GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דבורה באומן: הבחורה או בחור לא נשארים לרגע לבד, לא עוברים לשום חדר, מקבלים את כל הטיפול המניעתי, התרופתי, הכל בבת עמי.
<דבורה באומן: לגבי המעקב, אנחנו משתדלים לעשות כמה שיותר מעקב, אבל פה אנחנו חוזרים לתקציבים.
<דבורה באומן: התקציבים הם תת מתוקצבים ואני לא צריכה לספר לכם שבית חולים הדסה הוא לא במצב הכי טוב כלכלית.
<דבורה באומן: זה סקופ חדש אבל הדסה משלים את התקציב של בת עמי כל שנה כי התקציב של משרד הבריאות לא מספיק.
<דבורה באומן: אנשים שעובדים שם הם אנשים חדורי שליחות, זה אנשים שחלקם, אני מדברת על הפרופסיה שלי, רפואה, הם אנשים מומחים עם קליניקות, מנתחים וכולי ובאמת שזה לא הכסף ולא שום דבר זה רק באמת שליחות ורצון לעזור.
<דבורה באומן: עוד שתי נקודות שאנחנו צריכים לעשות: קודם כל הנושא של מרכז אקוטי הוא עד שבעה ימים וזה אני מניחה שברור לגמרי מפני שגם נושא של טיפול תרופתי, מניעת מחלות, מניעת הריון ודברים פורנסים רובם אחרי שבעה ימים הולכים ומדלדלים ואפילו 72 שעות חלק מהדברים.
<דבורה באומן: אבל חלק מהנשים, בגלל כל הבעיות הפסיכופתולוגיות אינן יכולות ואין להן את הכוחות להגיע תוך שבעה ימים.
<דבורה באומן: הן מגיעות אחרי 10 ימים וחודשיים ויותר ויותר.
<דבורה באומן: וגם לזה צריך להיות מענה.
<דבורה באומן: המרכז האקוטי לא יכול לתת מענה.
<דבורה באומן: אנחנו עושים את זה בדרך העקיפה אבל אנחנו חייבים.
<דבורה באומן: ודבר נוסף, מאמר שיצא ממש עכשיו בסוף 2016 על התחלואה בדנמרק, 2500 נשים מעקב על התחלואה.
<דבורה באומן: הנשים האלו, בדקו רק נשים שם, לצערי, הן בסיכון פי שלוש לסכרת, פי שלוש לתחלואה לבבית, פי שש למחלות כבד, כנראה על רקע של אלכוהוליזם וכל מיני, ואני כבר לא רוצה להגיד את כל הרשימה.
<דבורה באומן: חייב להיות מעקב מוסדר אחר הנשים האלו, ללא ספק מעקב רגשי אבל גם מעקב רפואי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעדויות שאנחנו או הדברים שאנחנו שומעות גם ממנהלות המרכזים מעידים שוב על חוסר אחידות בדרכי פעולה ודרכי טיפול וזה מציב שוב את ההתרשמויות של הפונות עצמן, אבל זה עכשיו בא מהצוות המקצועי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שומעים שאין אחידות בדרכי טיפול.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר נסיה לנג, מנהלת מרכז טנ"א, בית חולים פורייה.
<נסיה לנג: המרכז שלנו קיים כבר 15 שנה, הוא הוקם אחרי המרכז בוולפסון בתור יוזמה מקומית של בית החולים כתוצאה מהצורך של תושבי הצפון לקבל בדיקה מהירה, טיפול רפואי וסוציאלי לאחר תקיפה מינית.
<נסיה לנג: אנחנו מקבלים את רוב ההפניות שלנו מהמשטרה או מגורמי הרווחה והחינוך.
<נסיה לנג: אבל אנחנו לא רק מרכז אקוטי, כתוצאה ממה שד"ר באומן אמרה, הנושא שלוקח זמן לנשים וילדים לפעמים לפנות לעזרה ולבדיקה החלטנו שאנחנו נהיה גם מרכז אקוטי וגם מרכז לא אקוטי באותו מקום, בחצר בית החולים פורייה.
<נסיה לנג: זאת אומרת, זה מקום מאוד פרטי, לא צריכים לעבור דרך המיון, באים לחצר בית החולים, אף אחד לא רואה אתכם בדרך, יש גינה מסביב, זה בית של 100 מטר מרובע עם מקום לשחק לילדים, חדר בדיקה, חדר לעובדת סוציאלית, חדר המתנה, מקלחת, שירותים, כל מה שבאמת צריך וחדר גם לנושא של מחקר.
<נסיה לנג: אנחנו שילבנו - - -
עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול שאלה שהיא לא רק לך ספציפית, אבל באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: אישה שלא הגיעה למשטרה ולא הגיעה למרכז סיוע, איך תדע שיש שירות כזה?
<נסיה לנג: לא.
עאידה תומא סלימאן: לא תדע.
<נסיה לנג: יש לנו באתר אינטרנט של בית החולים מופיע השם של המרכז שלנו.
<נסיה לנג: אנחנו עושים עבודת שטח עם גורמי הרווחה, עם מרכזי הסיוע, כל מרכז סיוע שבו אישה רוצה לעבור בדיקה הם יודעים להפנות אותה ישירות אלינו טלפונית - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל זה מה שאני אומרת.
עאידה תומא סלימאן: אם אישה לא מגיעה למרכז סיוע ולא מגיעה למשטרה, נאנסה, רוצה להגיע, היא לא יודעת שיש מרכז כזה מומחה לעניין.
<נסיה לנג: נכון.
<נסיה לנג: אם היא יכולה להסתכל באינטרנט ולכתוב מרכז לנפגעי תקיפה מינית בצפון יופיע השם שלנו.
<נסיה לנג: זה בגוגל מאוד פשוט.
<נסיה לנג: גם אם היא מתקשרת 1202 יגידו לה, את יכולה לפנות לבית חולים פורייה ולמסור להם את המספר טלפון שלנו.
<נסיה לנג: אין ספק שאנחנו צריכים לעשות יותר עבודת שיווק, אבל עצם העובדה שאנחנו פתחנו את עצמנו גם לא להיות מרכז אקוטי אז אנחנו נגישים לילדים, גם ילדים שלוקח להם חודש, חודשיים ושלושה ויותר יכולים להיבדק אצלנו בתנאים טובים, יש אצלנו גם ליצנים רפואיים.
<נסיה לנג: אבל אנחנו בתת תקציב ואם אני לוקחת חופש או אני חולה אז אין מי שיבדוק.
עאידה תומא סלימאן: תעשי מאמץ שלא תהיי חולה.
<נסיה לנג: אבל אני יוצאת עוד מעט לפנסיה אז מה יהיה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעוד עדות של רוני קרני.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, רוני.
עאידה תומא סלימאן: ואם אפשר באמת שתי דקות, לא נעים לי לחתוך אתכן.
<רוני קרני: זה מאוד קשה לרדד את כל המקרה שקרה לי לשתי דקות אני כבר אגיד.
<רוני קרני: אני רוצה להגיד דבר נוסף שלאורך כל הדיון, ואני יושבת פה מההתחלה, הרגשתי שדיברו מעליי ומעל הנפגעות וזה חרה לי.
<רוני קרני: אני ממש אקצר.
<רוני קרני: קוראים לי רוני, אני בת 30, אני נשואה לג'ו המקסימה שנתנה עדות לפניי.
<רוני קרני: הגענו לפה ביחד.
<רוני קרני: ב-10 ביוני 2015 נאנסתי בחתונה של מי שהייתה אז חברה מאוד טובה שלי.
<רוני קרני: לצערי, אין לי זמן לספר מה קרה ודווקא רציתי לספר מה קרה כי כשמספרים מה קרה קודם כל זה לא נהייה סוד ושנית, אי אפשר לדבר אחרי זה מעלינו.
<רוני קרני: אבל אני רק אגיד שנאנסתי אונס קבוצתי מאוד ברוטלי ושסוממתי.
<רוני קרני: אני בהכשרתי משפטנית, יצא לי לעסוק בעבודה עם נפגעות אלימות מינית, בין היתר במרכז תמורה של פרופסור יפעת ביטון ובמסגרות שונות.
<רוני קרני: ידעתי בדיוק מה לעשות כשזה קרה לי.
<רוני קרני: אני רק רוצה לציין בנוגע לסם שזה גרם לי לכך שלא יכלתי לדבר ולא יכלתי לזוז אבל לא התעלפתי וזכרתי הכל וכתבתי כאן שזאת קללה וברכה ואני באמת עומדת מאחורי האמירה הזאת.
<רוני קרני: אני אקצר, לצערי.
<רוני קרני: חברים לקחו אותי מהחתונה הבייתה ומהדרך אני זוכרת שהתקשרתי לאשתי והיא ישנה, היה אחת - שתיים בלילה ואמרתי לה בבקשה תחכי לי ערה בבית.
<רוני קרני: והיא חיכתה לי ערה בבית וסיפרתי לה בדיוק מה קרה ואני לא ציינתי את זה, אנחנו גרות ברחובות, אנחנו גרות חמש דקות מקפלן ונכנסנו למונית ונסענו לחדר ארבע בוולפסון.
<רוני קרני: בין היתר כי, כמו שאמרתי, עם ההכשרה שלי והניסיון שלי רציתי להיבדק בחדר אקוטי ובקפלן אין.
<רוני קרני: הגענו, נכנסנו מיד לחדר ארבע בלי תור, יש לציין.
<רוני קרני: עובדת סוציאלית, זאת לא היית את אתי, אבל אני לא זוכרת מי זאת הייתה, היא הייתה מאוד נחמדה, היא הכינה לי תה, זה ככה פיסות שאני זוכרת שהן איתי כבר לנצח.
<רוני קרני: אני זוכרת שהיה עיכוב בבדיקת השתן, כל הזמן אמרתי שסיממו אותי, אני זוכרת שהיה עיכוב אבל נלקחה בדיקת שתן לאיתור הסם.
<רוני קרני: הגיעה שוטרת סיור, התחלתי לספר לה מה קרה ואז היא אמרה לי שאם הייתי צועקת לעזרה לא הייתי נמצאת עכשיו בחדר ארבע.
<רוני קרני: אני אמרתי לה שאני לא מעוניינת להמשיך את השיחה איתה והיא יצאה.
<רוני קרני: בשלב הזה העובדת סוציאלית אמרה לי שאם אני לא מעוניינת להגיש תלונה אני יכולה לעלות למיון נשים ולהמשיך את הטיפול שלי שם - - -
עאידה תומא סלימאן: מתי זה קרה?
<רוני קרני: זה קרה ביוני 2015.
<רוני קרני: אז אמרתי, אוקיי, אני אגיש תלונה.
<רוני קרני: וכמובן שגם הכרתי את הסיפור של ג'ו שאנחנו ביחד כבר המון שנים.
<רוני קרני: על כל פנים אמרתי, אוקיי אני אגיש תלונה אבל יש לי רק בקשה אחת אני מבקשת שתגיע חוקרת ולא חוקר.
<רוני קרני: אחרי שלוש שעות הגיעה המשטרה, הגיעו שני חוקרים גברים.
<רוני קרני: העובדת הסוציאלית אמרה לי שזה או זה או כלום, או שאני מדברת איתם או שאני עולה למיון נשים, שוב.
<רוני קרני: דיברתי איתם, לצערי, הם התעסקו, אני מצטערת על הביטוי, בנקבי הגוף שלי, הם שאלו אותי אם גמרתי או לא, אבל באמת לא לשם כך התכנסנו.
<רוני קרני: לאחר מכן הייתי צריכה לחכות לרופא המשפטי, זה לקח שעות.
<רוני קרני: אני הייתי מותשת ומסוממת, נרדמתי על המיטה המאוד נוחה שיש בחדר ארבע.
<רוני קרני: אני מתארת לעצמי שרוב היושבים כאן לא היו בחדר.
<רוני קרני: החדר נעים, שקט, מבודד מקול לדעתי גם אקוסטי.
<רוני קרני: באמת מקום טוב ובטוח, ככה הרגשתי ויש לציין, יש שם תמונות, מאוד ידידותי ולא נראה כמו בית חולים.
<רוני קרני: בקיצור, נרדמתי על המיטה, אחרי מספר שעות מעירה אותי עובדת סוציאלית בברוטליות, היא אומרת לי שאני צריכה ללכת כי הגיעה עוד נאנסת.
<רוני קרני: אמרתי לה מה אני אמורה לעשות, היא אמרה לי תחכי מחוץ לדלת.
<רוני קרני: ישבתי ובכיתי מחוץ לדלת, אחות מיון ראתה אותי ונתנה לי לישון על מיטת מיון ריקה שהייתה.
<רוני קרני: עברו עוד כמה שעות, העירו אותי, הרופא המשפטי הגיע, הוא בדק קודם את הנאנסת הקודמת.
<רוני קרני: קראו לי, היא בדיוק יצאה, בכתה, היא הייתה נראית מזועזעת, מאוד פחדתי.
<רוני קרני: הרופא המשפטי נכנס, בדק אותי בדיקה מאוד מאוד קשה- - - על כל פנים הוא ביקש בדיקת שתן נוספת לגילוי הריון ואני אמרתי שאין שום סיבה, אני לסבית.
<רוני קרני: הרופא המשפטי הסכים איתי ושחררו אותי בלי.
<רוני קרני: קיבלתי פוסטינור ותרופות שונות.
<רוני קרני: בסך הכל בחדר ארבע הייתי שמונה שעות.
<רוני קרני: בחקירה שלי, בתיק, גיליתי מהחוקרים שבתיק הרפואי כתוב שסירבתי לבדיקת שתן, למרות שעשיתי בדיקת שתן לגילוי הסם, אבל התוצאות שלה לא היו בתיק הרפואי שלי.
<רוני קרני: כל מה שהיה כתוב זה שסירבתי לבדיקת השתן השנייה וכשהסברתי לחוקרים הם לא האמינו לי.
<רוני קרני: עוד היה כתוב בתיק הרפואי, לא היה שום סיכום של הרופא המשפטי, היו רק תמונות.
<רוני קרני: החוקרים הסתכלו על התמונות והיו צריכים - - - בסופו של יום התלונה שלי נסגרה מחוסר אשמה כי לא האמינו לי שסוממתי, לא הייתה כתובה בגיליון אבחנה לעניין החבלות שלי והמשמעות שלהן לעניין הסכמה או ההתנגדות שלי.
<רוני קרני: אם הייתי יודעת את כל זה לא הייתי טורחת לנסוע לחדר ארבע, אולי הכל היה נראה אחרת.
<רוני קרני: תודה לכם על ההקשבה.
<רוני קרני: אני סיימתי.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת, ואני מאוד מצטערת שזה הוביל בסופו של דבר לסגירת התיק ולא להאמין לך.
עאידה תומא סלימאן: אין לי גם את האפשרות עכשיו לברר את הפרטים אני אבקש אחר כך לקבל את העדות שלך ואת התאריכים ואני אברר מול החדר מה בדיוק קרה במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: ואני מצטערת, זה תמיד קשה לי לעצור מישהי שנותנת עדות.
עאידה תומא סלימאן: חברות הכנסת, תרצו להגיב, חברת הכנסת שלי?
מרב מיכאלי: רוני, תודה רבה לך.
מרב מיכאלי: אני באמת הספקתי רק חלק מהדיון, אבל על פניו, קודם כל מה שאמרה החברה מהקליניקה על זה שהפער בין החוזר המצויין והנכון של מנכ"ל משרד הבריאות לבין היישום שלו בשטח אולי פשוט, גברתי יושבת הראש, אולי אפילו הוועדה תארגן פגישת עבודה בשביל לנסות לגשר על הדבר הזה.
מרב מיכאלי: כי ברור שיש רצון נורא טוב מצד כולם ואיכשהו דברים בכל זאת נופלים באמצע.
מרב מיכאלי: אז אולי ננסה למצוא פתרונות מעשיים שדברים כמה שפחות יפלו.
מרב מיכאלי: כי אם החוזר הוא בסדר אבל היישום בפועל משתנה בין בית חולים לבית חולים והבקרה היא לא בקרה מספיקה ואני מבינה גם - - - טוב תיכף אני אגיד מילה על זה, על התקציב.
מרב מיכאלי: אולי אנחנו יכולות לעזור לגשר פה, פשוט לייצר פגישת עבודה עם הפורום גם של הקליניקה, גם של המרכזים, גם של בתי החולים ומשרד הבריאות ונראה מה אנחנו יכולות לסייע פה לשים גשר.
מרב מיכאלי: זה חבל פשוט חבל.
מרב מיכאלי: דבר שני, אני מבינה שבהעדרי דובר על העדר תקציב.
מרב מיכאלי: אז זה ממש בעיניי בלתי נסבל ובאמת לא יכול להיות ואני ממש אשמח שאתם תגידו לנו אם - - - הרבה פעמים אנחנו נתקלות פה בוועדה במצב המעוות שהנציגות עובדות ציבור במשרד הבריאות הן מוחלשות לרמה שהן לא מסוגלות להאבק על התקציבים.
מרב מיכאלי: אז כאמור, אנחנו, כמובן, נעשה מה שצריך רק באמת - - - משרד הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל מודה לכל אלה שהגיעו שניתנה להם את זכות הדיבור ואלה שלא הגעתי אליהם פשוט ראיתם כמה אני מאוד קודם כל מעריכה את ההשתתפות ומעריכה את ההבנה של חשיבות הנושא והרצון באמת לתרום כדי לקדם את הנושא.
עאידה תומא סלימאן: מצד שני אני מזועזעת מאוד מהעובדה שעד עכשיו משרד הבריאות לא החליט כמה הוא מקצה לנושא כל כך חשוב לחדרים האקוטיים כדי שימשיכו לפעול ואנחנו כוועדה, אני פונה באופן בהול גם לשר וגם למנכ"ל המשרד כדי ללחוץ לקבל תשובה מאוד ברורה בשבוע הזה כבר מה התקציב המוקצה לחדרים האקוטיים כדי להבין מה הולך להיות עם החדרים.
עאידה תומא סלימאן: ממילא החדרים סובלים מחוסר תקצוב, עכשיו אנחנו לא מדברים על חוסר תקצוב, אנחנו מדברים על אין תקצוב.
עאידה תומא סלימאן: כל עוד אין תשובה - - -
<זהר סער לביא: יש תקצוב רק ה- - -
עאידה תומא סלימאן: בעיני, כל עוד לא נקבע סכום ברור של תקציב שנכנס לתוך תקציב המשרד לחדרים האקוטיים ל-2017 אז אין תקצוב.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שנקרא תקנה אפס.
עאידה תומא סלימאן: אז עכשיו אנחנו רוצות לדעת כמה מקצה המשרד ואנחנו נפעל כדי לקבל תשובות, אנחנו נפנה למשרד.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודאגת גם כן מחוסר האחידות בשאלונים ובנהלים ובצורת הטיפול בין מקום למקום.
עאידה תומא סלימאן: זה לא גורע מהערכתנו לעבודה שנעשית, אבל אנחנו תמיד רוצות שהמצב יהיה הכי טוב מבחינת הטיפול.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה לשמוע שאנשי המקצוע במשרד כבר התחלתם את התהליך של לאסוף את השאלונים לנסות ליצור שאלון אחיד וגם לכתוב את הנהלים.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שהנהלים היותר ספציפיים והרגולציה לחדרים האקוטיים ייעשו גם כן כפרק מיוחד בתוך התכנית או הנהלים הכללים של טיפול המערכת הרפואית בנפגעות תקיפה מינית.
עאידה תומא סלימאן: הוועדה תבקש לקבל דיווח כל שלושה חודשים איך מתקדמים בתהליך הזה.
עאידה תומא סלימאן: וכאשר הנהלים יהיו מוכנים, כולל הרגולציה הקשורה בחדרים, אני אבקש שיובאו לוועדה ולא נשמע על זה בדיעבד כדי מה קורה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת ובטוחה שאתם אוספים את כל הגורמים כדי לשמוע מהם.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה רק שמרכזי הסיוע והמשטרה וכל הגורמים הנוגעים בעניין יהיו חלק מהתהליך של בניית הנהלים האלה ואשמח לקבל גם דיווח על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שמשרד הבריאות יקים מנגנון פיקוח ברור לעבודת המרכזים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, לא נחכה עד שתהיה תלונה כי לא כולם יודעים מה הסטנדרט שצריך להיות.
עאידה תומא סלימאן: אישה שמגיעה ומתלוננת לא יודעת איפה נעשו הדברים בצורה נכונה ואיפה לא נעשו.
עאידה תומא סלימאן: אז לחכות שהן יתלוננו - אני לא חושבת שזו דרך הפיקוח הנכונה.
עאידה תומא סלימאן: צריך לקבוע דרך ברורה של פיקוח ומנגנון ברור וגם מחזוריות מסויימת של בדיקה, איך מתנהלים הדברים בחדרים.
עאידה תומא סלימאן: ודבר אחרון, הנשים הערביות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה שיש אישה או רופאה אחת ערבייה שהיא מוסמכת ומוכשרת לקיים את זה, והבנתי שזה יותר לילדים, לא לנשים - - -
<קריאה: הרופאה היא בהדסה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז תתארו לעצמכם את כל שאר הנשים שצריכות להיבדק בשאר החדרים שממילא לא נגישים לכלל האוכלוסייה הערבית בגלל המיקום שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לעשות תכנית מיוחדת, להכשיר רופאות ערביות שיהיו נגישות לכלל המרכזים האקוטיים הקיימים ובבתי החולים בנצרת, איפה שיש שלושה בית חולים שיכולים להגיע אליהם נשים שם ולא לקבל שום מענה לבדיקות האלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה למשרד בכל הנושאים האלה ונשמח לקבל בסופו של דבר את תכנית ההכשרה שבניתם לשנה הזו, לפחות highlights , איפה תתקיים הכשרה, מה יהיה התוצר הסופי, כמה יוכשרו.
עאידה תומא סלימאן: על סדר-היום: שיח על רצח נשים - רגישות חברתית או גזענות.
עאידה תומא סלימאן: הדיון הזה מתקיים גם כחלק מהיום המיוחד נגד הגזענות, שיזמתי בכנסת, תחת המטרייה של השדולה נגד גזענות, שאני עומדת בראשה, עם חברת הכנסת מיכל בירן, שלצערנו, לשמחתנו – יש להם היום פריימריז במפלגת העבודה – זה נפל על אותם ימים, והיא לא תוכל להיות אתנו.
עאידה תומא סלימאן: נקווה שיהיו להם תוצאות שיתרמו לשיפור המצב הפוליטי במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: לא הייתי נכנסת עכשיו לבנות להם מצע חדש, אבל נקווה שהם יצליחו.
עאידה תומא סלימאן: היא לא אתנו היום, אבל היא שותפה לדרך הזו.
עאידה תומא סלימאן: ביום הזה יתקיימו דיונים בארבע ועדות כנסת – גם ועדת הפנים וגם ועדת החינוך וגם ועדת העבודה והרווחה וגם הוועדה שלנו מקיימות דיונים סביב נושא הגזענות מהיבטים שונים.
עאידה תומא סלימאן: לבקשתנו, ועדת הפנים תדון ביישום החלטות ועדת פלמור, בכל הנושא של שילוב יוצאי אתיופיה בחיים בישראל.
עאידה תומא סלימאן: גם ועדת העבודה והרווחה תדון בנושא של גזענות במקומות עבודה, ו-וועדת החינוך היום תדון בדוח או במחקר שעמותת אחותי עשו בנושא של סקסיזם וגזענות לילדות בבתי ספר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהיה חשוב לי להביא – כל מושב אנחנו מקיימים כנס או יום מיוחד בנושא של גזענות, כי לצערי הרב, זאת המגפה שחייבים לעצור אותה, לפני שהיא מתפשטת עוד יותר בחברה הישראלית, באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: גזענות כלפי האחר, כל אחד.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים זה כלפי האשה, לפעמים הערבי, לפעמים זה ממוצא אתיופי ולפעמים זה יהודי, חרדי.
עאידה תומא סלימאן: היא הולכת ומתרחבת, ולצערנו, מגיעה למקומות שבהם אפשר לראות את הסימנים בצורה הכי ברורה – לא רק בקרב הציבור אלא הרבה פעמים גם כן ובמיוחד על-ידי מקבלי ההחלטות ועל-ידי השתלחות של גם שרים לפעמים, ובמיוחד ראש ממשלה.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי זה מוביל להעמקת התופעה עוד יותר בקרב הציבור.
עאידה תומא סלימאן: כבר נאמרו הרבה אמירות שזעזעו אותנו.
עאידה תומא סלימאן: כבר היו מקרים שראינו אותם, של התייחסות גזענית כלפי חלק מהציבור.
עאידה תומא סלימאן: האחרון בהם, ראיתי אותו ברשת החברתית, ואתמול נפגשתי עם אותו אדם שעמד להיכנס לרחבת הכותל, והוא מסכנין.
עאידה תומא סלימאן: היו לו אורחים מחו"ל, והוא ניסה להיכנס.
עאידה תומא סלימאן: נמנע ממנו להיכנס לשם, ואז באיזשהו שלב שאל: למה, כי אני ערבי?
עאידה תומא סלימאן: המאבטח ענה לו: לא, כי אתה מסכנין.
עאידה תומא סלימאן: זה בכלל עלול להצחיק לרגע, אבל בואו נחשוב על זה.
עאידה תומא סלימאן: זה בכלל לא מצחיק.
עאידה תומא סלימאן: זה אפילו מתחיל להיכנס לתת קטגוריות.
עאידה תומא סלימאן: הגזענות אפילו מתחילה להיות נגד אנשים בתת קטגוריות – לא רק באופן כללי אלא עוד יותר ויותר באופן ספציפי.
עאידה תומא סלימאן: מה זה קשור לעניין של רצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: רצח נשים – תמיד אמרנו את זה – הוא רצח נשים, לא חשוב מאיזה רקע, לא חשוב מאיזו קבוצת אוכלוסייה האשה מגיעה או הרוצח מגיעה.
עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר היא נרצחת בהיותה אשה; היא נרצחת בגלל מאבקי הכוחות שקיימים לצערנו, או חוסר האיזון הקיים בכוחות המגדריים, והחשיבה ש-90% ממקרי הרצח במשפחה או על רקע מגדרי – אפילו 95% - הם נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: 99% מהרוצחים הם גברים.
עאידה תומא סלימאן: זאת המציאות הקיימת.
עאידה תומא סלימאן: במדינת ישראל – אתמול היתה לי ישיבה עם הוועדה המקצועית למעקב אחרי מקרי רצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: פעם בשנתיים או כל שלוש שנים נרצח גבר על-ידי אשה, וטוב שכך ולא יותר; אנחנו לא רוצים יותר.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, אנחנו רואים את התופעה של הידרדרות מאוד חזקה, במיוחד בשנה הזאת בעניין רצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: אז לכל מי שאומר, למה השיח על אלימות במשפחה הוא מתנקז ומדבר במיוחד על נשים – הנה קצת מהעובדות, כדי שיבינו למה אנחנו מדברים.
עאידה תומא סלימאן: שנים רבות התנועה הפמיניסטית במדינת ישראל – גם נשים יהודיות, גם נשים ערביות – נאבקו על כל מיני מושגים שהיה שימוש בהם.
עאידה תומא סלימאן: היה פעם שהתייחסו לרצח נשים – רצח על רקע רומנטי, ובאירופה ובעולם דיברו על רצח, מה שנקרא, פשע של תשוקה.
עאידה תומא סלימאן: כשהאשה היא ערבייה, מדברים על רצח על רקע כבוד המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד למה תמיד בעניין של רצח נשים צריך לקשור לפשע הכי נתעב של לקיחת חיים, מושגים מאוד יפים.
עאידה תומא סלימאן: פתאום הרצח בא עם כבוד, פתאום הרצח בא עם תשוקה.
עאידה תומא סלימאן: הרצח בא עם רומנטיקה, ואנחנו אומרות: אין דבר כזה.
עאידה תומא סלימאן: רצח הוא רצח, ואי-אפשר לצרף אליו מילים כאילו יפות, כי זה לא רק נותן לגיטימציה למעשי הרצח אלא גם כן מסלף את העובדה, למה הנשים האלה נרצחות.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת, כשיצאנו בהפגנה הראשונה של הנשים הערביות נגד רצח נשים ב-1992, ואני תמיד מספרת את הסיפור, כשהפגנו מול כפר שבו קרה מקרה רצח, ובעצם קיבלנו מכות, אנחנו הנשים המפגינות – גם מהצעירים שהיו בקשר עם הרוצח, ולא אהבו שבאנו להפגין, וקיבלנו מכות מהמשטרה, כי הפרענו לסדר הכללי.
עאידה תומא סלימאן: ובסוף ההפגנה, ההפגנה הסתיימה עם שלוש עצורות – כולן מהצד של המפגינים ולא מהצד השני.
עאידה תומא סלימאן: ואז רצינו לערער את המושג הזה של רצח על רקע חילול כבוד המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים המשטרה – ואז המפכ"ל, בזמנו, הוציא הוראה, לא להשתמש במונח הזה בכלל, אבל אתן פותחות עדיין את העיתון וקוראות את המושג הזה.
עאידה תומא סלימאן: כנראה, ההוראה הזו לא הגיעה לתקשורת הישראלית.
קריאה: קוראות וקוראים.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אבל בוועדה פה מותר לי לדבר בלשון נקבה, ואתם תצטרכו לחיות עם זה.
עאידה תומא סלימאן: עדיין משתמשים במושג הזה, ולצערי הרב, זה לא רק עניין של להשתמש במושג.
עאידה תומא סלימאן: למה אמרתי השיח על רצח נשים?
עאידה תומא סלימאן: כיוון שרוצות לדבר על זה פעם.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבדרך כלל בוועדה פה אנחנו צריכים לדבר על דרכי טיפול ובקרה על הגופים המבצעים ורעיונות לחקיקה.
עאידה תומא סלימאן: אולי הגיע הזמן גם שנדבר על שורשי הבעיה, ונדבר איך השיח מסביבה.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אשה יהודייה נרצחת במדינת ישראל, זה כתבה לשער העיתון, ופותחים בזה גם את השידורים.
עאידה תומא סלימאן: כשאשה ערבייה נרצחת, זה או בעמוד הרביעי או החמישי בעיתון, ואפילו מספר המילים הוא הרבה יותר מועט, והאשה היא נטולת פרטים – מפרסמים שם, אבל מי היא היתה?
עאידה תומא סלימאן: מה רצתה בחיים?
עאידה תומא סלימאן: האם עברה טלטלה בחייה?
עאידה תומא סלימאן: האם השיגה הישגים?
עאידה תומא סלימאן: הכול נעלם מהשיח הזה.
עאידה תומא סלימאן: היא הופכת להיות אלמונית.
עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר אף אחד לא זוכר תמיד את השמות.
עאידה תומא סלימאן: אולי אנחנו זוכרות את השמות האלה, אבל בסופו של דבר בציבוריות הישראלית לא יזכרו את השמות.
עאידה תומא סלימאן: אני גם חושבת, שההתייחסות הזו לנשים שנרצחות כאשר הן לא מהקבוצה של הרוב, כאשר מדברים על רצח נשים יוצאות אתיופיה או יוצאות חבר העמים, גם כן – הרבה סטריאוטיפים בשיח שמתקיים סביב הרצח הזה, יוצא, ואנחנו תופשים את עצמנו אפילו לפעמים נכנסים לתוך קבלת הסטריאוטיפים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לפתוח את זה, לדבר על זה, ולנסות לראות, האם השיח סביב רצח נשים הוא שיח שבא ממקום של כאילו רגישות תרבותית, ומה זה רגישות תרבותית?
עאידה תומא סלימאן: ברגע שמדברים על רגישות תרבותית, האם זה לא גם צורה לאפיונים שמשתמשים בהם כדי לומר: זה קורה בתרבות האחרת, זה קורה אצלם – לא אצלנו?
עאידה תומא סלימאן: והאם זה גורם לא רק להשפיע על השיח בתקשורת, אלא גם על היחס שמקבלת הקורבן במקרה הזה, ועל היחס של המערכת המשפטית?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפתוח קודם כל ולברך על הנוכחות של חברי וחברת הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: אני מאוד מסכים עם הדברים שאמרת בפתיחת הדיון הזה.
דב חנין: הם מאוד חשובים.
דב חנין: גם הניסיון שלי בתחומים אחרים מלמד על כך שבמצבים שבהם יש כמה מחלות חברתיות, יש מנגנונים שבהם משתמשים במחלה אחת כדי לחפות על מחלה אחרת, ואנחנו צריכים גם, מצד אחד, להבין את המנגנונים האלה, אבל מצד שני, להבין שהדרך היא לא להפסיק או להימנע מהתמודדות נחרצת עם המחלות בכל המישורים שלהן.
דב חנין: לא ייתכן מצב שעמדות בעייתיות ביחס לנשים, תקבלנה הצדקה וסוג של הגנה תחת כסות כלשהי של רגישויות תרבותיות או חברתיות כאלה או אחרת.
דב חנין: בעצם הדיבור הזה טומן בחובו אמירה גזענית, שאומרת שאם את אשה, ששייכת לקבוצה אחרת, את לא זכאית לקבל מהחברה את מלוא ההגנות שאשה צריכה לקבל.
דב חנין: לכן הגישה שלנו צריכה להיות גישה של אמירה שאומרת:
דב חנין: אנחנו כחברה נגן על נשים באופן מלא ושוויוני, בלי קשר לשאלה, לאילו קבוצות חברתיות הן שייכות.
דב חנין: אנחנו ניתן לכל אשה את ההגנה ואת השוויון שמגיע לה, ולא נאפשר לפגוע בה.
דב חנין: לא נאפשר להפלות אותה לרעה תחת איזושהי כסות בעייתית כזאת או אחרת.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת דב.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להזכיר לכולם, שהעניין של שיח זה לא משהו תיאורטי, שאנחנו מדברות עליו, כי בסופו של דבר – ואני נותנת דוגמה, ואפשר לתת עוד כמה דוגמאות – הנרייט אל-קרעה, שנרצחה לפני פחות מחודש בעירה רמלה, פנתה למשטרה לפני שנרצחה, ופנתה לרווחה לפני שנרצחה, והתלוננה על אלימות קשה, ואמרה שהיא מרגישה בסכנה.
קריאה: בהחלט כתבו עליה בעיתון, בתקשורת.
קריאה: זה לא משהו שהיה מוסתר.
קריאה: זה לא היה באותיות קטנות.
עאידה תומא סלימאן: זה לא היה באותיות קטנות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא כל הנושא של איך תפקדה המשטרה ואיך תפקדו ברווחה – צריך לבדוק לעומק, ואנחנו בודקים, אך מצד שני, השאלה שעולה – למה השוטר שישב שם, חשב שבכל זאת לנערה שמגיעה ומתלוננת על אלימות בבית, ומתלוננת על סכנה, עדיין אפשר לשלוח אותה לביתה.
עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק חשב, כשהוא שלח אותה הבית, ומה הניע אותו בכל זאת שהיא תתלונן ותלך?
עאידה תומא סלימאן: דיברנו בהרבה מהדיונים על תפקוד המשטרה במקרים האלה, אבל השאלה המהותית שאני רוצה לשאול דווקא בדיון הזה – האם לא כל שוטר ממוצע גם כן מושפע מהשיח הזה, שאומר שאשה ערבייה לא יכולה לצאת מהמסגרת – והיא עוד צעירה, נערה, וצריך שהיא תחזור תמיד לחיק המשפחה, כי ככה זה אצלם, ואין – הם יחפשו אותה, אבל השאלה, אם היתה מגיעה נערה יהודייה מתל-אביב, ממעמד הביניים והיתה מתלוננת – מה הפתרונות שהיו עולים בראש לשוטר או לרווחה, והיו מציעים אותם לנערה כזאת, והאם ההיצע רק עומד על העניין של מה קיים ומה לא קיים, או גם מה שקיים בראש של איש המקצוע שמקבל.
חנין זועבי: אני לא רוצה לדבר, אבל משפט אחד.
חנין זועבי: התשובה לשאלה – ואת מכירה את התשובה, זאת שאלה רטורית – זה הסלקטיביות ברגישות החברתית.
חנין זועבי: כלומר איפה צריך באמת להיות רגישים לזהות, לזכויות, לזכויות הקולקטיביות, למעמד המיוחד של הקולקטיב.
חנין זועבי: אנחנו מרגישים איפה יש אינטרסים פוליטיים ומעמד פוליטי – צריך להעניק מעמד פוליטי מיוחד לקולקטיב.
חנין זועבי: שם אנחנו לא רגישים תרבותית.
חנין זועבי: איפה שהרגישות החברתית, התרבותית הזאת פוגעת באינטרסים של החברה הפלסטינית, איפה שהיא יוצאת נגד אפילו הקונצנזוס של החברה.
חנין זועבי: הרי החברה הערבית אומרת: אנחנו לא רוצים את הרגישות הזאת, כי אנחנו מתייחסים אל הפשע הזה כפשע; לא כאל מסורת, לא כאל מנהגים.
חנין זועבי: אנחנו נותנים את התשובה, ולא רק הפמיניסטיות נותנות את התשובה.
חנין זועבי: גם אמא שלי, גם אח שלי, גם אבא שלי, גם הקהילה שאנחנו מכירים – יש קונצנזוס.
חנין זועבי: ההנהגה הערבית הפוליטית הציבורית, החברתית, הדתית אומרת יום ולילה: אנחנו מתייחסים לרצח של נשים כאל פשע.
חנין זועבי: לא כאל מנהג או מסורת.
חנין זועבי: מה שאמר דב – זו אף עליונות; לא רק גזענות מהצורה המשפילה.
חנין זועבי: עליונות, כי הפשעים האלה זה חלק מכם.
חנין זועבי: זה אתם.
חנין זועבי: אתם מזדהים עם הפשעים האלה.
חנין זועבי: מגיע לכם, אז תמשיכו.
חנין זועבי: לכן הסלקטיביות והרגישות התרבותית הזאת מבהירה שזה עניין לא של רגישות באמת אלא של ראייה מסוימת, שאומרת שטוב עם הפשע הזה ועם ההתפוררות החברתית הזאת, תמשיך להיות בחברה הפלסטינית.
עאידה תומא סלימאן: אני אתייחס לזה כזכות דיבור?
חנין זועבי: את יכולה.
חנין זועבי: אסתפק.
עאידה תומא סלימאן: הגב' סוריידה מנסור, מדריכה ביחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים, משרד החינוך, בבקשה.
<סוריידה מנסור: באתי היום כדי לומר שאנחנו פשוט לא יכולים במשרד החינוך לבד לעשות את השינוי, אבל מה שהשתנה לאור המצב הקשה שאנו נמצאים בו, שהשיח שלנו השתנה.
<סוריידה מנסור: המסרים שלנו היום הם מאוד ברורים.
<סוריידה מנסור: אין ויכוח, בלי היסוס.