GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איריס מנדה בן יעקב: התוכנית הזאת עלתה מפורום מצומצם, שדיבר על נערות על המפה, נערות בסיכון, ומשם עלה איזשהו צורך להפסיק לדבר על הפתולוגיה ועל מצבי סיכון, ואולי לעשות תוכנית כוללת, שכוללת מיניות בריאה, מתוך איזושהי חשיבה, שברגע שנדבר על מיניות בריאה, נמנע מצבים של אלימות, ובכלל תרבות שמאפשרת אלימות מינית.
<איריס מנדה בן יעקב: התוכנית הזאת, כדי להתחיל לראות מאיפה להתחיל, עשינו קבוצות מיקוד מכל הארץ, עם הרבה סקטורים, כדי לראות מה הצרכים, מה היחס שלהם לנושא של מיניות.
<איריס מנדה בן יעקב: התבססנו על מחקרים, על אנשים שעוסקים בתחום, מאוניברסיטאות, שישבו אתנו וחשבו מה כן, איך אנחנו הולכים לבנות את התוכנית הזאת.
<איריס מנדה בן יעקב: שיתפנו את מועצת תלמידים ארצית כדי לחשוב יחד אתם, מה הצרכים שלהם ומה הם היו רוצים, וישבנו בוועדת היגוי ארצית – בה היו בינינו חילוקי דעות, כי כל אחד בא מפריזמה אחרת, וכל אחד רואה את המיניות בצורה אחרת.
<איריס מנדה בן יעקב: לקח זמן עד שהגענו לשפה משותפת, וזה היה תהליך, ותהליך חשוב, שלקח כשנתיים, עד שהצלחנו לנסות לחשוב ולארגן לנו, מה היינו רוצים.
<איריס מנדה בן יעקב: בשקף אנחנו רואים את השותפים שלנו.
<איריס מנדה בן יעקב: חשוב לי לציין שנוסף למשרדי הממשלה, יושבים אתנו בפורום הזה, בקבוצות העבודה אנשים לגופם, דלת פתוחה, איגי, המעורר, דרור, בתי חינוך ועוד אנשים שיש להם עניין בחינוך, והם עוסקים בתחום – בבתי הספר ובכלל; ומרכזי הסיוע, שהם הגוף המפעיל של התוכנית.
<איריס מנדה בן יעקב: מה הייחודיות של התוכנית ובמה היא שונה משאר התוכנית שאנחנו עושים עד כה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה לא שלא נעשה – יש עשייה, אבל עדיין הדרך עוד ארוכה.
<איריס מנדה בן יעקב: התפישה היא תפישה חברתית אקולוגית, שתכף ארחיב עליה, שכוללת את כל מעגל חייו של הפרט.
<איריס מנדה בן יעקב: ברגע שאנחנו עושים שותפות בין משרדית, אנחנו מאגמים את המשאבים.
<איריס מנדה בן יעקב: כל משרד תורם תקציב.
<איריס מנדה בן יעקב: כידוע, התקציב שלנו אינו גדול, ולכן אנחנו מתחילים בתוכנית שהיא מתפתחת, כלומר בהתאם לתקציב בחרנו מספר ישובים – שני מחוזות – מחוז דרום ומחוז תל אביב, בשלב הזה- - -
מירב בן ארי: כמה ישובים?
<איריס מנדה בן יעקב: בחמישה ישובים נתחיל את התוכנית.
<איריס מנדה בן יעקב: בהתחלה רצינו הרבה יותר, אבל- - -
מירב בן ארי: דיברתם על שמונה.
<איריס מנדה בן יעקב: נכון, ונאלצנו לצמצם את זה בעקבות משאבים מוגבלים.
מירב בן ארי: זה תקציב של המשרד, של כל המשרדים?
<איריס מנדה בן יעקב: כל המשרדים תרמו את חלקם, מה שהם יכולים, ויחד עשינו איגום משאבים.
<איריס מנדה בן יעקב: כמובן, הג'וינט- - - עזרו לנו לתכלל את כל הדבר הזה ולתקצב אותו באופן יותר סביר, כי בסך הכול כדי לעשות תוכנית אחרת, צריך לבנות תוכנית.
מירב בן ארי: אם אני מבינה נכון, השתמשתם בתקציב קיים, לא קיבלתם תקציב נוסף לצורך התוכנית.
מירב בן ארי: כלומר אף משרד פה לא קיבל אקסטרה כסף.
<איריס מנדה בן יעקב: קיבלנו איזשהו תגבור לנושא הזה.
<איריס מנדה בן יעקב: לא הרבה, אבל קיבלנו.
<איריס מנדה בן יעקב: המטרה של התוכנית, ליצור שפה משותפת בין המשרדים לגבי לא מה לא עושים, כי יש לנו הרבה רעיונות של מה לא עושים במיניות, אבל מה כן עושים, זה אתגר.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו שואפים בתוכנית הזאת להשתמש בחכמת ההמונים – לא לעשות את זה לבד.
<איריס מנדה בן יעקב: גם אם נבוא לשטח עם איזושהי תוכנית כתובה, מי שיעזור לעשות אותה זה הישובים בהתאם לאוכלוסיית היעד ובהתאם למשאבים שקיימים בכל ישוב.
<איריס מנדה בן יעקב: התוכנית הזו, המטרה שלה בראש ובראשונה זה מניעה ראשונית.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כל הזמן מדברים פה על מניעה, והרבה פעמים אנחנו שמים פלסטר על פצע.
<איריס מנדה בן יעקב: פה אנחנו רוצים למנוע ולשנות את הנורמות ההתנהגותיות של בני הנוער ושל הקהילה כולה.
<איריס מנדה בן יעקב: וכמובן, לחזק התנהגות מינית בריאה ומיטיבה.
מירב בן ארי: מאיזה גיל זה?
<איריס מנדה בן יעקב: 10 עד 25.
מירב בן ארי: ואילו ישובים?
<איריס מנדה בן יעקב: נבחרו באר שבע, קריית מלאכי, ובמחוז תל אביב פתח תקווה נבחר ואור יהודה.
<איריס מנדה בן יעקב: ישוב ערבי נמצא כרגע בדיונים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו בודקים כרגע את מידת המוטיבציה, כי לבחור ישובים, אחד הקריטריונים היה לבדוק את מידת המוטיבציה של הרשות ואת היכולת שלה.
מירב בן ארי: גם הרשות שמה תקציב לתוכנית, או זה 100% מימון המשרדים?
מירב בן ארי: אז באר שבע, קריית מלאכי, ובמחוז תל אביב – אז חסר לי אחד.
<איריס מנדה בן יעקב: אחד ישוב ערבי, שכרגע אנחנו בדיונים.
<איריס מנדה בן יעקב: המטרות של התוכנית זה לשנות- - -
מירב בן ארי: בכל מקרה בחמישה יש שריון לישוב ערבי?
מירב בן ארי: כלומר אם לא ייצא בישוב זה, תלכו לישוב אחר במגזר?
<איריס מנדה בן יעקב: וגם התוכנית שנבנה, תתייחס מההתחלה למגזר הערבי.
<איריס מנדה בן יעקב: מטרות התוכנית זה שינוי עמדות והתנהגות אצל בני נוער המבטאות בריאות מינית, הכרה בזכויות מיניות שלהם ושל האחר והתנגדות לאלימות מינית, בהתאם לגילם, ומיסוד תוכנית ארצית בין משרדית, שיש לה גיבוי יישובי, ונשתמש גם במנגנונים קיימים בישוב, שיהיו לטובת התוכנית הזו.
<איריס מנדה בן יעקב: הגענו למסקנה שאי אפשר לבד.
<איריס מנדה בן יעקב: תכני הליבה – נדבר על התפתחות גופנית, רגשית, חברתית, זהות מגדרית ונטייה מינית, דימוי עצמי ודימוי גוף, זוגיות ומערכות יחסים, ערכים ונורמות.
<איריס מנדה בן יעקב: כמובן שלאלה, של מה כן ושכוללים בריאות, גם ניגע במניעת אלימות מינית ובהתנהגויות קצה כמו צריכת זנות ועוד נושאים שאנחנו מעוניינים לקדם, אבל באמצעות קודם כל לדבר על בריאות מינית, כלומר על מה כן.
מירב בן ארי: זה הולך להיות בתוך בית הספר?
<איריס מנדה בן יעקב: זה הולך להיות בתוך בית הספר.
<איריס מנדה בן יעקב: זה הולך להיות אחרי הצהריים ברווחה בבתים החמים.
<איריס מנדה בן יעקב: תכף משרד הרווחה יפרטו.
<איריס מנדה בן יעקב: זה הולך להיות בתנועות הנוער.
<איריס מנדה בן יעקב: זה הולך להיות מול הורים, כלומר אם יש מבנים קיימים של למידת הורים או בתי ספר להורים, זה הולך להיות גם שם.
<איריס מנדה בן יעקב: בכל מבנה וכל פלטפורמה שיש, יישובית, נכניס את התכנים האלה.
<איריס מנדה בן יעקב: חוץ מזה, גם נעשה פרסומות – אציג את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: כשאנחנו מדברים על המודל האקולוגי – זה החדר של נער מתבגר, אז קודם כל ילדים ובני נוער יקבלו חינוך למיניות, למגדר.
<איריס מנדה בן יעקב: נקיים שיח רלוונטי עם מבוגר משמעותי.
<איריס מנדה בן יעקב: נכשיר כמה שיותר מבוגרים משמעותיים, שיהיו מסוגלים לדבר על מיניות, וכמובן נפגעי ונפגעות תקיפה מינית לתמיכה – גם בשירותי הרווחה אבל גם במרכזי הסיוע.
<איריס מנדה בן יעקב: ברמת המעגל הקרוב – מורים, הורים, אנשי מפתח בקהילה יקיימו שיח משמעותי על אלימות ואלימות מינית.
<איריס מנדה בן יעקב: הם יהיו שותפים פעילים ויגבו את התוכנית הזאת, וזה מאוד חשוב, ויהיו עם ילדים ובני נוער, כפי שאמרתי, במסגרות של תנועות נוער ובפורומים – יהיו פעילים בתהליכי שינוי במסגרות ובישוב.
<איריס מנדה בן יעקב: במסגרת הקהילה, התושבים, ננסה עד כמה שאפשר – אם, נגיד, יש סיירת הורים, הם יהיו שותפים פעילים בתהליך של חיזוק נורמות חברתיות, של בריאות מינית.
<איריס מנדה בן יעקב: אנשי מקצוע בקהילה ירכשו ידע וכלים, ויובילו תהליכי שינוי נורמות במסגרות זיהוי ואיתור נפגעים ונפגעות.
<איריס מנדה בן יעקב: ואחרון חביב, ואחד המרכיבים הכי חשובים זה חתירה לשינוי השיח הציבורי והתקשורתי המתנגד לאלימות מינית, ומעודד נורמות של בריאות מינית.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מקווים לצאת בקמפיינים, שתהיה נראות יישובית ובריאות מינית.
<איריס מנדה בן יעקב: מהמעגל הקרוב אנחנו עוברים לקהילה.
<איריס מנדה בן יעקב: כפי שאנו רואים, תהיה מתכללת יישובית בכל ישוב.
<איריס מנדה בן יעקב: לצורך זה נועד התקציב.
<איריס מנדה בן יעקב: המתכללת תתכלל בין כל משרדי הממשלה ובפלטפורמות הקיימות בישוב, כלומר אם יש מרכזי סיוע או גופים שיכולים לעזור – עיר ללא אלימות, המתכללת תעשה את כל זה.
מירב בן ארי: היא עובדת של מי, המתכללת?
<איריס מנדה בן יעקב: של משרד החינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מובילים ומתכללים את כל הסיפור הזה, והמתכללת היא זו שבעצם תתכלל בין משרדי הממשלה.
<איריס מנדה בן יעקב: בכל ישוב פרטנו, מה כל משרד יעשה.
<איריס מנדה בן יעקב: רק אתן דוגמה של משרד החינוך – ההובלה תהיה על-ידי מנהל בית ספר בביצוע היועצת וצוות מטעמה.
<איריס מנדה בן יעקב: נכשיר ונלווה צוותים.
<איריס מנדה בן יעקב: גם נעשה הדרכות על הדרכות.
<איריס מנדה בן יעקב: עד היום עשינו השתלמויות, אבל מסתבר שהשתלמויות זה לא מספיק.
<איריס מנדה בן יעקב: אם מורים בשטח עדיין נתקלים בכל מיני קשיים, ולפעמים המציאות עולה על כל דמיון – ומה שיקרה זה שהצוות, נעשה לו הדרכה על הדרכה לאורך כל השנה, שיעביר את התוכנית.
<איריס מנדה בן יעקב: יתקיימו סדנאות ושיעורים לתלמידים, תהיה נראות בבית הספר, כלומר יהיו פוסטרים.
<איריס מנדה בן יעקב: תהיה שפה שהיא שפה נראית, וכמובן מנהיגות בני נוער – לא נפסח עליהם.
<איריס מנדה בן יעקב: הם מאוד חשובים – גם ברמה הבית ספרית וגם- - -
מירב בן ארי: זמנים – מתי נתחיל?
<איריס מנדה בן יעקב: בספטמבר, עם תחילת שנת הלימודים.
<איריס מנדה בן יעקב: כמובן, לפני כן נעשה מיפוי יישובי.
<איריס מנדה בן יעקב: לפני כן נעשה את כל ההכנה המסיבית לקראת התוכנית הזו, אבל התוכנית עצמה תחל בספטמבר.
מירב בן ארי: לפני שנעביר למשרד הרווחה, תהיה אותה מתכללת, שהיא זו שאמונה על הקשרים בישוב של כל המשרדים הרלוונטיים, ובעצם החומר הלימודי – אתם כותבים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כותבים, יחד עם כל הגורמים גם מהמגזר- - -
מירב בן ארי: כן, זו העבודה שאתם עושים.
מירב בן ארי: בעצם זה יכול לבוא גם באמצעות המורה, אבל גם באמצעות המדריך בתנועה וגם באמצעות האמא בבית החם?
<איריס מנדה בן יעקב: בדיוק.
<איריס מנדה בן יעקב: אני גם רוצה לתת דגש, שהנושא של המגדר ילווה את כל הנושאים האלה כחוט השני.
<איריס מנדה בן יעקב: לכן גם אושרה יושבת לידי.
<איריס מנדה בן יעקב: זה מבחינתנו הבסיס, הליבה ההכרחית.
מירב בן ארי: אושרה, רוצה להוסיף משהו?
<אושרה לרר שייב: את התוכנית שלנו נעביר למורים ולמורות בבית הספר, שיעברו הכשרה לזה.
מירב בן ארי: הכשרה ספציפית לתוכנית הזן.
מירב בן ארי: איך זה יקרה, אגב?
מירב בן ארי: יש לזה שם?
<איריס מנדה בן יעקב: כן – מיניות במרחב מוגן.
מירב בן ארי: אצלנו כתוב: בטוח.
<איריס מנדה בן יעקב: כפי שאמרתי, התוכנית הזו מתפתחת, ויכול להיות שתשתנה עם הזמן.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין – נאמר שהתוכנית עובדת מעולה.
מירב בן ארי: זה פילוט?
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לא אוהבים את המילה פילוט.
מירב בן ארי: גם אני לא.
מירב בן ארי: לכן שאלתי.
<איריס מנדה בן יעקב: זה פעימה ראשונה, בהתאם לתקציב שיש לנו.
מירב בן ארי: אבל השאלה, אם עכשיו יש רשות שרוצה את התוכנית, היא יכולה לקבל?
מירב בן ארי: אומרת: אני אממן אותה.
<איריס מנדה בן יעקב: היא יכולה לקבל אותה, אבל נצטרך אנשים שיעזרו – נצטרך לחשוב על זה.
מירב בן ארי: כי אם לצורך העניין, את עושה פה תוכנית, משלבת חמישה משרדים, התוכנית טובה, ובאים מקומות שגם רוצים.
מירב בן ארי: אומרים: למה דווקא קריית מלאכי?
מירב בן ארי: אני רוצה דימונה.
מירב בן ארי: כלומר שהרשות לא יכולה בעצמה לעשות את הצעד הזה, את אומרת.
מירב בן ארי: זה חייב להיות דרך המדינה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה חייב להיות דרך המדינה, כי אנחנו עוקבים אחר התוכנית.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לומדים ממנה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה עניין של תקציב.
מירב בן ארי: כן, זה בדיוק התפקיד של הוועדה.
מירב בן ארי: אם הכנסת מפקחת על עבודת הממשלה, והעבודה טובה, אז הכנסת צריכה גם להמליץ – אבל אחרי שתצאו, נעשה פולו אפ במושב החורף, ואז נוכל לבדוק.
<איריס מנדה בן יעקב: גם מבחינה תקציבית וכל הנושא של הלה"טבים – הם גם חלק, כלומר הכול ישולב יחד.
<איריס מנדה בן יעקב: לא נעשה ספליט בין נושא לנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: זו תהיה תוכנית משולבת.
מירב בן ארי: נשים את זה בצריך עיון להמשך.
מירב בן ארי: בבקשה, משרד הרווחה, איתנה.
<איתנה ברמן: איתנה ברמן, סגנית מנהלת שירות ילד ונוער.
<איתנה ברמן: אני כבר אבקש סליחה, כי אני צריכה לצאת יותר מוקדם, כי יש עוד דיון בנושא של פגיעות ילדים נפגעים מתחמושת, שאני צריכה להיות בדרום, בזכויות הילד.
<איתנה ברמן: חברת הכנסת שאשא ביטון.
<איתנה ברמן: שירות ילד ונוער עובד עם ילדים בסיכון וסכנה מלידה עד גיל 18.
<איתנה ברמן: שירות נוצ"ץ – נוער וצעירים עובד מגיל 18 עד 25.
<איתנה ברמן: התוכנית אמנם היא מגיל 10 עד 25, אבל חשוב לדעת שמשרד החינוך מטפל גם בילדים בגילאים צעירים יותר, ויש לי דוגמה – תוכניות גם לילדים בגן, כלומר התוכנית מיועדת מגיל 10, אבל בפועל יש תוכניות שקיימות גם בשטח.
<איתנה ברמן: התוכנית החלה לאור כל מה שאיריס סיפרה על קבוצות המיקוד ועל המחקרים שהראו, שאין קשר בנושא של מיניות, אין יוזמות בין הורים לילדיהם ובין מחנכים ואנשי מקצוע במסגרות חוץ ביתיות וכל המסגרות שנמצאות בקהילה.
<איתנה ברמן: יש איזושהי אשליה אצל ההורים ואצל המבוגרים, שהילדים יודעים הכול.
<איתנה ברמן: בפועל הם חשובים למחקרים לא נכונים, הם חשופים באינטרנט לדברים מאוד קשים, הם חשופים לידע שהוא לא נכון, שהוא מעוות, שהוא זה שמעצב את התפישה שלהם, מכיוון שכל עוד מבוגר לא נכנס פנימה, ומאיר את עיניהם.
<איתנה ברמן: זו אחת המטרות המרכזיות של התוכנית – שבעצם ילוו את הילדים ואת הנוער מבוגרים אחראיים, שיקבלו את הידע, וישוחחו עם הילדים בצורה חופשית יותר, כי נצמא קשר בין מידע שהועבר לילדים בצורה נכונה ובטוחה - במובן של התוכנית, בטוחה – לבין ירידה בכמות הפגיעות המיניות.
<איתנה ברמן: הנושא של מבוגר אחראי מתייחס גם לנושא של ההורים, גם לכל המערכת החינוכית שציינו עכשיו, וגם לכל אנשי המקצוע, שנמצאים בקהילה, שזה כל התוכניות בקהילה – מעל 5,000 תוכניות של ילדים ושל נוער בסיכון, וגם בתוכניות כמו בתים חמים, כמו מועדוניות, בכל המסגרות.
<איתנה ברמן: הכוונה היא להכשיר את אנשי המקצוע.
<איתנה ברמן: החסם העיקרי הוא המבוגרים, משתי סיבות מרכזיות: הראשונה היא שחלק מהמבוגרים עברו בעצמם פגיעה מינית, ולכן הם מתקשים לדבר על הנושא, או הנושא מועבר בצורה לא נכונה או לא מותאמת; והסיבה השנייה, שכולנו, חוץ מאלה שיושבים פה בוועדה, שבויים הרבה פעמים בערכים ובחינוך שהם קיבלו, שמקשה עליהם בעצם ליצור קשר ישיר עם הילדים שלהם, וכנ"ל כל אנשי המקצוע, שנמצאים בכל שאר המערכות.
<איתנה ברמן: זה יוצר נקודה עיוורת אצל הילדים, ובעקבות כך כל התחום שאמרנו בנושא הפגיעות.
<איתנה ברמן: אנחנו בשירות נותנים תשובה – גם נוצ"ץ נותנים, ויש רצף לילדים שנמצאים בקצה הרצף.
<איתנה ברמן: יש לנו מרכזים למניעת פגיעות מיניות.
<איתנה ברמן: כל ילד במדינת ישראל יכול לקבל טיפול חינם במרכזים האלה.
<איתנה ברמן: יש מרכזי הגנה, שכל ילד בישראל יכול להגיע אליו, שיש שם גם שיתופי פעולה בין מספר משרדי ממשלה על-מנת לאבחן ולטפל ולראות איזה סוג של טיפול כולל נושא של פנייה למשטרה במידת הצורך, ובנוצ"ץ אותו דבר – יש להם מרכזים שמאוד רגישים גם לנושא המגדר, שעוסקים מגיל 18 עד 25, ומעלה.
<איתנה ברמן: אנחנו נגייס את כל המרכזים האלה גם לתוכנית, כי יש להם – הם בין הגורמים המרכזיים במדינה, שיש להם הצטברות של ידע וניסיון בתחום הזה, אז הם גם ייתנו הדרכה, גם ילוו, גם יעבירו הרצאות, גם יהיו שותפים – בכל אחד מהישובים תוקם ועדה, והם גם יהיו שותפים בוועדה, גם יענו על שאלות וגם- - -
מירב בן ארי: איך אותו צעיר, שנמצא בקריית מלאכי, נגיד, בעיר שכן נבחרה – איך הוא נחשף לתוכנית בעצם?
<איתנה ברמן: על-ידי בית הספר.
<איתנה ברמן: אם ילד נמצא במסגרת חוץ ביתית בפנימייה, אנשי המקצוע בפנימיות יעברו עכשיו הכשרה.
מירב בן ארי: גם המדריכה בפנימייה תעבור?
<מלי אורגד: יש לנו עובדי נוער שנמצאים במחלקות הרווחה, שעובדים עם הנוער שנמצא בסיכון.
מירב בן ארי: ומה עם החבר'ה שיהיו ביתד – גם יהיו?
<איתנה ברמן: כן.
<איתנה ברמן: יש שם 10 מיליון.
<מלי אורגד: עשינו כבר מיפוי – גם בפתח תקווה וגם בקריית מלאכי וגם באור יהודה, ולגבי כל עובדי הנוער שלנו, לגבי כל המרכזים הקיימים אצלנו, כמו בתים חמים, את"לים, אפיקים, כל מיני תוכניות כאלה לצעירים ולנוער.
<מלי אורגד: כרגע אנחנו יושבים סביב חשיבה של קודם כל, לראות את המיפוי גם שלנו וגם של שירות ילד ונוער, ולראות איפה אפשר לעשות את החיבורים, יחד עם בית הספר המרכזי, בנוסף למה שאיתנה אמרה – אנחנו דיברנו על המרכזים הגדולים שיש.
<מלי אורגד: יש לנו מרכזים רב תחומיים.
<מלי אורגד: יש לנו יחידות טיפול בכל רחבי הארץ.
<מלי אורגד: בנוסף, יש לנו בית ספר מרכזי, שנמצא באזור תל אביב, במשרד הרווחה והוא אחראי על כל הנושא של הכשרות וידע.
<מלי אורגד: ממש בימים אלה אנחנו יושבים וחושבים יחד אתו על איך – קודם כל לראות מה קורה בכל אחד מהישובים, ללמוד מהם הצרכים של כל אחד מהישובים של עובדי הנוער, של הצעירים, של הילדים שנמצאים שם, ובהתאם לכך לעשות את התוכנית המותאמת.
<איתנה ברמן: כלומר אנחנו נשלב בתוך ההכשרות של כל אנשי המקצוע שנמצאים במסגרות החוץ ביתיות ובקהילה, חלק שקשור לתוכנית, וכך כל מי שיעבור את ההכשרה, יעבור גם את התוכנית.
<איתנה ברמן: ביחד התחייבנו לתת תשומות חדשות לתוכנית – לא מכספים שנמצאים בתוך התקציב אלא מעבר לכך.
<איתנה ברמן: שירות נוצ"ץ נותן כ-120,000 שקל לתחום ההכשרות.
<איתנה ברמן: גם שירות ילד ונוער נותן 120,000 שקל – יחד – 240,000 שקל, לשנה הראשונה.
<איתנה ברמן: כל שנה יש עלייה וכספים נוספים.
<איתנה ברמן: הכול נמצא בתוך המסמכים.
<איתנה ברמן: אנחנו נפתח לומדה, כלומר כפי שציינה איריס, לא מספיק להעביר את איש המקצוע; צריך גם להדריך וגם שיהיה מקור של ידע לאורך כל הזמן.
<איתנה ברמן: בתוך הלומדה הזאת, יחד עם ישראל דיגיטלית, היא תהיה בתוך האינטרנט, ואנשי המקצוע יוכלו להיכנס ולהוריד תוכנות ושיעורים, ובעצם גם אחרי שהם יעברו את ההכשרה, הם יוכלו להיעזר בתוכנה הזאת בתחום הספציפי הזה.
<איתנה ברמן: נוצ"ץ נתנו עוד 50,000 שקל לסקירת ספרות שנעשתה בנושא הזה.
<מלי אורגד: זאת בעצם דוגמה – כל משרד ממשלתי עושה את בדק הבית שלו ואת המיפוי, אבל המתכללת היא זו שתיקח את כל המיפויים בכל משרדי הממשלה, והיא תהפוך את זה לאופרטיבי.
מירב בן ארי: הכי חשוב שבקצה אותו ילד יזכה לתוכנית הזו, שכל הכספים וההשקעה, בסוף אותו חניך, לצורך העניין, באומנה או בבית הספר, יקבל כל מה שהשקעתם.
<איתנה ברמן: משפט אחרון – אני רוצה להדגיש את העניין של ההורים, כלומר לא רק אנשי המקצוע יוכשרו.
מירב בן ארי: היא דיברה על סדנאות הורים.
מירב בן ארי: זה מעניין, כי גם בסוף השבוע היתה כתבה מאוד מעניינת על השמנת היתר, וגם אמרו שכל הגישה עכשיו היא לטפל בהורים ולא בילד עצמו, כי הילד זה תוצאה.
מירב בן ארי: זו גישה מאוד נכונה.
מירב בן ארי: מלי, רוצה להוסיף עוד משהו?
<מלי אורגד: לא, אני חושבת שאמרנו את הדברים.
<מלי אורגד: אני חושבת ששיתוף הפעולה בין השירותים בתוך המשרד, בחשיבה משותפת ובאיגום משאבים של ישוב כזה או אחר, ולעשות חונכות עומק של כל אחד מהישובים, ולראות מהם הצרכים לכל אחד, כי בעצם יש לנו העובדים שמטפלים בקטנים ובצעירים יותר, בילדים אולי, ויש כאלה שמטפלים בצעירים, ויש בני הנוער.
<מלי אורגד: כל אחד, צריך לעשות את ההתאמה ואת ההבחנה המבדלת, מה צריך ואילו דגשים יש לתת.
<מלי אורגד: זה נורא חשוב.
<מלי אורגד: התוכנית היא לשנות את אותן התפישות והעמדות, ולדבר על המיניות הבריאה ולא רק על הפגיעות המיניות.
<מלי אורגד: אני חושבת שזה המסר המרכזי שאנחנו רוצים להעביר.
<איריס מנדה בן יעקב: יש להתאים את התוכנית למגזרים השונים – למגזר החרדי- - -
<זוהר סהר לביא: משרד הבריאות עוסק בנושאים של קידום בריאות.
מירב בן ארי: היא בדיוק סיימה בנושא של מיניות בריאה.
<זוהר סהר לביא: הנושא של מיניות בריאה עדיין דורש עבודה – איך להכניס אותו אצל הצוותים הרפואיים.
<זוהר סהר לביא: זה משהו שאנחנו עכשיו מנסים לחשוב, איך לקדם אותו.
<זוהר סהר לביא: בעיקרון בפרויקט הזה כן חשבנו לגייס – לפחות בהתחלה, בשלב של הפילוט – לגייס את הצוותים בקופות החולים, שהם בעיקר פוגשים את בני הנוער ואת הצעירים, ולראות איך עובדים אתם סביב היכולת – שיתוף פעולה עם קופות החולים, הכשרות רופאים ואחיות.
מירב בן ארי: כשאת אומרת חשבנו – כבר עשיתם את העבודה.
מירב בן ארי: כי המשרדים רווחה וחינוך נראים לי מאוד סגורים.
<זוהר סהר לביא: אנחנו בתהליכי גיבוש, איך הדברים הולכים לקרות.
מירב בן ארי: אז אתם עוד לא שם.
<זוהר סהר לביא: אנחנו לגמרי בתוך התוכנית, לגמרי מעורבים ומשתפים פעולה.
<זוהר סהר לביא: אני חושבת שברמת הפרקטיקה זה עדיין לא תפור עד הסוף, אבל ברור לנו שהולכות להיות הכשרות של צוותים בקופות החולים בכל מקום.
<זוהר סהר לביא: איך בדיוק נעשה את זה – אני לא חושבת שגם במקומות אחרים זה סגור עדיין עד הסוף, מאחר שמערכת הבריאות היא מערכת שמלווה את הדברים; היא לא המערכת המרכזית שרואה את הצעירים.
מירב בן ארי: אבל יש סדנאות בקופות חולים, שאזרחים יכולים – ממניעת עישון, לכל מקום.
<איריס מנדה בן יעקב: היתה פעם תוכנית מקסימה שנקראת אכילה שקולה.
<זוהר סהר לביא: שקופת החולים תיקח דברים ברמת מניעה.
מירב בן ארי: פרקטית, יש אחות שיכולה לעבור את ההכשרה הזאת, ואז אותם הורים שמגיעים לקופת החולים, יש להם סדנה כמו על סוכרת או השמנת יתר – יש סדנה בנושא מיניות בריאה, ואז הם יכולים להירשם.
מירב בן ארי: זה נראה לי פשוט.
<זוהר סהר לביא: שוב – זה לא דבר שאפשר לחייב אותו.
מירב בן ארי: לא לחייב אבל לאפשר.
<זוהר סהר לביא: נכון.
<זוהר סהר לביא: לכן אני אומרת שזה עדיין בתהליך בנייה, כי כשאנחנו עובדים עם הקופות, אנחנו צריכים לקבל את שיתופי הפעולה שלהם, ומאחר שהפילוט עוד לא עד הסוף סגור מבחינתנו, זה הכיוון; הכיוון הוא קודם כל להכשיר צוותים רפואיים, שגם יידעו להתמודד עם הנושא הזה ולהכניס אותו לתשאול ובכלל לחשיבה, כי אני חושבת שזה חלק שעדיין לא נמצא בכלל.
<זוהר סהר לביא: גם הנושא של בירור פגיעות מיניות בין קטינים- - -
מירב בן ארי: זה כמו מישהו שעושה קורס הכנה ללידה, אז יש קורס במיניות בריאה.
<שרון צ'רקסקי: ומי בא לקורס הזה?
מירב בן ארי: הורים.
<איריס מנדה בן יעקב: כי אני לא יכולה להכריח בני נוער לבוא לקופת חולים- - -
מירב בן ארי: עזבי בני נוער.
מירב בן ארי: אני בגישה של ההורים.
מירב בן ארי: אני מבינה את העניין.
מירב בן ארי: אני, נגיד, עכשיו, חוץ מהנושא של השמנת היתר, שקראתי ומאוד מעניין – פורטוגל, הנושא הזה של לבוא אל ההורים, כי גם לא מזמן פורסם, שלהורים מאוד קשה לדבר על מיניות עם הילדים, כלומר נורא קל להם לדבר על כל דבר – לכן אני אומרת, כהורה את באה לקופת חולים, יש לך קורס במיניות בריאה, או איך לדבר עם הילדים על מיניות בריאה בנושא הבריא.
מירב בן ארי: זה נראה לי דבר שהוא יותר פשוט.
<זוהר סהר לביא: בתיאוריה את צודקת ואני מסכימה אתך.
<זוהר סהר לביא: זה לא כל כך פשוט להביא אנשים בכלל לקבוצות, והורים – זה גם לא משהו שהוא כל כך קל.
<זוהר סהר לביא: אני יכולה לומר את זה בדברים אחרים כמו קבוצות ADHD, דברים כאלה שכן הקופות לוקחות הרבה פעמים.
<זוהר סהר לביא: זה לא משהו שמאוד פשוט לעשות את זה.
<זוהר סהר לביא: הרבה פעמים מי שמגיע זה דווקא לא ההורים, שאנחנו בהכרח היינו רוצים שיגיעו, כלומר דווקא ההורים היותר מודעים, שבין כך כבר מגיעים לכל הנושאים האלה, הם שמגיעים, ודווקא ההורים שפחות – יותר קשה להביא אותם.
<זוהר סהר לביא: אני לא בטוחה שזה דווקא.
<זוהר סהר לביא: אני דווקא רואה את האינפוט של הקופות בזה שכשיהיו מפגשים, גם עם הורים – גם כשהורה בא לרופא ילדים, ורופא הילדים יוכל לדבר אתו על הדברים האלה ולהעלות את זה ביוזמתו לפעמים, או כשרופא נשים או רופא משפחה יוכל לדבר עם נערה או נער שמגיעים אליו לבקש גלולות, תרופות ודברים כאלה, ויוכל לשאול על הנושאים האלה- - -
מירב בן ארי: אבל זה קיים.
<זוהר סהר לביא: זה לא קיים.
מירב בן ארי: כשצעירה מגיעה לקבל גלולות – תלוי איזה רופא, אבל יש רופאים שזה כן קיים.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה צריך להיות יותר ברמה של קהילה.
<זוהר סהר לביא: אני בטוחה שלא, לא נעים לי לומר.
מירב בן ארי: אני חושבת שברמה של קהילה אפשר לעשות את זה.
מירב בן ארי: אפשר לבחון את זה בכמה קופות חולים.
<זוהר סהר לביא: לכן אמרתי שזה משהו שאנחנו כרגע בונים.
<זוהר סהר לביא: בשמחה נציע את זה לקופות.
מירב בן ארי: אבל את צריכה להתקדם, כי אנחנו ביוני, והתוכנית נפתחת בספטמבר.
מירב בן ארי: אז אני מצפה שכשיש תוכנית כזו רצינית עם משרדים, לבוא, לפחות פה לוועדה, ולומר: דיברנו, לצורך העניין, עם קופת חולים כללית, מכבי, לא יודעת מה, אנחנו עורכים בקריית מלאכי בשלוש שכונות, לשים הכשרה לאחיות.
מירב בן ארי: משהו יותר.
<זוהר סהר לביא: זה יקרה.
מירב בן ארי: נחכה לשמוע.
מירב בן ארי: משרד העלייה והקליטה, שרה כהן, בבקשה.
<שרה כהן: מנהלת שירות הרווחה.
<שרה כהן: אנחנו שותפים לשיח, הפלטפורמה של נערות על המפה, ומנסים לשים את הזרקור לגבי אוכלוסיית העולים בתוך כלל האוכלוסייה.
<שרה כהן: אין יותר מדי נתונים שהם סדורים ושניתן להתבסס עליהם, אבל מפה ושם סקרים או מידע שמגיע, אנחנו רואים שיש ייצוג יתר של נערות וצעירות יוצאות חבר העמים בכל הנושא של תלונות על הטרדות מיניות בשיעור שהוא גבוה יותר מאוכלוסייה ישראלית ותיקה.
<שרה כהן: ברור לנו שכחלק מתוך ההבניה של כל התוכנית, צריך לייצר כרגע – ברגע שגם אנחנו עושים את זה בראייה בין משרדית, יחזק את כל המשמעות של הכשירות והרגישות התרבותית בתוך המהלך הזה.
<שרה כהן: אני חושבת שזה יבוא לידי ביטוי יותר בפרקטיקה, ברגע שניכנס גם ליישובי הפילוט, שבחלקם אנחנו רואים שיש בהחלט שיעור גבוה של עולים כמו באר שבע; גם בפתח תקווה.
מירב בן ארי: במיפוי עשית ישר ישובים שיש בהם הרבה עולים?
מירב בן ארי: כשעשיתם את המיפוי, לקחתם ישובים שמראש יש בהם הרבה יוצאי חבר העמים?
<שרה כהן: אנחנו כן העברנו גם לג'וינט, שמתכלל את כל המהלך, את המידע לגבי הייצוג והפילוח של העולים, בעיקר עולים עם ותק קטן בארץ.
<שרה כהן: חשוב לנו להגיע לאותן אוכלוסיות שזקוקות יותר להתאמה התרבותית, ובעיקר בהתאמה התרבותית, לממשק ולקשר עם ההורים.
<שרה כהן: פה אנחנו גם צריכים לחשוב על גיוס ההורים והאפשרות של השימוש באנשי מקצוע שהם דוברי שפה, כי הם פשוט לא יגיעו.
<שרה כהן: באותם מקומות שהפילוט ייעשה, הכוונה שלנו היא לחבר את מרחבי השירות של משרד העלייה והקליטה, להעביר את העובדים שלנו באותם מקומות הכשרה כדי לתת להם יותר כלים לזיהוי אפשרי, כלומר שאפשר יהיה להפנות לאותם גורמים וליצירה של החבירה עם אנשי המקצוע באותו ישוב.
<שרה כהן: אני חושבת שמה שנצטרך לעשות זה להבנות, גם עם- - - את הגישה היותר מותאמת לנושא של ההכשרה לאוכלוסיית העולים, ונראה לי- - -
מירב בן ארי: איך את מגיעה לעולים?
מירב בן ארי: גם דרך בית הספר?
<שרה כהן: קודם כל באמצעות העולים עצמם- - -
מירב בן ארי: כלומר איך ההשקעה שלך, הכספית כאן, בעצם מגיעה לאוכלוסיית היעד?
<שרה כהן: מבחינתנו זה עוד בשלב שהתמחור עוד לא נעשה, כי הוא תלוי הישוב עצמו.
<שרה כהן: היקפי הפעולות הם תלויי ישוב.
<שרה כהן: אנחנו לא עושים משהו שהוא ברמה רוחבית, כי כל התוכנית בסופו של דבר הביטוי שלה הוא ביטוי יישובי.
<שרה כהן: אני חושבת שאנחנו יכולים לתמחר את כל הקשור בנושא בניית ההכשרה, של הרגישות התרבותית, לתמחר את ההכשרה של המערכת שלנו, ובאותם מקומות שהמשרד שלנו גם מפעיל תוכניות שמכוונות לאוכלוסייה עצמה.
<שרה כהן: למשל, יש לנו תוכניות שאנחנו עושים אותן עם עמותות שונות כמו עמותת אפשר, תוכנית התערבות רגישת תרבות למניעת שימוש באלכוהול ובסמים, אז אנחנו יכולים בתוך התוכנית הזאת, ברגע שנבנה את זה, להכניס את זה כחלק ממתווה התוכנית.
<שרה כהן: תוכניות שאנחנו עושים עם אל סם – אותו דבר.
<שרה כהן: המשרד גם מעביר תקציבים לרשויות מקומיות עבור הפעלת מועדונים שהם ייעודיים לעולים.
<שרה כהן: גם פה, באותם מקומות, ברגע שנבנה את המודולה שנשענת על התובנות המקצועיות, שכרגע מתפתחות כחלק מתוך התוכנית, נכניס את זה כחלק מתוך התוכניות שהמשרד שלנו גם מפעיל אותן.
<שרה כהן: זה כרגע הכיוון.
<שרה כהן: ברגע שהתוכנית עצמה תהפוך להיות תוכנית שיש לה משמעות רוחבית יותר, לפחות השפה שאני חושבת שהתוכנית צריכה לדבר, זה המשמעות של איך תוכנית אוניברסלית מכילה בתוכה אלמנטים של צניעות ורגישות תרבותית לאורך זמן, תוך התייחסות לשונות בין קבוצות המוצא השונות, לתחלופה- - -
מירב בן ארי: את רואה את הבעיה בעיקר בקרב בנות שהמשפחה שלהן יוצאות חבר העמים, פחות באוכלוסייה- - -