GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: אז כן, זו השבטיות.
אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר עוד דבר אחד.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא יודעים, אבל לפעמים דווקא בלידות מוקדמות, בלידות של פגים יש פה אי - - - כי אתה גם לא מצפה לזה, זה קורה לך בפתאומיות ולפני הזמן וכדומה ואתה גם לא מחזיק את הילד, לוקחים את הילד, לוקחים אותו לאינקובטור וכדומה, ושם זה מחמיר.
אורלי לוי אבקסיס: ואז כשהם חוזרים הבייתה הם גם עובדים סיעודיים כי הם צריכים להיות כל הזמן כי הם גם האחים והאחיות בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: ושם צריך לשים גם את הדגש.
אורלי לוי אבקסיס: אני באמת הייתי רוצה לשמוע גורם מקצועי, אם יש התעסקות של משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: האם הם מתעסקים ביחד עם משרד הרווחה בנושא הזה, אם יש שיתוף במידע, האם יש איזשהי תכנית שבה הנשים האלו תקבלנה את הגב הזה ואת הרשת ביטחון לא ליפול לתוך החלל והכאוס הזה.
עאידה תומא סלימאן: אם תתנו לי באמת ככה לנהל את הדיון נגיע לשמוע גם את המשרדים הרלוונטיים.
<שושי הרץ: אני רוצה משפט אחד רק לסיום.
<שושי הרץ: למשל, נעשות מספר פעולות.
<שושי הרץ: אחת הפעולות שנעשית בתקופה האחרונה זה חיבור הקשר של דיכאון אחרי לידה עם היחידה למניעת אלימות במשפחה.
<שושי הרץ: כי היה מחקר שהראה שלפעמים כ-30% מהמקרים ישנו קשר, כמובן שזה בערבון מוגבל.
<שושי הרץ: אבל יש עבודה משותפת למשל עם זה.
<שושי הרץ: מדברים על זה במשרד, כן יש מדיוניות, לכן אני מתפלאת שאין כאן עוד - - -
עבדאללה אבו מערוף: אבל זה תלוי בקבוצות הסיכון- - -
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת- - -
<שושי הרץ: שנייה רגע, נעשות שם הכשרות גם לאחיות וגם לעובדים סוציאליים בקהילה.
<שושי הרץ: לפי הנוהל במקרים מסויימים יש חובה על עובד סוציאלי ללוות מקרים של נשים.
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, גיליתם שיש דיכאון אחרי לידה, מה אתם עושים?
עאידה תומא סלימאן: שנייה אורלי.
עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל כשמז
עאידה תומא סלימאן: מינה משרדים להופיע אצלי אני רוצה תשובות ואני רוצה תשובות ברורות.
עאידה תומא סלימאן: ואני מבינה, אם מבקשים ממך מהמשרד להגיע היו צריכים לתת לך לפחות נייר שאומר זה מה שאנחנו עושים: אחת, שתיים, שלוש, ארבע.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה שאת ניסית, התאמצת, אספת מידע פה ושם, אבל זה לא הולך ככה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין אישי, אבל אני מבקשת להעביר ואנחנו נעביר את זה בכתב.
עאידה תומא סלימאן: זה לא יכול להיות, זה היה - - - התשובות של משרד הבריאות היו יכולות לגרום לנו להתקדם הלאה בדיון הזה ולהסיק מסקנות מהדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אוהבת דיונים ראוותניים - - -
יהודה גליק: מדובר פה נושא של פיקוח נפש וודאי שעאידה אומרת הם מבטאים את כל התחושה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא מקיימת דיוני ראווה ואני לא חושבת שחברי הכנסת וחברות הכנסת התאמצו והגיעו כדי לעשות מן דיון כזה של חשיבה קולקטיבית וסיפורים אישיים.
עאידה תומא סלימאן: אלא אנחנו באמת רוצות ורוצים לקדם את הנושא ואת העשייה בנושא.
עאידה תומא סלימאן: לכן אני אעביר את המסר הזה באופן הכי ברור למשרד ואני מבקשת שתעבירו אותו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה- - - לא, לא, לא, שנייה, שנייה, אני מאוד מצטערת, אני מבקשת, מעכשיו אני רוצה לנהל את הישיבה בצורה שאני אקבל תשובות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הגענו לפה, אתן טרחתן והגעתן מרחוק, רוצים באמת להגיע למסקנות בנושא.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ואחר כך אני אפנה למשרד הרווחה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אעשה את זה מאוד מאוד קצר כי בסוף אני חושבת שהתשתיות, אני אומרת את זה בהרבה דיונים, אני מתנצלת מראש, גם פה בוועדה וגם בוועדה לזכויות הילד.
איילת נחמיאס ורבין: בכל הוועדות שבעיני, נקרא לזה מקיפות את מה שאני קוראת לו תפיסת המשפחה וגם לא משנה איזה משפחה זו, האם היא מורכבת משני גברים, שתי נשים, זה בכלל לא משנה.
איילת נחמיאס ורבין: תפיסת המשפחה היא מבחינתי - - - אני מנסה להסתכל על הדברים האלה בצורה כוללת ובעיני מבחינה חברתית ומבחינה מעשית ומבחינה ממשלתית בעיקרון היו את כל התשתיות שנועדו לטפל בזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מסכימה איתך במקרה, אורלי, לגבי מידת היכולת, למשל בטיפות חלב, לזהות אם אמא היא במצוקה.
איילת נחמיאס ורבין: זה נורא תלוי באמת בכמה זמן מקצים לכל אחות עם כל ילד.
איילת נחמיאס ורבין: זה תלוי ברופא, כן, זה תלוי גם ברופא המשפחה, כמה זמן נותנים לו כשהאמא מגיעה עם הילד.
איילת נחמיאס ורבין: צריך לזכור, הרי אנחנו מדברים על דיכאון לאחר לידה, אנחנו מדברים בעיקר על השנה הראשונה אחרי לידת הילד והמצוקה שם היא גדולה ממקומות שאתה בכלל לא מבין ואז באמת, אורלי, אני אעבור למה שאנחנו מדברות עליו בינינו הרבה, שוויון הזדמנויות.
איילת נחמיאס ורבין: כי מי שיש לה משאבים אז מערך התמיכה סביבה הוא מאוד מאוד גדול ואז היא גם יכולה לפנות לרופאים נוספים ולהעזר בעוד גורמים.
איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת, למה המדינה ויתרה על טיפת חלב ראויה לשמה כמו שצריך בתל אביב?
איילת נחמיאס ורבין: אין שום בעיה שאחיות טיפת חלב, אני אומרת את זה באמת, בחוויה האישית שלי, שאחיות טיפת חלב ישימו לב מה קורה לאישה.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו מה מדהים?
איילת נחמיאס ורבין: הרי דיכאון אחרי לידה הוא לא מגיע מהשלב שבו נולד התינוק, האמא יוצאת מחדר לידה, רגע מחייכת, היא מאוד מאוד מתעייפת ואחרי זה היא מגיעה לשיחה, חס וחלילה, ליחידה למניעת אובדנות.
איילת נחמיאס ורבין: הרי יש תהליכים באמצע, יש סימפטומים, יש חוסר בתאבון, יש המון דברים שמצביעים על דברים שאפילו היום אני יודעת להסתכל בדיעבד ולהגיד לעצמי, את יודעת, כפסע היה בינינו בכל מיני לידות בין להיות בדיכאון לאחר לידה ללא להיות בדיכאון לאחר לידה.
איילת נחמיאס ורבין: כי היה מישהו סביבך ויש את התשתית.
איילת נחמיאס ורבין: ואני לא מבינה, אני כל פעם חוזרת ואומרת את זה, אחיות לבריאות הציבור, כל העניין הזה, זה בסוף המסד שעליו נשענת כל התמיכה הקהילתית הזאת, לא צריך ללכת לחפש הרבה.
איילת נחמיאס ורבין: זה מתסכל, אני יודעת, והפעמון מסכים איתי.
איילת נחמיאס ורבין: זה מתסכל, זה באמת מתסכל.
איילת נחמיאס ורבין: כי אתה רואה את הדבר הזה ואתה אומר לעצמך לא יכול להיות שאי אפשר היה למנוע את האובדנות הזאת ולא יכול להיות שלא היו אנשים ליד הנשים האלה במצוקה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה כן להגיד רק דבר אחד אחרון.
איילת נחמיאס ורבין: אני כן מוצאת שליווי ותמיכה קהילתית בפרויקטים הקהילתיים יש להם ערך בעיני ממש בלתי רגיל.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, יש פרויקטים של אמהות לאמהות ויש פרויקטים של סבתות בהשאלה.
איילת נחמיאס ורבין: זה דבר מדהים.
איילת נחמיאס ורבין: זה שיש מישהי יותר מבוגרת ממך לידך, במיוחד בלידה ראשונה שנמצאת שם.
איילת נחמיאס ורבין: אבל את זה המדינה, תסלחו לי, גם לא יודעת לתקצב בצורה הולמת.
איילת נחמיאס ורבין: אז אם לפחות אנחנו אומרים, טוב אנחנו ויתרנו על אחיות בריאות הציבור שזה פחות או יותר מה שקורה אז לפחות שיתנו לארגוני המגזר השלישי המדהימים האלה, ששם יש נשים שלוקחות על עצמן עוד משימה, להיות עוד הפעם אמא, להיות עוד הפעם סבתא.
איילת נחמיאס ורבין: תנו להם לפחות את הכלים, תנו להם את המשאבים לעשות את זה.
איילת נחמיאס ורבין: ברור לי לגמרי שנוכל למנוע הרבה יותר נשים בדיכאון לאחר לידה וזה דבר מאוד מאוד חשוב.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, צריך להגיד משהו, עאידה, אני נתקלתי בדבר ממש מדהים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מלווה את המחלקה, את החטיבה לילדים ונוער בבית החולים גהה.
איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים המטורפים שאני גיליתי, ממש באמת, שלפעמים מגיעים לשם תינוקות והתינוקות מגיעים לשם - - - מדוע התינוקות מגיעים לשם?
איילת נחמיאס ורבין: זה בדרך כלל מקור הבעיה אצל האם.
איילת נחמיאס ורבין: לא תמיד זה נשים שהן עצמן באמת פגועות נפש או מתמודדות נפש, זה לא אוטומטי, זה לא חייב.
איילת נחמיאס ורבין: וזה אגב, אחד מבתי החולים היחידים בעולם, יש עוד בית חולים אחד בניו יורק שמטפל בתינוקות.
איילת נחמיאס ורבין: ופה בישראל, פה יש לנו מוקד של ידע כזה מדהים שעוד פעם אני אומרת, בספקטרום הזה, לא צריך להיות מייד קיצוני.
איילת נחמיאס ורבין: לא כל תחושה רגשית של עצב היא מייד דיכאון לאחר לידה, אבל אנחנו צריכות באמת באמת להשתמש, יש פה כלים ויש פה ידע ובאמת בסך הכל צריך לתת את הכלים הנכונים וגם אני אוכל להצטרף למחאתה של יו"ר הוועדה, משרד הבריאות היה צריך להפגין פה הרבה יותר נוכחות.
יהודה גליק: אני חושב ש - - - שמשרד הבריאות יש פה - - - תראו, אחת הבעיות שחוזרת פעם אחר פעם בכל המקרים שראיתי של דיכאון אחרי לידה זה עד שאת מודעת שאת נמצאת בדיכאון אחרי לידה זה כבר מדיי מאוחר.
יהודה גליק: לא הרופא ולא האחות, הבעל נמצא בבית, הבן זוג, הבעיה שאין מודעות.
יהודה גליק: העובדה שצריך לעורר את המודעות לעניין הזה.
יהודה גליק: להגיד, אדון בעל, אדון בן זוג, תאיר, יש פה פעמון מצלצל, יש פה נורות אדומות שזועקות.
יהודה גליק: והבעלים או בני הזוג בכלל לא מודעים לזה.
יהודה גליק: להעלות את הנושא של המודעות לנושא ולא להתבייש בנושא.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, יש הרבה אנשים מכובדים שגם עושים בשטח שהגיעו לדיון כדי להגיד את דבריהם ואם נמשיך ככה אנחנו לא נגיע אליהם.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת עכשיו רק למי שאני נותנת את זכות הדיבור כדי להתקדם וכדי לדעת.
עאידה תומא סלימאן: הכעס שלי בעניין משרד הבריאות כי אני אומרת לכם, אנחנו עכשיו מגששות בחושך ומנסות להבין מה קיים בשטח.
עאידה תומא סלימאן: במקום שהיה מגיע לפה מידע ואומרים לנו, תראו, זה מה שאנחנו עושים ואז אנחנו מבינות מה חסר.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו זה קשה לבנות את הדיון בצורה כזו, אבל ננסה לדלות מידע מגורמים אחרים גם כן.
עאידה תומא סלימאן: גברת אפרת שרעבי, סגנית מנהלת השירות לרווחת הפרט והמשפחה, בבקשה גברתי.
<אפרת שרעבי: שלום רב, אז קודם כל כמו שהובהר פה, תופעת הדיכאון אחרי לידה היא אוניברסלית, חוצת מגזרים, חוצת מצב כלכלי והיא לא מאפיינת בהכרח רק את הפונים למחלקות לשירותים חברתיים, ולכן מן הסתם, הפתרון צריך להיות כזה שיפנה לכל הנשים בחברה.
<אפרת שרעבי: במחלקות הרווחה העובדים הסוציאליים מוכשרים לזהות כל מיני סוגים של מצוקה באשר הם ולא באופן ייעודי לדיכאון אחרי לידה, גם בדגש לנשים עצמם.
<אפרת שרעבי: זאת אומרת, הראייה היא גם את הנשים עצמן וגם בזיקה לילדים שלהן, האם הם - - -
עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי את המשפט הראשון.
עאידה תומא סלימאן: הם מוכשרים לזהות כל מיני מצוקות, אבל לא באופן ייעודי לדיכאון אחרי לידה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, הם מוכשרים לזהות דיכאון אחרי לידה או לא?
<אפרת שרעבי: העובדים הסוציאליים מעצם ההכשרה שלהם מטפלים בכל מיני סוגים של מצוקות.
<אפרת שרעבי: אנחנו למשל, בשירות שלנו, מטפלים גם בנפגעי כתות אז יש לנו איזשהי ציפייה שעובדים סוציאליים אנחנו נעזור להם לסימני זיהוי יוכלו לזהות גם מישהי נפגעת כתות שמגיעה אליהם ויוכלו ככה כל מיני איתותים.
<אפרת שרעבי: יש כל מיני סימנים של מצוקה שאישה יכולה, בבואה לבקש סיוע במחלקה לשירותים חברתיים שאמורים להדליק נורות אזהרה - - -
<קריאה: אבל את מניחה שהיא יודעת להצביע - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, היא מתכוונת אם היא באה למשהו אחר אפשר לזהות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו במקרה הספציפי הזה לא מדברים על reaching out, אנחנו מדברים על נשים שמגיעות לרווחה ואז אפשר לזהות.
<אפרת שרעבי: אז אם אישה באה לבקש מועדונית לילד שלה ועל הדרך העובדת הסוציאלית שמה לב שהיא במצוקה כזאת או אחרת אז היא יכולה אגב העניין להושיט לה איזשהו סיוע במסגרת מה שניתן במחלקות לשירותים חברתיים.
עאידה תומא סלימאן: שזה?
<אפרת שרעבי: אז זהו, במקרה של דיכאון אחרי לידה, מכוון שמדובר במחלה ומכוון שמדובר באיזשהו סיוע רפואי שמתבקש, אני לא מדברת על ההיבטים הקהילתיים והתומכים אז הם יכולים לתווך אותה לשירותים נוספים שקיימים בקהילה, אם זה בריאות הנפש ואם זה הסתייעות במערכים של קופות החולים וכדומה.
<אפרת שרעבי: אין, העובדים הסוציאליים במחלקות לשירותים חברתיים לא ערוכים, לא מיומנים ולא מוכשרים לתת טיפול של שיחות או של טיפול תרופתי לנשים שסובלות מהבעיה הזאת.
<אפרת שרעבי: הם כן יכולים להתאמץ ולנסות לזהות שהיא במצוקה, לנסות לאתר מה היא המצוקה ולתווך אותן לשירות המתאים בקהילה.
<אפרת שרעבי: אין לנו במשרד הרווחה שירותים ייעודיים לטיפול בנשים בדיכאון אחרי לידה.
עאידה תומא סלימאן: לפחות התשובה היא מאוד ברורה.
אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר שיש לעבוד על שיתוף פעולה בין משרד הבריאות למשרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע מנציגי או נציגות קופות חולים.
עאידה תומא סלימאן: רחל פיש, מנהלת מחלקת בריאות הציבור במכבי.
<רחל פיש: שלום וברכה, אני מנהלת את התחום של בריאות האישה וטיפות חלב בתוך מכבי.
<רחל פיש: אני אנסה להאיר את עיניכם לגבי משרד הבריאות, אבל אני אדבר כאילו מתוך מכבי.
<רחל פיש: בשנת 2012 יצא נוהל של משרד הבריאות שדיבר על זה שחובה לתשאל נשים בשאלון ייעודי את הנושא של דיכאון לאחר לידה.
<רחל פיש: הנושא הזה נכנס לקופות החולים כעצם היותנו בטיפות חלב, נותני שירות של טיפת חלב וגם במשרד הבריאות.
<רחל פיש: מה שכן, לנו יש גם אחיות שמלוות את הנשים בהריון בעצם כי מרבית הנשים בהריון לא מטופלות בטיפות החלב, אלא מטופלות בקופות החולים.
<רחל פיש: בקופות החולים ניתן שירות שהוא לא בסל של אחיות ליווי הריון שנותנות מענה ואנחנו מתחילים את התהליך כבר בהריון.
<רחל פיש: כאשר אישה מגיעה לשבוע שבין 24 ל-28 אנחנו מתחילים את התהליך של זיהוי ואיתור דיכאון.
<רחל פיש: מה שידוע שכשאנחנו מתחילים את זה בהריון אנחנו יכולים כבר להביא ולנסות למצוא גורמי תמיכה כבר בהריון ובוודאי גם לאחר לידה.
<רחל פיש: אז אם אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על רצף טיפול שאני חושבת שהוא הדרך הכי נכונה, זה באמת להתחיל את התהליך בהריון, ללוות את האישה ללידה.
<רחל פיש: ויש נשים שבלידה צריכות עזרה, שמישהו יגיד, האישה הזאת סובלת מדיכאון בואו בחדר לידה תדעו מזה, תעשו עם זה משהו וכמובן אחר כך ללוות אותה אחרי לידה.
<רחל פיש: אם זה בטיפות חלב שלנו אז אנחנו, אבל אם זה בטיפות חלב של המדינה אז המדינה היא זאת שמאתרת אותן.
<רחל פיש: אני חושבת שהשירות של אם לאם הוא שירות מצויין, גם אנחנו בקופות משתמשים בו כאשר אנחנו צריכים עזרה - - -
עאידה תומא סלימאן: תיכף נשמע מהנציגה שלהם.
<רחל פיש: לא, אבל אני אומרת, המשמעות היא בעצם אנחנו הן אלה שמזהות, אנחנו הן אלה שיכולות לתת את המענה הראשונה.
<רחל פיש: אנחנו הכוונה לרופאים הפסיכיאטריים שיכולים לעזור.
<רחל פיש: לנו יש מערך של עובדים סוציאליים ואחיות שעובדות יחד.
<רחל פיש: אנחנו עובדים יחד.
<רחל פיש: בקופה אנחנו עובדים יחד.
<רחל פיש: כשהטמענו את הנוהל, כשהטמענו את כל התהליך זה עבודה משותפת של אחות ועובדת סוציאלית.
<רחל פיש: האחות היא כגורם הראשון ובמידה ואנחנו מאתרים או במידה ואנחנו חושדים במשהו יש לנו עובדת סוציאלית שאנחנו מפנים אליה.
<רחל פיש: וכמובן שאם אנחנו מאתרים סכנה, שיש שם שאלה שמראה על סיכון גבוה של התאבדות או משהו כזה אז אנחנו כמובן מערבים את הפסיכיאטר או איש מקצוע שצריך באמת לתת טיפול.
איילת נחמיאס ורבין: מה מידת ההענות של הנשים שאתן מבקשות לשלוח אותן לטיפול?
איילת נחמיאס ורבין: נניח, לא במקרים הקיצוניים דווקא - - -
<רחל פיש: אז זהו, זה מה שרציתי להגיד, שמאוד קשה - - - זאת אומרת, אם אנחנו מסתכלים, אתם יודעים שהשנה במדדי האיכות של משרד הבריאות, ונורא חבל לי שהם לא פה, זה נכנס כאחד ממדדי האיכות בטיפות החלב זה כמות התשאולים שמתשאלים נשים בהריון.
<רחל פיש: אז אני יכולה להגיד לכם שאנחנו במכבי לטיפות חלב שלנו מתשאלים קרוב ל-90% מהנשים.
<רחל פיש: לפחות אנחנו מתשאלים אותן, מדברים איתן על זה.
<רחל פיש: צריך לשאול את האישה מה שלומה.
<רחל פיש: כשהיא מגיעה עם הילד, ואת אמרת, אנחנו לא מסיטים את הטיפול רק לילד, אלא אנחנו שואלים את האמא מה שלומך.
<רחל פיש: זאת שאלה מאוד משמעותית כי רק משם אתה יכול כבר לקבל תשובות.
<רחל פיש: והנושא של להביא למודעות זה בנושא שאנחנו עושים סביב סדנאות.
<רחל פיש: לעשות סדנאות לאמהות, לעשות סדנאות להורים ולהגיד שאפשר לדבר על זה, שלכולם זה קשה, ואחת מביאה מהמקום שלה ומגיעה אז גם השנייה פתאום מעזה.
<רחל פיש: ולשאלתך, הנושא הזה, כאשר אישה נמצאת באיזשהו מצב של סטרס המקום הכי בטוח לה זה באמת המקום שהיא מכירה.
<רחל פיש: אז אם למשל טיפת חלב, יותר קל לה לבוא ולספר לאחות טיפת חלב.
<רחל פיש: יהיה לה מאוד קשה לבוא ולהגיד, יש לי בעיה, אני צריכה ללכת לפסיכיאטר.
<רחל פיש: לאחות טיפת חלב היא עוד איכשהו יכולה להגיד את זה.
<רחל פיש: וגם, אם היה לנו את הכלים באמת ואת הזמן לעשות איזשהו טיפול ראשוני, אני לא חושבת שאנחנו צריכים לטפל בפסיכוזה או בדיכאון עמוק, אבל לעשות איזשהו תהליך ראשוני, ואנחנו עושים את זה במידת האפשר.
<רחל פיש: אני מאוד מאמינה בזה.
<רחל פיש: גם אני פה כי אני חושבת שזה קריטי.
<רחל פיש: כשאחות שבמילא האמא באה אליה וזה לגיטימי להגיע לאחות ואפשר להגיע לאחות פעם בשבוע.
<רחל פיש: אני זוכרת עוד כשעבדתי במשרד הבריאות כשהגיעה אליי אמא כל יום ואני שואלת את עצמי למה היא מגיעה כל יום?
<רחל פיש: היא מגיעה כי היא צריכה להגיד משהו, אבל קשה לה להגיד את זה לאיש מקצוע, אבל פה זה לגיטימי.
<רחל פיש: אז אני בהחלט אשמח לנושא הזה.
<לירון אלמוג: חברת הכנסת עאידה, אני מהמשרד לשוויון חברתי - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע גם משירותי בריאות כללית ואז אני אתן לך.
עאידה תומא סלימאן: גברת חיה גוטמן, היא לא פה?
<לירון אלמוג: אני עורכת דין לירון אלמוג מהרשות לקידום מעמד האישה במשרד לשוויון חברתי.
<לירון אלמוג: אני רוצה להתכתב עם הדברים של חבר הכנסת גליק בקשר להעלאת מודעות.
<לירון אלמוג: אז אנחנו עובדים על זה בכמה מישורים.
<לירון אלמוג: קודם כל יצא קול קורא לקידום שוויון מגדרי שבתוך הקול קורא נרשמו 179 רשויות.
<לירון אלמוג: בתוך הקול קורא יש אפשרות ליום עיון.
<לירון אלמוג: אנחנו בכנס שקיימנו ב-18 לחודש במרכז השלטון המקומי נתנו דוגמאות לפעילויות שאפשר לעשות במסגרת היום עיון הזה.
<לירון אלמוג: זה רק פעילות אחת מתוך 28 פעילויות שקיימות.
<לירון אלמוג: באמת מה שדיברנו עליו זה העניין של דיכאון אחרי לידה, העלאת המודעות לדיכאון אחרי לידה.
<לירון אלמוג: בגדול כל הפעילויות שלנו הן מוקדשות רק לנשים, בצעד חריג אנחנו אפשרנו כניסה של גברים לתוך יום העיון הזה.
<לירון אלמוג: זה דבר אחד שאנחנו רוצים לעשות, שאנחנו עושים, זה כבר קורה.
<לירון אלמוג: דבר שני, יש אצלנו ביחידת ותיקים דבר שנקרא יחידות סגולה.
<לירון אלמוג: אלה מתנדבים שנמצאים בתוך הבתי חולים ונותנים לאזרחים הוותיקים את כל הזכויות שלהם.
<לירון אלמוג: אנחנו רוצים לעשות כזה דבר עכשיו, אנחנו עובדים עליו, בשביל נשים אחרי לידה, שיהיו שם בעצם יחידות סגולה לנשים אחרי לידה שיתנו להן מצד אחד את הידע שלהן על זכויות שמגיעות להן, עבודה, כל הזכויות שהן יהיו מודעות למה שמגיע להן.
<לירון אלמוג: ומצד שני להעלות את המודעות לגברים, לבעלים לשים את הנקודות האדומות האלה - - -
עאידה תומא סלימאן: בני הזוג.
עאידה תומא סלימאן: המילה הזו - - -
מרב מיכאלי: כל זמן שהן מתחתנות איתם זה נשאר בעל.
מרב מיכאלי: רוצות בני זוג אל תתחתנו.
עאידה תומא סלימאן: אולי בגלל שאני באה מתרבות שזה נקרא בערבית "זאווש" שזה בן זוג.
עאידה תומא סלימאן: אז זה מאוד קשה לי לשמוע את המילה.
<לירון אלמוג: אז לבני הזוג, אז באמת לתת להם סימנים כי הם האנשים.
<לירון אלמוג: להגיע לאחות, להגיע לרופא זה משהו שהוא נורא נורא רחוק.
<לירון אלמוג: צריך לגשת לבנאדם שנמצא - - - יש לי חברה שסבלה מדיכאון מאוד מאוד קשה ובעלה לא ידע לזהות את זה.
<לירון אלמוג: הוא בא הבייתה בערב והוא חשב שהיא עייפה ובגלל זה היא ישנה.
<לירון אלמוג: כל היום הוא לא היה.
<לירון אלמוג: צריך לתת לצד הזכויות הסוציאליות שאנחנו נסביר לנשים מה מגיע להן גם לתת לגברים רשימה של דברים שבעצם יעוררו אותם בשביל שהם יקחו.
<לירון אלמוג: כי כשאת בדיכאון את לא הולכת לרופא ואומרת, אני בדיכאון.
<לירון אלמוג: את יותר מדיי עמוק בתוך הדיכאון בשביל לעשות את זה.
עבדאללה אבו מערוף: קוראים לרופא הבייתה.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע שזו אחת מהאופציות שנתתם ליועצות לעשות עליהן פעילות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שכשיקבלו את התקציבים אכן הם יבצעו את התכניות כולל החלק הזה.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר ענבל ראובני, נציגת איגוד הפסיכיאטריה.
<ענבל ראובני: אני נציגת איגוד הפסיכיאטריה ואני מנהלת את המרפאה לבריאות הנפש בהדסה עין כרם, אבל הלב של העבודה שלי זה הטיפול בבעיות נפשיות שייחודיות לנשים.
<ענבל ראובני: אנחנו מטפלים בבעיות גם בהריון, אחרי לידה, סביב טיפולי פוריות, אובדני הריון בלידות שקטות.
<ענבל ראובני: יש מספר מועט מאוד של מרפאות ייחודיות כאלה מפוזרות בארץ.
<ענבל ראובני: אצלנו, יש אחת באיכילוב, אחת בתל השומר שזה בעיקר עניין פרסונלי ולא מערכתי.
<ענבל ראובני: מישהו שבלב שלו בוער לעשות את הדבר הזה ועושה את זה.
<ענבל ראובני: יש כמה דברים שרציתי להעיר.
<ענבל ראובני: גם ש-50% מהנשים עם דיכאון אחרי לידה מתחילות אותו כבר בהריון, ואנחנו חוזרים ואומרים דיכאון ודיכאון ודיכאון, אבל זה לא רק דיכאון, אלא ספקטרום רחב של הפרעות ובעיות כמו פוסט טראומה אחרי לידה והפרעות חרדה והזיהוי הוא לא כל כך פשוט כמו עצב ובכי וייאוש, אלא צריך כלים הרבה יותר משמעותיים.
<ענבל ראובני: ואני מסכימה על הדגש פה של חינוך, חינוך, חינוך של כל האנשים שנתקלים באישה, אם זה הגניקולוג במהלך ההריון, רופא הילדים אחר כך, אחות טיפת החלב, עובדת סוציאלית, כל האנשים האלה שקודם כל, הדבר הראשון זה לזהות את הסימנים.
<ענבל ראובני: אני כן רוצה להגיד שהסיבה, לצערי, עדיין במערכת הבריאות היום, הסיבה השנייה למוות אחרי לידה זה אובדנות כי זה חלק מדיכאון אחרי לידה ואנחנו לא מצליחים למנוע את זה.
<ענבל ראובני: ועדיין יש המון חסמים להגעה לטיפול.
<ענבל ראובני: החסמים יכולים להיות גם החסמים בזיהוי, החסמים של להגיע למרפאות.
<ענבל ראובני: רוב ההמתנה למרפאות בריאות הנפש היום היא המתנה דיי ארוכה.
<ענבל ראובני: השירות שאנחנו נותנים בהדסה, אישה שמתקשרת ואומרת שהיא בהריון ואחרי לידה היא מקבלת אינטייק ראשוני תוך יומיים שלושה.
<ענבל ראובני: אני נותנת את זה ופסיכולוגית שעובדת איתי זה כוח האדם שקיים, על זה זה מבוסס.
<ענבל ראובני: וזה קיים גם במקומות אחרים שעוד פעם, אמרתי, זה עניין פרסונלי ולא מערכתי.
<ענבל ראובני: אבל ברור לנו שהנשים האלה צריכות משהו אקוטי ולא יכולות לחכות חודש על שיתפנה תור לפסיכיאטר כזה או אחר בקופת חולים או במרפאה שלנו.
<ענבל ראובני: וכמובן, הסטיגמה שלצערנו עדיין, אפילו בדיון הזה, מרגישים אותה במובן הזה שאומרים, טוב יהיה יותר קל לבוא לעובדת הסוציאלית ולחברה ולבעל וזה.
<ענבל ראובני: נכון, אבל שירותי בריאות הנפש עכשיו נכנסו לתוך קופות החולים.
<ענבל ראובני: אנחנו כן מקווים שהסטיגמה הזאת תוסר וזה יהיה כמו ללכת לרופא המשפחה.
<ענבל ראובני: הוא יוכל להפנות לפסיכיאטר שלידו ולתת את השירות הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מקווים קודם כל שתהיה בריאות נפש ושהרפורמה תניב נגישות של בריאות הנפש לציבור ואז אולי נגיע למצב שזה טבעי ללכת לפסיכולוג.
<ענבל ראובני: אנחנו נותנים בריאות נפש, מנסים לתת לכמה שיותר.
<ענבל ראובני: חלק לא באים וחלק שאנחנו באמת מוגבלים בזמינות של המשאבים שלנו, בעיקר משאבי כוח האדם.
עאידה תומא סלימאן: אז את אומרת לי בעצם שזו החלטה שלכם להתנהג בצורה כזו ולפעול בצורה כזו, זה לא עניין מערכתי, אין משהו ברור מבחינת בית החולים או באופן כללי מערכת הבריאות בנושא הזה.
<ענבל ראובני: באופן כללי אין הנחיה לגבי קבלה של נשים בהריון ואחרי לידה באופן יותר מהיר, יעיל, לתת להן טיפול, אולי מה שאנחנו עושים זה התערבויות קצרות טווח בעצם כהתערבות במשבר במצב הזה שהיא נמצאת בו וכן אני קוראת להריון ולידה משבר.
<ענבל ראובני: זו לא הנחיה מערכתית, אלא זה בעצם יוזמה שלנו לעשות את הדבר הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמשכת את תשומת לבנו לעניין של הוראה כזו או אחרת שאולי חייבת לצאת.
עאידה תומא סלימאן: רות כהן-אדיב, רכזת פרוייקט אם לאם בקהילה.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש בנקודת זמן זו באמת כדי לייעל את הדיון, אם יש לכן הצעות קונקרטיות שאתן למדתן תוך כדי העשייה שלכן, אם יש לכן איזשהו מחסור שמאוד ברור לכן שאתן רוצות שאנחנו נדגיש אותו.
<רות כהן-אדיב: כן, לכן אני לא אלאה באמת מה צריך, רק מה קיים היום, מה קורה בעצם ליולדת.
<רות כהן-אדיב: יש לה את הפנטזיה על החופשת לידה שהיא תלך ותטייל עם התינוק את השקר שבקשר שהפרסומות מראות לנו את האמא אחרי לידה חטובה ועם הבקבוק ומחייכת והכל טוב.
<רות כהן-אדיב: ואז יש את הבום אחרי הלידה שפתאום היא קולטת, אוי, מה יהיה עם החופשת לידה שלי.
<רות כהן-אדיב: אז בעידן המודרני נמצאה בדידות כגורם סיכון ראשון לדיכאון אחרי לידה ובגלל זה בעצם קמו ארגונים.
<רות כהן-אדיב: הארגון הראשון שקם של אם לאם בשנת 1999 באוניברסיטה העברית על ידי מרשה קייטס.
<רות כהן-אדיב: כל הפעילות של הארגון הזה היא רק מתרומות שמגיעות מחו"ל.
<רות כהן-אדיב: הארגון הזה עובד בעיקר בירושלים ובבאר שבע.
<רות כהן-אדיב: ארגון נוסף שקם, אם לאם בקהילה, הוקם על ידי הגברת דפנה נוימן שהיא בעצם הייתה מדריכת אמהות, קורסים להכנה ללידה והיא קלטה שבעצם המשבר הגדול הוא דווקא אחרי הלידה שמגיעים אחרי הלידה ולא יודעים מה לעשות ואז יחד עם שדמות שזו מנהיגות בקהילה באורנים היא הקימה את התכנית של אם לאם בקהילה שזה ליווי ותמיכה לאמהות אחרי לידה, להכשיר רכזות שהרכזות אחר כך כל אחת הולכת ליישוב שלה - - -
עאידה תומא סלימאן: בואי תגידי לנו, אני מאוד מצטערת, אבל אי אפשר לעבור על ההיסטוריה כולה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: תגידי לנו מה אתן עושות עכשיו, לכמה נשים אתן מגיעות, מה החסמים העיקריים שאת רואה אותם.
<רות כהן-אדיב: מה שאנחנו עושות עכשיו, יש מספר מקומות שהתכנית עובדת, זה תלוי רשות.
<רות כהן-אדיב: אם הרשות חושבת שהתכנית חשובה אז היא מתקצבת את הרכזת - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה כאלה יש לך?
<רות כהן-אדיב: זה לא לי, זה קיים היום ב-40 יישובים.
<רות כהן-אדיב: אני יכולה לומר - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אני מתכוונת לעמותה לא לך.
<רות כהן-אדיב: קודם כל אנחנו לא עמותה וזאת בעייה בפני עצמה כי אין תקציבים.
<רות כהן-אדיב: זה תלוי רשות.
<רות כהן-אדיב: אם הרשות חושבת שזה חשוב היא שוכרת את הרכזת.
<רות כהן-אדיב: הרכזת היא פרילנסרית, היא מקבלת שכר מאוד - - - אני קוראת לזה החזר הוצאות- - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא עמותה זאת תכנית שהיא תחת איזשהו גוף.
עאידה תומא סלימאן: מי מנהל את זה?
עאידה תומא סלימאן: מי מדבר עם הרשות משווק את התכנית?
<רות כהן-אדיב: הרכזת עצמה שחושבת שזה חשוב הולכת לבקש מהרשות.
<רות כהן-אדיב: אין.
<רות כהן-אדיב: תכנית אם לאם בקהילה, כעיקרון, המנהלת נסגרה כי לא היו תקציבים.
<רות כהן-אדיב: מה שעכשיו אני עושה, אני עושה בהתנדבות.
<רות כהן-אדיב: אני לא באה משום מקום, אני באה מהתנדבות.
<רות כהן-אדיב: שנה שלמה אני עובדת על זה בהתנדבות.
<רות כהן-אדיב: סגרו את התכנית בנתניה, ריכזתי את התכנית בנתניה מכוון שלא היו תקציבים, סגרו את התכנית ברעננה כי לא היו תקציבים, סגרו בחדרה, סגרו בעמק חפר השנה - - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר, עכשיו אין תכנית, יש מיזם אישי של כל רכזת אם היא מצליחה להעביר את זה בתוך הרשות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר אין משהו בנוי וברור.
<רות כהן-אדיב: אנחנו בינינו, הרכזות, בקשר.
<רות כהן-אדיב: עשינו איזשהו כנס לאחרונה, בנובמבר, בהרצליה והזמנו את כל המתנדבות של הארץ.
עאידה תומא סלימאן: הייתם בקשר עם משרד הבריאות באיזשהו שלב ?
עאידה תומא סלימאן: ביקשתם תקצוב?
עאידה תומא סלימאן: ביקשתם שיקחו תחת חסותם את התכנית שלכם?
<רות כהן-אדיב: כן.
<רות כהן-אדיב: הקול קורא שהגיע דרך השרה, גילה גמליאל, הוא בעקבות הפנייה שלי.
<רות כהן-אדיב: אני רוצה להאמין שזה בעקבות הפנייה שלי.
עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי באופן מאוד ברור.
עאידה תומא סלימאן: פניתם למשרד הבריאות, היתה באיזשהו שלב בקשה שיתמכו בתכנית שלכם?
עאידה תומא סלימאן: ו?
<רות כהן-אדיב: ונאמר לי שזה לא תחת חסותם.
<אפרת שרעבי: אבל הם גם לא עמותה, זו בעיה.
<אפרת שרעבי: משרד ממשלתי יכול לתמוך במסגרת מבחני תמיכות - - -
עאידה תומא סלימאן: מחכים עד שהם מתמוטטים אז אין עמותה.
<רות כהן-אדיב: אין בעיה.
<רות כהן-אדיב: אני חושבת שכל הרעיון הזה צריך להיות כמו שדרך ביטוח הלאומי, חוק סיעוד לקשיש שיהיה חוק סיעוד ליולדת.
<רות כהן-אדיב: שתהיה מתנדבת, מתנדבות שיהיו רכזות שיכשירו אותן יחד עם עובדות סוציאליות, יחד עם אחיות.
<אפרת שרעבי: אני יכולה להעיר פה משהו?