהלת בית הכלא, שנמצאת אתנו היום, ואני מברכת על זה שהיא הצטרפה אלינו לישיבה.
עאידה תומא סלימאן: נאמר לי שקיים מחקר כזה, כמובן מחקר שעוסק בנשים שהגיעו למצב שרצחו את בני זוגן, בעיקר נשים שסבלו בעבר מאלימות קשה מאוד מצד בן הזוג.
עאידה תומא סלימאן: זו תופעה שדובר עליה הרבה בעולם ואחר-כך התווכחנו עליה, אם בתנועה הפמיניסטית, בין אנשי מקצוע, או בין אנשי משפט, על הדברים שיכולים לדחוף ולהיות סיבה להגיע למצב של רצח.
עאידה תומא סלימאן: אחר-כך, כשהסתובבנו בבית הכלא, פגשתי שתי נשים שישבו על רצח והבנתי שאחת מהן ישבה על רצח בן זוגה.
עאידה תומא סלימאן: זה היה נוגע ללב לראות אישה שהמפלט האחרון שלה כדי לשרוד היה לרצוח בן זוג, לרצוח אולי את האבא של הילדים שלה, ולא רק שהיא תסבול בתוך הכלא, אלא כל המשפחה תסבול במצב כזה.
עאידה תומא סלימאן: אחר-כך כמובן התעניינתי במחקר, והחוקרת שלחה לי את כל המחקר, ותודה רבה, אבל השמועה גם הגיעה לחברת הכנסת מיכל רוזין ולחברת הכנסת טלי פלסקוב, ובזמן שתכננו לקבוע את הישיבה הזאת הן פנו אלי וביקשו שנקיים את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה לא מקריות, כי ראינו את החשיבות של המחקר.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן קודם כול לחברת הכנסת.
מיכל רוזין: בוקר טוב לכולן.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר לפני הכול, עאידה, ואני חושבת שזו אמירה יותר לנו, שבסופו של דבר נצטרך להחליט כיצד ממשיכים הלאה מהדיון הזה, כי המטרה היא לא לקיים דיון לשם דיון, אלא לקחת את זה צעד קדימה ולראות כיצד אנחנו משנים דברים והאם יש צורך לשנות.
מיכל רוזין: לא סתם לא עסקו די בנושא הזה - - -
עאידה תומא סלימאן: עסקנו בו לפני כמה שנים, כשהתעורר כל הנושא של כרמלה בוחבוט.
מיכל רוזין: אז עסקנו בזה הרבה, אני חושבת שזה כבר 20 שנה מאז.
מיכל רוזין: מי שעסקו בזה היו חברת הכנסת נעמי חזן, חברת הכנסת יעל דיין וחברת הכנסת ענת מאור.
מיכל רוזין: באמת היתה חבורה מופלאה שהקימה פה מחדש את הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת בשנות ה-90.
מיכל רוזין: כאשר זה עלה לכותרות בעקבות המקרה של בוחבוט, בהחלט היו דילמות, אבל מאז עברו 20 שנה ואנחנו רואות מקרים רבים נוספים שעוברים מתחת לרדאר.
מיכל רוזין: בואו נודה על האמת, הם לא פותחים את מהדורות החדשות, הם לא מקבלים כותרות ראשיות, ורוב החברה הישראלית לא מודעת בכלל לאותן נשים שהורשעו ברצח בעליהן, בני זוגן, ויושבות בכלא הישראלי ומרצות עונשים כבדים מאוד, רובן של מאסר עולם ושנים רבות בכלא.
מיכל רוזין: תודה לתמר דהאן ולנשים המדהימות שהעלו את הנושא הזה, שהן באו ואמרו: תסתכלו, יש פה תופעה, שאפילו אנחנו, הארגונים שפועלים לטובת קידום נשים והגנה על נשים, במידה רבה פחות עסקנו בו.
מיכל רוזין: לא שלא עסקנו בו, לא שלא התייחסנו אליו, אבל כמו שהוא לא קיבל כותרות ראשיות בכלל המדינה כך גם בין שאר המאבקים הקשים שאנחנו נאלצים לטפל בהם חדשות לבקרים, הנושא הזה קצת נעלם מהעין.
מיכל רוזין: נעלם מהעין, לא כי אנחנו לא מודעות לכך שנשים יושבות בכלא ומרצות מאסר עולם, אלא כי לא פתחנו את הדיון בשאלה איך ניתן לשנות, והאם החוק, רשויות החוק והאכיפה נותנים מענה מדויק לעניין הזה.
מיכל רוזין: אני רק ממסגרת את הדיון, אם תרשי לי.
מיכל רוזין: הנושא הזה במידה רבה מעמת אותנו ומציב אותנו מול מראה לא פשוטה, אני חייבת לומר.
מיכל רוזין: זו מראה לא פשוטה.
מיכל רוזין: אלה שאלות של הזכות לחיים ולמוות, יש פה שאלות מוסריות לא פשוטות שעולות מהדיון הזה.
מיכל רוזין: זה מעמת אותנו כנשים עם צד שפחות קל לנו להיות בו, כתוקפות, כאלימות, אולי לכאורה "החזקות".
מיכל רוזין: לא נוח לנו במקום הזה, ולכן אנחנו גם מתקשות להתמודד עם הסיטואציות האלה.
מיכל רוזין: אני חושבת שנחפור היום בבשר החשוף הזה, נצטרך לקבל תשובות ונצטרך לקבל החלטות, והן לא יהיו פשוטות.
מיכל רוזין: אני כבר אומרת שהן לא פשוטות.
מיכל רוזין: לא באתי לכאן עם עמדות חד-משמעיות ברורות מה צריך לעשות ואיך צריך לעשות.
מיכל רוזין: אני באמת חושבת שצריך לדבר על זה וצריך לפתוח את העניין כי זה לא פשוט.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שלוש נקודות ולאחר מכן נפתח דיון.
מיכל רוזין: שלוש שאלות.
מיכל רוזין: נושא אחד זה הנושא של ענישה מופחתת, האם היא נותנת – וקיבלתי מהפרקליטות את הנתונים לגבי כלואות.
עאידה תומא סלימאן: יש לי אותם.
מיכל רוזין: דבר נוסף זה הרשעה מופחתת.
מיכל רוזין: כלומר, עד כמה אנחנו חושבים שצריך להשתמש פה בטיעון של הגנה עצמית, אפילו עד זיכוי - - -
עאידה תומא סלימאן: אולי נעלה את השאלות האלה אחרי שנשמע את המחקר.
מיכל רוזין: שאלה אחרונה, ובזה סיימתי.
מיכל רוזין: היחס של השב"ס בענייני קציבה, חנינה, שחרור מוקדם וכדומה – גם זה נובע מההרשעה, הענישה וכדומה.
מיכל רוזין: הכול פה שרשרת אחת.
מיכל רוזין: בזה סיימתי ואני מקווה שנגיע היום להחלטות חשובות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנגעת בסוגיות שיעלו תוך כדי הדיון, והמטרה לכינוס הישיבה הזאת והעלאת הדיון הזה היתה באמת לעסוק בשאלות האלה.
עאידה תומא סלימאן: פניתי גם למרכז המחקר והמידע בכנסת, כדי שיכינו לנו חומר רקע או בסיס לדיון הזה, ולמרות הזמן המאוד קצוב שניתן להם הם עמדו במשימה, כהרגלם, ונשמע גם מהם אחר-כך.
עאידה תומא סלימאן: כמובן פנינו גם לפרקליטות וקיבלנו איזה מידע, נפנה גם אליכם.
עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת שנשמע קודם סקירה של המחקר, של התובנות העיקריות שהיו.
עאידה תומא סלימאן: חשוב לי רק להגיד משפט אחד בהתחלה.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אחד מהדברים הקשים שנעמוד מולם זה שבדרך כלל אנחנו מדברים ומדברות על הנשים כקורבנות אלימות או שורדות אלימות, והפעם אנחנו מסתכלות מהצד השני, ואנחנו מסתכלות על עצמנו.
עאידה תומא סלימאן: לא שאני מופתעת, אני יודעת שבהרבה מקרים הנשים, לצערנו הרב, כתוצר של חינוך הפטריארכלי, מאמצות לעצמן התנהגויות אלימות, אבל זה באמת יעמיד אותנו מול שאלות עקרוניות מאוד.
עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את תמר דהאן, עובדת סוציאלית, אוניברסיטת תל אביב, עורכת המחקר.
<תמר דהאן: שלום לכולן.
<תמר דהאן: ראשית, אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, על קיום הדיון היום בנושא נשים, שהורשעו ברצח או הרגישה של בן זוגן, וכן לחברת הכנסת מיכל רוזין, שיזמה את ההתכנסות.
<תמר דהאן: תודה רבה לכן, ושוב שלום.
<תמר דהאן: אני עובדת סוציאלית בעלת תואר שני, אני עובדת בעמותת "רוח נשית – עצמאות כלכלית לנשים נפגעות אלימות", ובתוכנית "סלעית", טיפול ושיקום נשים ממעגל הזנות בתל אביב.
<תמר דהאן: בנוסף, אני דוקטורנטית בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב במטרה להמשיך ולחקור אוכלוסייה ייחודית זו של נשים שהורשעו ברצח או הריגה של בן זוגן.
<תמר דהאן: אני מעוניינת לשתף אתכם בעיקרי מחקר שביצעתי בשנה האחרונה אודות אוכלוסייה זו, ויש להם השלכות למדיניות שלעניות דעתי יכולות לעניין אתכם.
<תמר דהאן: במסגרת הלימודים של התואר השני בעבודה סוציאלית ביצעתי מחקר איכותני בשיתוף פעולה ובתמיכה מבית סוהר הנשים "נווה תרצה", אשר בראשו עומדת מפקדת הכלא, סג"ד שרה פרידמן.
<תמר דהאן: במסגרת המחקר ראיינתי נשים, אסירות שפוטות בגין רצח או הריגה של בן זוגן, במטרה להשמיע את קולן ולבחון כיצד הן תופסות את השלכות המקרה שבגינו הן מרצות מאסר.
<תמר דהאן: זהו מחקר ראשון מסוגו שנעשה בישראל אודות אוכלוסייה זו.
<תמר דהאן: היום אציג בפניכם את המאפיינים של אותן נשים וכן את הלקונות שזוהו במדיניות כלפיהן.
<תמר דהאן: המאפיינים הבאים שאציג משותפים לנשים, שהורשעו ברצח או הריגה של בן זוגן, הן בארץ והן בעולם.
<תמר דהאן: ראשית, כפי שציינו חברות הכנסת, לרוב מדובר בנשים נפגעות אלימות מצד בן הזוג.
<תמר דהאן: הנשים מבצעות את המקרה לאחר התעללות מתמשכת מצדו.
<תמר דהאן: מדובר באלימות קשה, שלרוב נמשכת לאורך שנים, על כל סוגיה וגווניה – פיזית, מינית, נפשית וכלכלית.
<תמר דהאן: אותן נשים משתפות במצוקותיהן בדבר האלימות מצד בן הזוג גורמים שונים בחברה ובקהילה, הן פונות לבני משפחה, מחלקות לשירותים חברתיים, כלומר, רווחה, פונות לארגוני נשים, הן שוהות במקלטים לנשים מוכות, הן פונות למשטרה, מגישות תלונות על אלימות בגין בן הזוג, מאושפזות בבתי חולים, אולם לדאבונן הן חוות אכזבה רבה, הן לא מקבלות סיוע הולם וראוי, כך שאלימות מצד בן הזוג נמשכת ואף גוברת.
<תמר דהאן: אלימות בין בני זוג, כמו שאנחנו יודעות, טמונה בהגדרה רחבה יותר של תופעת אלימות במשפחה.
<תמר דהאן: כלומר, בהחלט ייתכן כי מדובר באותן נשים שאנו שומעות לעתים תכופות בחדשות שנרצחות על-ידי בן זוגן.
<תמר דהאן: אותן נשים שדיברתן עליהן בוועדה בתחילת אפריל, ב-6 באפריל, רק שהנשים שאנחנו מדברות עליהן כיום בחרו לפעול ולהיות אקטיביות בכדי להגן על חייהן ולהישאר בחיים.
<תמר דהאן: ולכן כאשר אנחנו מדברות על התופעה של רצח נשים כחלק מתופעה רחבה של אלימות במשפחה, נשים אלה בהחלט נכללות בהגדרה הזאת, ולכן חשוב מאוד שנכיר בקיומן.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רק נזהרת להשתמש במושג "הנשים בחרו להיות אקטיביות".
עאידה תומא סלימאן: קודם כול, זאת לא הדרך היחידה, אבל בעיניי זו לא הדרך הרצויה.
עאידה תומא סלימאן: לא הייתי משתמשת בזה.
עאידה תומא סלימאן: גם הנשים שפונות למקלט בחרו לשרוד ואקטיביות בתגובה שלהן וגם הנשים שמתלוננות למשטרה הן נשים אקטיביות בהישרדות.
<תמר דהאן: אני מקבלת את זה, עם זאת, חשוב לי לציין שמדובר באותן נשים, כי הנשים האלה גם שהו במקלטים וגם פנו למשטרה.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אבל את מתייחסת לנשים שהואשמו והורשעו ברצח או בהריגה, אז להגיד את זה עליהן, ורק עליהן, זה קצת חרה לי.
מיכל רוזין: תמר, מול 20 המקרים שאנחנו מכירים של נשים שרצחו את בני זוגן מאז כרמלה בוחבוט היו כ-45 מקרים של רצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: היחס לא מתקרב אפילו לשוויוניות.
עאידה תומא סלימאן: יתייחסו לזה במסמך של הממ"מ.
<תמר דהאן: כמו שציינתי, הנשים פונות לחברה, הן לא זוכות לטעמן למענים הולמים והאלימות מצד בן הזוג נמשכת.
<תמר דהאן: לפי התחושה שלהן הן לבד במערכה ומתפתחת בקרבן של "אם אין לי – מי לי", או כמו שאחת ממרואיינות המחקר תיארה בפניי "הייתי ברחוב ללא מוצא".
<תמר דהאן: כלומר, הן נמצאות במצב של חוסר אונים, מתוסכלות מתגובת השלטונות, חרדות לחייהן, ומתוך כך מתגבשת ההכרה כי עליהן לדאוג לעצמן.
<תמר דהאן: הן מקבלות חיזוק לכך על רקע התגברות המקרים של רצח נשים על-ידי בן זוגן.
<תמר דהאן: למעשה האישה מצפה כי בן הזוג יגרום למותה, ולכן היא מגיבה ומגנה על חייה.
<תמר דהאן: באשר למאפיינים של אוכלוסייה זו בישראל – ראשית, לא נמצאו נתונים רשמיים המציגים את היקף התופעה בישראל.
<תמר דהאן: ולכן הנתון שאציג מתבסס על עבודת שטח שביצעתי, ומצאתי שככל הנראה יש 20 נשים במדינת ישראל אשר הורשעו בעבירות המתה של בן זוגן, כאשר שמונה מתוכן בזמן ביצוע המחקר אסירות שפוטות פליליות בבית הסוהר נווה תרצה.
<תמר דהאן: שבע מתוך שמונה הנשים בנווה תרצה הסכימו להשתתף במחקר הנוכחי ולהתראיין, ואציג בפניכם את מאפייניהן.
<תמר דהאן: ראשית, לרוב מדובר בנשים ערביות.
<תמר דהאן: זה מחזיר לסעיף הקודם, שנשים לא זוכות למתן מענה למצוקותיהן.
<תמר דהאן: כאן אני אדבר גם כעובדת סוציאלית וגם כמו שדיברתם בוועדה בתחילת אפריל המענים לנשים נפגעות אלימות בחברה הערבית מוגבלים וחלקיים אף יותר.
<תמר דהאן: בנוסף, עבור כל הנשים מדובר במאסר ראשון.
<תמר דהאן: כלומר, מדובר בנשים שאין להן, לא רקע ולא עבר פליליים, כאשר רובן מורשעות בגין עבירת רצח, כשמדובר בסעיף 300 לחוק העונשין, ולא סעיף 300א המדבר על עונש מופחת.
<תמר דהאן: בסופו של יום משך המאסר הממוצע של כל הנשים שראיינתי יחדיו זה 21 שנים, רובן נשפטות למאסר עולם.
עאידה תומא סלימאן: כשאמרת שרובן הן נשים ערביות.
עאידה תומא סלימאן: כמה נשים מתוך השבע שראיינת היו ערביות?
<תמר דהאן: ארבע ערביות, שתיים נוצריות ואחת יהודייה.
עאידה תומא סלימאן: מה זה שתיים נוצריות?
<קריאה: נכון להיום יש תשע, מתוכן חמש ערביות.
עאידה תומא סלימאן: אתן לא מפסיקות להדהים אותי.
עאידה תומא סלימאן: ידעתי על שניים-שלושה מקרים.
<תמר דהאן: עוד חשוב לי לציין שאותן נשים שראיינתי פונות ומבקשות חנינה מנשיא המדינה, ועד כה קיבלו תשובת סירוב.
<תמר דהאן: המאפיינים מצביעים על כך כי המדינה מתבוננת על המקרים האלה כרצח לכל דבר.
<תמר דהאן: כלומר, נשים אלה מוגדרות כרוצחות.
<תמר דהאן: לפי עניות דעתי אין הכרה והבנה של המאפיינים הייחודיים של האוכלוסייה, כי מדובר בנשים נפגעות אלימות מצד בן זוגן, אשר מגנות על חייהן, שכן החברה לא סיפקה להן הגנה מספיק, למרות שהן ביקשו ופנו, וכן חסרה הכרה בתסמונת האישה המוכה, לפיה האישה חרדה לחייה ובטוחה שבן הזוג ימצא אותה בכל מקום אשר אליו תפנה או תברח.
<תמר דהאן: לפיכך אותן נשים מוצאות את עצמן מוכות לכל הפחות שלוש פעמים.
<תמר דהאן: הראשונה, על-ידי בן הזוג האלים, השנייה, על-ידי החברה שמתעלמת ממצוקותיהן ולעתים מאשימה אותן, והשלישית, על-ידי מערכת המשפט המרשיעה ומשלחמת אותן לבית סוהר לשנים רבות וממושכות.
<תמר דהאן: אני רוצה לשתף באשר למחשבותיי והמלצותיי לפרקטיקה ולשינוי מדיניות.
<תמר דהאן: ראשית, כמו שאני רואה את זה האחריות המרכזית בתפיסת החברה ומוסדותיה את נשים אלו מוטלת על רשויות המדינה, הן דרך חקיקה והן דרך הקצאת משאבים החל מפעילויות הסברה, מניעה וטיפול בתופעת אלימות במשפחה כלפי נשים, וכלה בלקיחת אחריות חברתית על מקרים של נשים שהביאו למותו של בן זוגן.
<תמר דהאן: לכן אני חושבת שיש לחולל שינוי חוקתי המכיר בקיומה של אוכלוסייה ייחודית זו, כך שהחוק יחייב לבחון באופן מעמיק את הרקע שקדם למקרה העבירה, להסתכל על התמונה הרחבה ולא להתמקד רק בתוצאה הסופית של מות בן הזוג, וזאת מתוך הבנה של מאפייני אוכלוסייה ייחודית זו, וכן הכרה משפטית וחוקית בתסמונת האישה המוכה.
<תמר דהאן: עוד אני מציעה להקים ועדת משנה או תת-ועדה שתבחן ותנתח את המקרים הקיימים.
<תמר דהאן: אתן מכירות טוב יותר ממני את סוגי הוועדות, אבל הרעיון כאן הוא ללמוד לחקור לעומק את המקרים שכבר התרחשו, לאלו ארגונים פנו הנשים, אלו מענים ניתנו, אלו מענים לא ניתנו, ובהתאם לכך להפיק לקחים.
<תמר דהאן: אני רוצה לסיים בציטוט של אחת המרואיינות - - -
עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת "להפיק לקחים", מאיזו בחינה את מתכוונת?
עאידה תומא סלימאן: ולאיזו ועדה את מתכוונת?
עאידה תומא סלימאן: ועדה משפטית שתדון במקרים האלה ותסיק מסקנות מבחינה משפטית על הטלת עונש או משהו כזה או שאת מדברת על ועדה שתדון - - -
מיכל רוזין: שינוי מדיניות בטיפול באלימות כך שהנשים לא יגיעו למצב הזה?
<תמר דהאן: השאיפה שלי זה גם וגם.
<תמר דהאן: אני חושבת שעדיין יש לבחון את המקרים הקיימים של אותן נשים, לבחון מחדש ולראות איך המערכת המשפטית התייחסה אלין והאם ניתן להקל בעונשן.
<תמר דהאן: כמו שציינתי הן מבקשות חנינה ועד כה הן סורבו, ולחשוב מבחינה חוקתית בכלל.
מיכל רוזין: קדימה ואחורה.
<תמר דהאן: בדיוק.
<תמר דהאן: אני רוצה לסיים בציטוט של אחת המרואיינות.
<תמר דהאן: זה ציטוט מתוך יותר מ-200 ציטוטים שמוצגים בעבודת המחקר שביצעתי.
<תמר דהאן: הוא הולך עמי, ואותי אישית הוא מניע לפעולה.
<תמר דהאן: "נכון, מגיע לי עונש, אני לקחתי נשמה של בן אדם.
<תמר דהאן: התכוונתי לקחת אותה מרוב שכאב לי ואף אחד לא ענה לי, אף אחד לא עזר לי, אף אחד לא הושיט לי יד ואמר לי: וואלה, בואי הנה, אנחנו נעזור לך.
<תמר דהאן: במקום להאשים את המשטרה ובית דין שרעי, אני לקחתי את האחריות שלי, ומגיע לי עונש.
<תמר דהאן: ואיפה האחריות שלכם אתם, הכי חשוב שמנהלים את המדינה?
<תמר דהאן: מה אני אגיד לך, עצוב לי.
<תמר דהאן: ויש פה בנות, לא מתלוננות, ואומרים להן: למה לא התלוננתן?
<תמר דהאן: אז מה, הנה, התלוננו – מה עשו?
<תמר דהאן: מה עשו?
<תמר דהאן: מה התלונה תעזור במשהו?
<תמר דהאן: היא לא תעזור בכלום, כי פה לא מצדיקים כלום.
<תמר דהאן: לסיכום, אותן נשים שהורשעו ברצח או הריגה של בן זוגן לוקחות אחריות, מרצות מאסר שנים רבות בבית הסוהר נווה תרצה, ואנחנו כאן, לעניות דעתי, כי גם על החברה לקחת אחריות, לבחון מחדש את המקרים של אותן נשים שמרצות מאסר, ובנוסף למנוע את האלימות נגד נשים ואת המקרים הבאים.
<תמר דהאן: תודה רבה.
מיכל רוזין: תודה, תמר.
עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה, תמר.
עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד על העשייה.
עאידה תומא סלימאן: נגעת בנושא שאולי, כפי שאמרנו בהתחלה, זו זווית בנושא של אלימות נגד נשים שלא טיפלנו בה די עד עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהציטוט, לא במקרה מלווה אותך.
עאידה תומא סלימאן: זה ציטוט שעד כמה שהוא במילים פשוטות, הוא מביא את כל המורכבות של הנושא.
עאידה תומא סלימאן: יש בו את כל הדילמות שאפשר לחשוב עליהן, גם ההתלבטות והדילמה בין לקחת חיים של מישהו לבין שאני, הקורבן, אשרוד, גם הדילמה של תשלום המחיר עבור מה שנעשה, דבר שלצערנו הרב מקבלי ההחלטות לא עושים הרבה פעמים, כאשר הם מזלזלים באחריות שלהם, ויש את ההתלבטות הנצחית של כל הנשים, אפילו אם אני אפנה, האם אני אקבל תשובה או לא, ולצערנו בהרבה מקרים אין תשובה הולמת.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת אפשרות לנציגת מרכז המחקר, רינת, להציג לנו את העבודה שעשיתם בנושא, למרות שהיה מסמך ישן ב-2010, שקיבלנו גם אותו.
עאידה תומא סלימאן: למרות שהוא מסמך ישן, הוא עדיין רלוונטי וחשוב מאוד ולמדנו ממנו הרבה.