GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רינה כהן: יש היום כ-7,000 מנחי הורים מוסמכים, שדאגנו שיהיו בכל המגזרים ובכל השפות.
<רינה כהן: צריך לעצב הזדמנויות להורים ללמוד הורות, לשאול את השאלות ההוריות שהם רוצים לשאול, ולקדם הצלחות הוריות כמו שהם מגדירים הצלחה הורית; לא כמו שאני מגדירה הצלחה הורית.
<רינה כהן: ויש מי שיכול לעשות את זה במדינה הזאת.
<רינה כהן: הכנו את התשתיות האלה – עכשיו צריך את המדינה, שתיקח אחריות לנושא הורים.
<רינה כהן: זה מי שמגדל את ההון האנושי.
<רינה כהן: כמו שנאמר כאן – אין בלתם.
<רינה כהן: צריכים לעזור להם.
<רינה כהן: זה המשאב האנושי של המדינה.
<רינה כהן: תודה רבה על האפשרות.
<מלי דנינו: לתפקיד החשוב הזה לא מכשירים אותנו.
עאידה תומא סלימאן: מר אורי ברטפלד, יו"ר עמותת חוסן.
עאידה תומא סלימאן: רצית לשאול שאלה.
עאידה תומא סלימאן: השגריר כבר יצא.
עאידה תומא סלימאן: תרצה לכוון אותה למומחה שנמצא אתנו?
<אורי ברטפלד: אשמח, גם להתחבר לדברים.
<אורי ברטפלד: במסגרת ההסתכלות הלאומית על התפקיד של ההורים והמשאב האנושי הייתי רוצה בהסתכלות קצת יותר רחבה – למקם את ההורים במסגרת הכוללת של המשפחה.
<אורי ברטפלד: מה שקצת חסר לי, כשאנחנו לוקחים את ההורות השוויונית, את המטרה הזאת, הייתי שמח לחבר את זה ולשאול, האם בשבדיה יש הלימה בין החתירה להורות שוויונית למצב שבו זה מחזק את התא המשפחתי, מחזק את הקשר בין הורים לילדים, מחזק את הקשר בין בני הזוג, או החתירה להורות שוויונית מייצרת נתק במציאות המשפחתית.
תמר זנדברג: יש מחקרים.
עאידה תומא סלימאן: הוא לא בטוח שהבין את השאלה.
<אורי ברטפלד: האם ההורות השוויונית מחזקת את התא המשפחתי, את הזוגיות?
עאידה תומא סלימאן: האם יש מחקרים שמעידים?
<אורי ברטפלד: על כך שהתא המשפחתי השתנה לאורך שנים, והזוגיות עם השמירה על הילדים, שמביאה למצב חיים בריא יותר, שמח יותר, משתמר, או שמא יש אי-הלימה?
עאידה תומא סלימאן: תרצה לענות?
ניקולס לופגרן: ניתן לחקור את התחום עוד, הייתי אומר.
ניקולס לופגרן: אבל יש מחקר אחד, ליביה אולה, שכתבה מאמר על כך – אם אתה משתף יותר, זה מחזק את המשפחה למעשה ולא להפך.
ניקולס לופגרן: אז הסיכון לגירושין נמוך יותר במקרה זה.
ניקולס לופגרן: זו חוקרת אחת שאני יודע עליה – אולי יש יותר.
ניקולס לופגרן: זה בחברה שלנו.
ניקולס לופגרן: זה יכול להשתנות מחברה לחברה.
תמר זנדברג: אני מפנה את תשומת לב הוועדה וכל האורחים – יש לנו סקירה של משרד הכלכלה מלפני שלוש-ארבע שנים.
תמר זנדברג: אפשר גם לצרף את זה לפרוטוקול של הוועדה, והיא מראה עלייה בחיבור בין האב לילדיו, עלייה בהתקשרות בין האב לאם, בין שביעות הרצון וסיפוק ההורים מהתא המשפחתי.
תמר זנדברג: אם המטרה שלנו – אני לא יודעת למה אתה קורא להשתמר; המטרה שלנו היא לא לשמר בכל מחיר אלא לשמר את מה שטוב, ולהפחית את מה שלא טוב, חד-משמעית, ואעביר לוועדה את סקירת משרד הכלכלה על סקירת מחקרים שמראה עלייה משמעותית באיכות החיים של התא המשפחתי.
תמר זנדברג: אני לא בדקתי את אחוז הגירושין, והוא אמר שאחוז הגירושין נמוך יותר, אבל שוב – השאלה מה שמים כערך.
תמר זנדברג: לנו איכות החיים היא ערך.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא פותחים דיון חדש.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת, גם זמננו מוגבל.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות שהדיון הזה מעורר שאלות ותהיות, ואנשים מחפשים מידע.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו מטרה ראשונה שקבענו לעצמנו, כאשר קבעתי את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא נותנת זכות דיבור עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת – אתם תוכלו להמשיך את ההידיינות שלכם אחרי הדיון, בחוץ.
עאידה תומא סלימאן: אני תמיד מאוד שמחה לראות שנעשים קשרים בתוך הדיונים האלה, שאולי יפרו את חיי החברה האזרחית אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: אבל עכשיו, קודם כל אודה לאורחים שלנו על שהיו מוכנים לעשות את הדרך עד פה כדי לחלוק אתנו את ההתנסות של המדינה השבדית בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת גם להעביר את התודה שלי לשגריר, שאני מבינה שנאלץ לעזוב אותנו, שנתן את החסות גם לעניין התערוכה וגם להביא לנו את הידע הזה ואת המומחה, שאנחנו שמחנו לשמוע.
עאידה תומא סלימאן: הרצון שלנו היה מהדיון הזה לראות ולבדוק את האפשרות של כל הדיונים המפוזרים והחקיקות שהיו, שהן מבורכות, בתקופה האחרונה בכנסת.
עאידה תומא סלימאן: רציתי שנקיים דיון שיהיה דיון ציבורי, שכולם ישמעו את הטיעונים, ונלמד איך ניתן לקדם מדיניות יותר ברורה.
עאידה תומא סלימאן: אחרי הדיון הזה אני משוכנעת עוד יותר שזו חייבת להיות מדיניות כוללת, ארצית, עם מטרות ברורות, עם תוכנית ממשלתית, שתוביל את זה, שתקדם את זה, ותתחבר לכל היוזמות האישיות והסיעתיות שהיו בכנסת, ולשמוע את כל ההערות של הציבור הרחב וארגונים שקמו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו במצב שאולי יעזור לנו הרבה יותר ממה שהיה למדינה השבדית כשהתחילה את זה.
עאידה תומא סלימאן: היום יש צרכים שקיימים, והשטח אומר שהוא רוצה את השינוי הזה – דבר שאולי לא התקיים בצורה הכי ברורה אז, ובכל זאת המדינה בשבדיה לקחה על עצמה את האחריות הזו.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות משרדי הממשלה השונים מבינים את החשיבות של עשייתם בתחום הזה יותר לעומק מעכשיו, והמדינה תיקח על עצמה את האחריות על ההוצאות והשינויים המאוד מסודרים שצריכים לקרות – גם בשוק העבודה וגם בתחום שינוי תודעתי חברתי של הציבור באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: אולי לא הדגשנו את זה כל כך בדיון, אבל עד עצם היום הזה, אפילו במשרדי ממשלה ובמעסיקים פרטיים, כאשר גבר אומר:
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לצאת יותר מוקדם, או: קחו בחשבון שאני אב לשני תינוקות, מרימים גבה ולא מבינים איזה יצור עומד מולם.
עאידה תומא סלימאן: אני גם חושבת שהגיע הזמן שהמדינה תיזום – או קמפיינים או תוכניות ברורות.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות את נציג משרד החינוך מדבר, מה עושים בתחום הזה, כדי לחנך את הדורות הבאים למגמה כזו.
עאידה תומא סלימאן: מצד שני, אי-אפשר להסתמך רק על שינוי חברתי.
עאידה תומא סלימאן: שינוי חברתי לא קורה בן לילה.
עאידה תומא סלימאן: יש לעשות שינוי יותר מהותי בשוק העבודה, וסימנו חברות וחברי הכנסת כמה מהמטרות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאחת מהן היא לערער על שוק העבודה הקונבנציונלי היום במדינת ישראל, שבא לשרת את המבנה החברתי בתקופה מסוימת, וכנראה בימים האלה הוא הפסיק לשרת באותה מידה את המבנה החברתי המשתנה.
עאידה תומא סלימאן: לכן צריך לערער על דפוסי שעות ומקום עבודה, ועל שעות, מקום ודפוס עבודה באופן כללי – יש לבדוק עד כמה שעות העבודה הן סבירות, ושמענו שהן לא סבירות.
עאידה תומא סלימאן: מה שלא נאמר, למשל – שיותר מ-18% מהאנשים שעובדים במדינת ישראל עובדים יותר מ-50 שעות בשבוע, כאשר הממוצע הוא 40.5 שעות.
עאידה תומא סלימאן: יש לבדוק את כל הנושא של חופשות והטבות מקבילות לאבות, ולא על חשבון הדברים העלובים שניתנו עד כה לאימהות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רואים שלא שהמדינה נותנת שנתיים לנשים, ועכשיו אפשר שזה יתחלק בין אבא לאמא, אלא כמה שבועות זה?
תמר זנדברג: 15.
עאידה תומא סלימאן: 15 עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני בתקופה הזו בחיים שכבר הפסקתי להיות אמא, ועוד אני לא סבתא, אז המידע הזה קצת אובד לי לפעמים.
עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן לדבר על שוויון בשכר – כך כשההורים רוצים להתחלק בחופשה, העניין של האובדן של ההכנסה לא יהיה כל כך משמעותי ויכריע לצד זה לעומת צד אחר, וכמובן כל התשתיות המתאימות של מסגרת יום לתינוקות.
עאידה תומא סלימאן: היינו ממליצות שאולי, אם המשרד לשוויון חברתי, ואני מבינה שחבר הכנסת נחמן שי, כשניהלת את הדיון, הערת בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה תפקיד מאוד חשוב למשרד בהובלת רפורמה מאוד משמעותית בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: הרשות לקידום מעמד האשה ולשוויון חברתי היתה אמורה להיות המובילה, לצערנו הרב, אם היתה מתפקדת כמו שצריך והיתה ממלאת את התפקיד, אבל אני פונה עכשיו מהדיון הזה ואמשיך לפנות, שאולי המשרד, במקום להתעסק רק בצד אחד של הנושא של ההורות, שהוא במחלוקת אדירה, ייקח על עצמו ראייה יותר הוליסטית, יותר רחבה, שמקדמת את השוויון החברתי בצורה הכי נכונה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך לקדם את הנושא הזה, נדון בו, וננסה לבדוק את אפשרויות החקיקה.
עאידה תומא סלימאן: אני כמובן מברכת על הפילוט של נציבות שירות המדינה למרות המוגבלות שלו ומספרו הקטן, ואני מקווה שילך ויתרחב למרות ההסתייגויות שיש לי עליו, כי רצינו להביא את ההורים הביתה כדי שיהיו עם המשפחה; לא שיבואו עם העבודה הביתה, וזה יגזול להם מחיי המשפחה.
ג'מאל זחאלקה: בוקר טוב, ברוכים הבאים וברוכות הבאות.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו מקיימים היום את יום זכויות האדם הבינלאומי.
ג'מאל זחאלקה: התכנסו ועדות, יהיה כנס גדול גם ויהיו דיונים בכנסת.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו דנים היום בנושא שהוא חשוב, חשוב מאוד, והוא מהסימנים המובהקים של העולם המודרני, כאשר תוחלת החיים ארוכה יותר, אנשים חיים יותר זמן ומן הסתם הם צריכים יותר שירותים סיעודיים.
ג'מאל זחאלקה: אין ספק שאחד הנושאים החשובים ביותר בעניין זכויות אדם הוא זכויות הקשישים והאנשים המבוגרים.
ג'מאל זחאלקה: כמו שאנחנו מדברים על זכויות נשים או על זכויות ילדים, גם זכויות אנשים מבוגרים ואנשים קשישים הן חשובות מאוד.
ג'מאל זחאלקה: כולנו נגיע לשם, אני מקווה, וזה חלק חשוב.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו דנים כאן בנושא ספציפי, ההיבטים המגדריים של מערך הסיעוד ונושא הסיעוד.
ג'מאל זחאלקה: לפי המסמכים שהונחו בפני הוועדה, אחד מכל ארבעה אנשים בארץ, מהמבוגרים, הוא סיעודי ו-70% מהסיעודיים הם נשים.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, יש היבט מגדרי מובהק לעניין הזה.
ג'מאל זחאלקה: כאשר המערך והזכויות מוקנות לפי החוק הישראלי ושירותי הסיעוד בארץ השירותים מצומצמים, הם הרבה פחות ממה שצריך, כמו הרבה דברים, אבל כאן זה בצורה מובהקת.
ג'מאל זחאלקה: אחת הסיבות, לדעתי, היא שלא היה מספיק כוח פוליטי כדי לשנות את המצב הזה, למרות שקמה מפלגת הגמלאים, אבל היא לא הצליחה לשנות את המצב מיסודו, היו שיפורים פה ושם.
ג'מאל זחאלקה: המצב הוא לא רק ענין של הקשישים עצמם אלא גם של החברה כולה, כי לכל אדם מבוגר יש משפחה שדואגת לו והמשפחה הזאת עומדת בפני מצב בעייתי.
ג'מאל זחאלקה: כאשר השירות הניתן הוא שלוש שעות ביום אז צריכים להשלים ובדרך כלל מי שמשלים זה הנשים.
ג'מאל זחאלקה: זה עוד היבט מגדרי של העניין כאשר נשים נאלצות אפילו לוותר על קריירה או לצמצם קריירה כדי לטפל באימא או באבא שלהן.
ג'מאל זחאלקה: עוד היבט מגדרי של העניין הזה הוא שתחום הסיעוד ומקצוע הסיעוד על כל מרכיביו הוא מקצוע נשי.
ג'מאל זחאלקה: 80% מהעוסקים בו הם נשים וזה אומר, שכמו שאנחנו מסתכלים על הנושא, יש לו משקל כבד מאוד.
ג'מאל זחאלקה: זה לא מחולק חצי חצי אלא שכמעט 70% מהנושא הזה בכללותו הוא עניין של נשים.
ג'מאל זחאלקה: אם ניקח בחשבון את האפליה הקיימת כלפי נשים בכלל בכל התחומים, בחברה ובממלכה, אז אנחנו נגיע לנקודה שבה יש לוועדה שלנו מה להגיד בנושא הזה ואנחנו בהחלט ניקח על עצמנו את האחריות לקדם אותו.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שייערך דיון תכליתי קצר וענייני.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו נסיים את הישיבה בשעה 11:00, זה מספיק כדי שניתן לכל מי שרוצה לדבר את זכות הדיבור, אני רק מקווה שהכול יהיה קצר וענייני, שכל אחד יכין בדיוק את הנקודות החשובות בהתחלה והפחות חשובות בסוף.
ג'מאל זחאלקה: אנשים, קורה להם פה בכנסת, שהם רוצים לספר את הסיפור והפואנטה היא בסוף.
ג'מאל זחאלקה: אז לא, שהפואנטה תהיה בהתחלה ואחר כך יהיו ההסברים של הפואנטה, כלומר מה שרוצים לומר.
ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שנתכנס לא רק לניתוח ולהצגה של המצב אלא גם לנקודה שבה יגובשו המלצות ואני מקווה שהן תהיינה המלצות קונקרטיות שאפשר להמשיך ולפעול בעניינן.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו נתחיל את הדיון בהצגת הנושא על ידי נציג האגודה לזכויות האדם, עורך הדין גיל גן-מור, מנהל היחידה לזכויות חברתיות באגודה.
ג'מאל זחאלקה: אני מנצל את ההזדמנות לברך את האגודה על הפעילות שלה בכלל ועל התפקיד המכריע החשוב והמרכזי שלה ביום הזה, יום זכויות האדם הבינלאומיות.
<גיל גן-מור: תודה רבה.
<גיל גן-מור: אכן כולנו יודעים שהנושא של הרפורמה בסיעוד או הבעיות שיש במערך הסיעוד עולה ויורד מסדר היום הציבורי כבר כמה שנים.
<גיל גן-מור: קיווינו שהנה, ב-1 לינואר 2017, כמו שהבטיח שר הבריאות ליצמן, תיכנס לתוקף הרפורמה הגדולה שמובטחת כבר הרבה מאוד שנים וזה לא קורה.
<גיל גן-מור: זה לא קורה כי בין היתר אין מספיק לחץ פוליטי או אין מספיק שותפים פוליטיים כדי לקדם את המהלך הזה ולהבטיח שהוא יתקיים.
<גיל גן-מור: יש השערות שגם ההיבט המגדרי משחק פה תפקיד.
<גיל גן-מור: לכן מאוד מאוד חשוב להעלות את זה וגם לשקף את הנושא הזה.
<גיל גן-מור: באמת כמו שאמרת, אדוני, מערך הסיעוד היום מספק מענה שרחוק מלהיות סביר לאדם שיש ירידה בתפקוד שלו והוא נהיה סיעודי.
<גיל גן-מור: הייתי עכשיו בישיבה אחרת, גם על בעיות של גמלת סיעוד, היום, גם אם אתה עומד במבחן התלות של הביטוח הלאומי ובמבחני הכנסה, אתה זכאי לכל היותר לשלוש שעות ביום.
<גיל גן-מור: זה לא מספיק, זה לא מתחיל לדגדג את המספיק והמשמעות היא שבעצם יש פתרון מאוד מאוד חלקי ומצומצם למי שהוא סיעודי וגם שרוב הנטל נופל בעצם על בני המשפחה.
<גיל גן-מור: פה נכנס ההיבט המגדרי המאוד ברור.
<גיל גן-מור: קודם כל, כמו שאמרת, 70% ממקבלי גמלת סיעוד הם זקנות ולא זקנים.
<גיל גן-מור: הן גם מאריכות חיים יותר, הן גם חיות יותר שנים בתור סיעודיות והן גם חיות יותר שנים ללא בן הזוג.
<גיל גן-מור: לפי נתוני משרד הבריאות 60% מהנשים המקבלות גמלת סיעוד חיות ללא בן זוג לעומת 22% מהגברים, כך שכשהגבר הוא סיעודי בת הזוג שלו יכולה לעזור לו ולתמוך בו, אבל בדרך כלל, כשהאישה היא סיעודית אין יותר בן זוג, בן הזוג כבר לא בחיים והיא צריכה להתמודד עם הסיטואציה הזאת לבד.
<גיל גן-מור: המשמעות של המשאבים המאוד מאוד מצומצמים היא שיכול להיות שנשים יעברו הזנחה, לא יקבלו את הטיפול הראוי, לא יוכלו להזדקן בכבוד.
<גיל גן-מור: במשפחות עניות הדבר יכול להתבטא גם בכך שאין ברירה אלא ללכת למוסד סיעודי שמשרד הבריאות מסבסד, למרות שאין לזה הצדקה והאישה יכולה להמשיך ולהיות בקהילה ובבית ובסביבה שלה, אם היא תקבל סיוע מספיק.
<גיל גן-מור: רק במשפחות שיש להן משאבים ושהן מבוססות מספיק ויכולות להרשות לעצמן להוציא עוד אלפי שקלים בחודש אז האימא הסיעודית תקבל את הטיפול הראוי לה.
<גיל גן-מור: לגבי ההיבט השני, שבני המשפחה המטפלים, שוב, בגלל המחדל של המדינה לספק כיסוי סביר, מינימלי לתחום הסיעוד, רוב הנטל נופל על בני המשפחה.
<גיל גן-מור: פה אנחנו רואים ואני אומר את זה כאמירה תיאורית ולא שיפוטית, זה לא המצב שצריך להיות, אבל זה המצב בפועל, רוב הנטל בדרך כלל נופל על בנות המשפחה, האישה או הכלה או הבת, היא זאת שמצופה ממנה לעזוב את העבודה, להתמסר לסיעוד של ההורה ולדבר הזה יש השלכה מאוד מאוד רחבה גם על זכויות נשים.
<גיל גן-מור: אנחנו רואים מהנתונים של משרד הבריאות ששליש מהנשים שמטפלות בהורה סיעודי עוזבות את העבודה שלהן.
<גיל גן-מור: בדרך כלל מדובר בנשים מעל גיל 50, שכפי שכל מי שנמצא פה בוועדה ומכיר את הנתונים יודע, אישה שעוזבת את שוק העבודה בגיל 50, הסיכוי שהיא תוכל לחזור אחרי כמה שנים ולהצטרף חזרה לשוק העבודה הוא שואף לאפס.
<גיל גן-מור: כמובן שלפעמים לא צריך לעזוב לגמרי את העבודה אבל נפגעת מאוד ההתקדמות והקריירה.
<גיל גן-מור: בנוסף לפגיעה הזאת בעבודה הנטל של הסיעוד הוא מאוד מאוד כבד ואם אין עזרה מספיקה זה יוצר מצבים מאוד מאוד קשים לבת המשפחה שמטפלת.
<גיל גן-מור: לפי המחקרים 70% מהנשים שמטפלות בהורה סיעודי הן בסיכון לדיכאון.
<גיל גן-מור: אנחנו רואים מצבים שהרבה מאוד נשים בעצמן נהיות חולות או שיש איזה מחלות שלא מטופלות בגלל שהן מקדישות את כל כולן לטיפול בהורה ומזניחות את הבריאות של עצמן.
<גיל גן-מור: למרות המצב הזה, הפתרון שהמדינה נותנת לבני המשפחה שמטפלים, בעיקר פה לנשים שמטפלות, הוא פתרון ממש מינורי וחסר.
<גיל גן-מור: אין הכרה ממשלתית או בחוק למעמד של הנשים הללו, אין איזושהי התייחסות למצב שלהן, לטפל בהן, אין להן הגנות בשוק העבודה, הן יכולות לקבל, נדמה לי, שישה ימי חופש כדי לטפל בהורה סיעודי, כשברור שזה לא המצב האופייני ולכן, גם בהיבט הזה יש פה פגיעה קשה בנשים.
<גיל גן-מור: מדברים כל הזמן על שילוב נשים בשוק העבודה ופה אנחנו רואים עשרות אלפי נשים שנאלצות לעזוב את שוק העבודה בגלל המחדל של המדינה ובגלל הצורך שלהן לסעוד את ההורים.
ג'מאל זחאלקה: 10,000 זה נתון מבוסס?
<גיל גן-מור: יש 180,000 מקבלי גמלת סיעוד ואם לפי נתוני משרד הבריאות, שליש מהנשים המטפלות נאלצות לעזוב את מקום העבודה ורבות אחרות נאלצות לקצץ שעות או נתקלות בבעיות, כי הן מאחרות לעבודה ולא מצליחות לעמוד במטלות שלהן, אז כן, מדובר במצב שמשפיע על עשרות אלפי נשים שהן במשפחות סיעודיות.
<גיל גן-מור: המצב הזה רק יילך ויחמיר בגלל שאנחנו יודעים שהזדקנות האוכלוסייה היא דבר שממשמש ובא, שיעור הזקנים באוכלוסייה הולך להכפיל את עצמו בשנים הקרובות, כך שהבעיה הזו רק תלך ותהיה יותר אקוטית.
<גיל גן-מור: הדבר השלישי זה ענף עובדות הסיעוד.
<גיל גן-מור: שוב, ענף שהוא בעיקרו נשי וכמו בהרבה ענפים שבעיקרם הם נשיים אנחנו רואים את כל הבעיות של חוסר המעמד, של המשכורות הנמוכות ושל חוסר ההתייחסות לצורך להעלות את מעמד עובדות הסיעוד.
<גיל גן-מור: לכן במקצוע הזה, רוב מי שעובדות בו, מבחינת העובדות הישראליות, זה נשים מבוגרת יחסית, מעל גיל 50, זאת אומרת שכוח העבודה פה הוא מלכתחילה חלש יחסית, עם כוח מיקוח נמוך.
<גיל גן-מור: גם מבחינת כוח העבודה בתחום הסיעוד, שהוא עובדים זרים, גם הוא בעיקרו עובדות זרות, 80%, ממדינות כמו פיליפינים נפאל, עובדות יחסית חלשות בשוק העבודה.
<גיל גן-מור: אנחנו רואים שאחד הדברים שקורים, בגלל שהמענים שהמדינה נותנת בתחום הסיעוד בקהילה הם כל כך נמוכים, יש לחץ תמידי לקצץ ככל הניתן מכל מקום וזה בא הרבה פעמים על חשבון זכויות עובדות הסיעוד.
<גיל גן-מור: שוב, יש פה מתח בין אותן משפחות או אותם זקנים וזקנות סיעודיים, שמוצאים את עצמם פתאום גם כמעסיקים, לבין עובדות הסיעוד והמתח הזה נוצר, בין היתר, בגלל שהעלות והנטל הכלכלי על המשפחות הוא כל כך כבד, שבאמת מנסים לחסוך בכל מקום והרבה פעמים זה בא על חשבון הזכויות הסוציאליות של העובדות.
<גיל גן-מור: הדרישה שלנו היא לקדם את הרפורמה בסיעוד.
<גיל גן-מור: להגדיל בצורה ניכרת את שעות הסיעוד באמצעות ביטוח ציבורי, לא ללכת על פתרון של ביטוחים מסחריים פרטיים, שהוא פתרון שלא משרת חלק גדול מהאוכלוסייה, לבטל את מבחני ההכנסה, להקל את מבחני התלות, לשפר את סל השירותים שניתנים לזקנים וזקנות סיעודיים בקהילה.
<גיל גן-מור: בין היתר, למשל, אחד הפתרונות שמדובר עליו זה מרכזי היום שיכולים להוות איזשהו פתרון בקהילה והמימוש של זה הוא 7%.
<גיל גן-מור: זאת אומרת, יש לנו בעיות רציניות גם במימוש הפתרונות שהמדינה כבר כן נותנת.
<גיל גן-מור: -
ג'מאל זחאלקה: תסביר את הנקודה הזאת, של מימוש הזכויות.
<גיל גן-מור: כשאתה זכאי לקבל גמלת סיעוד, אתה יכול לקבל עובד או עובדת סיעוד שתבוא אליך הביתה, לפי השעות שאתה זכאי להן, שזה בין 9.75 ל-18, ובמקרים מסוימים, כאמור, בתלות הכי גדולה, 22 שעות, שזה אותן שלוש שעות ביום, ואתה יכול להמיר חלק משעות הסיעוד למרכזי יום.
<גיל גן-מור: מרכזי היום הם בעצם איזשהו פתרון שיכול להוות פתרון טוב בקהילה לנשים, ללכת להיות במקום עם עוד אנשים, עם פעילות חברתית, עם פעילות תרבותית וכו', הבעיה היא שהמימוש של זה מגיע ל-7%.
<גיל גן-מור: זאת אומרת אנשים כמעט לא משתמשים במרכזי היום.
<גיל גן-מור: החשד שלנו הוא שזה נובע מכך ששעות הסיעוד הן כל כך מצומצמות שאנשים לא מוכנים לוותר על שעות סיעוד כדי ללכת למרכז היום וגם בגלל שמרכז היום כנראה לא מספק את הצרכים - - -
ג'מאל זחאלקה: או שהוא לא קיים.
<גיל גן-מור: או שהוא לא קיים, בחלק מהמקרים הוא לא קיים, בחלק מהמקרים הוא לא נגיש.
<גיל גן-מור: אמנם יש הסעות אבל חלק מהזקנים והזקנות הסיעודיים גרים במקומות שבהם אין מעלית ואין מי שיוריד אותם מהבניין להסעה.
<גיל גן-מור: יש הרבה מאוד חסמים בתחום הזה.
<גיל גן-מור: הנושא הנוסף הוא להכיר במעמד של בני המשפחה המטפלים, בעיקר בנות המשפחה המטפלות.
<גיל גן-מור: לתת להן הכרה בחוק, לתת להן הכרה רשמית, להבין את המשמעות של סיעוד הורה, לתת להן הגנות בשוק העבודה כדי שהן יוכלו, אם צריך, לצאת לכמה חודשים מהעבודה ולחזור לתפקיד שהן מילאו.
<גיל גן-מור: שתהיה התחשבות בעובדה שהמדינה בעצם כופה עליהן או מחייבת אותן לקחת חלק גדול בסיעוד בגלל שאין מענים אחרים.
<גיל גן-מור: הדבר האחרון הוא להכליל את האשפוז הסיעודי, כשזה מגיע, בסל הבריאות, לבטל את מבחני ההכנסה, לבטל את התלות בנכונות של הילדים לשאת בחלק מהעלות, מההשתתפות העצמית.
<גיל גן-מור: אני לא חושב שאדם שמגיע למצב שהוא סיעודי פתאום צריך למצוא את עצמו תלוי בנכונות של הילדים לשלם עבור האשפוז שלו.
<גיל גן-מור: כל אדם צריך לקבל את השירות הזה כשירות רפואי בפני עצמו.
<גיל גן-מור: אלה בגדול הדברים שלנו.
<גיל גן-מור: מי שרוצה מידע נוסף יכול למצוא אותו באתר מיוחד שאנחנו הקמנו במסגרת קמפיין שאנחנו עושים יחד עם ארגונים אחרים, עם "קן לזקן", ה"משפט בשירות הזקנה", האגודה זכויות החולה, רופאים לזכויות אדם, ארגוני גמלאים.
<גיל גן-מור: האתר נקרא "אימא יקרה לי" ולא סתם קראנו לו "אימא יקרה לי", כי רצינו להבליט גם את ההיבט המגדרי.
<גיל גן-מור: "אימא יקרה לי – נאבקים לרפורמה במערך הסיעוד".
<גיל גן-מור: אפשר להיכנס אליו דרך חיפוש באתר האגודה ולמצוא שם הרבה מאוד מידע לגבי הדרישות שלנו ולגבי כל ההיבטים, כל הבעיות, במערך הסיעוד, לרבות הבעיות שאני העליתי פה שנוגעות להיבט המגדרי.
ג'מאל זחאלקה: חגית קמינצקי, מנהלת משאבי אנוש, עמותת מטב, עמותה לשירותי טיפול ורווחה, בבקשה.
<חגית קמינצקי-נווה: תודה רבה.
<חגית קמינצקי-נווה: שלום לכולם.
<חגית קמינצקי-נווה: אני לא אחזור על כל הנתונים, נאמרו פה הרבה מספרים.
<חגית קמינצקי-נווה: אני כן הייתי רוצה להגיד כמה מלים על מה שעמותת מטב עושה, מטב נותנת שירותי טיפול ורווחה, עושה פרויקטים חברתיים, לא רק בתחום של הזקנה אלא גם בתחום ילדים ואנשים עם מוגבלויות, בסיכון, פרויקט אומנה מאוד גדול בצפון, אבל עיקר הפעילות של מטב היא בתחום הזקנה ובתוך הזקנה עיקר הפעילות הוא בתחום הסיעוד, של הצמדת מטפלות סיעודיות לאנשים קשישים בביתם.
<חגית קמינצקי-נווה: אז דובר פה על החוסר המאוד משמעותי, שמורגש כבר עכשיו, אלפי קשישים שכבר היום לא מקבלים שירות, בגלל שאין מספיק מטפלות שיטפלו בהם, ואם המצב כזה היום, היום בישראל בערך 76,000 מטפלות בישראל שעוסקות בסיעוד, בשנת 2030 נצטרך בערך את אותה הכמות, זאת אומרת נצטרך לשכפל עוד 75,000 מטפלות.
<חגית קמינצקי-נווה: ברור שיש פה איזושהי בעיה שצריך למצוא לה פתרון הוליסטי, מערכתי, זה לא משהו נקודתי.
<חגית קמינצקי-נווה: קצת על הדברים שמטב עושה בשנים האחרונות.
<חגית קמינצקי-נווה: במטב, מתוך כל המטפלות שציינתי יש 20,000 מטפלים ומטפלות סיעודיים, 14,000 מתוכן הן מטפלות ישראליות.
<חגית קמינצקי-נווה: כמו שנאמר, נשים ממעמד סוציואקונומי נמוך, עובדות בעבודה פיזית שוחקת, גם נפשית, מרוויחות לרוב שכר מינימום ולא מתוגמלות מספיק על עבודה שהיא ללא ספק עבודת קודש בעינינו.
<חגית קמינצקי-נווה: תפיסת הניהול במטב היא שבאמת העובדים הם במרכז ולאור זה בשנים האחרונות התפתחה איזושהי גישה שמטרתה לשים את המטפלת במרכז, היא המהות של הפעילות שלנו, לנסות לעטוף אותה כמה שיותר ולתת לה כמה שיותר תמיכה, בין אם זו תמיכה ברמת המקצוע ובין אם זה בדברים האישיים בחייה, שוב, בגלל שהיא מגיעה באמת ממעמד חלש.
<חגית קמינצקי-נווה: במטב אנחנו נותנים את התנאים שצריכים להינתן על פי חוק, זה לא טריוויאלי, לצערי, בהרבה מקומות.
<חגית קמינצקי-נווה: אנחנו מתחברים למטפלת באופן אישי, מציינים את יום ההולדת בטלפון, חוגגים ימי הולדת בסניפים אצלנו, עושים טיולים וימי כיף.
<חגית קמינצקי-נווה: ברמת המשפחה, יש לנו מלגות, יש לנו קרן מלגות ש - - - כל שנה שאנחנו מעמידים מתן מלגות לילדי מטפלות שהולכים ללמוד לימודים אקדמאיים.
<חגית קמינצקי-נווה: שוב, הכול שלא לשכפל את המצב שבו נמצאות המטפלות גם לילדים שלהן, אלא לקדם אותם ולהוציא אותם.
<חגית קמינצקי-נווה: אנחנו נותנים מתנות לילדים של מטפלות שעולים לכיתה א'.
<חגית קמינצקי-נווה: ברמה המקצועית, כל ההכשרות שאנחנו מבצעים הן הכשרות בתשלום מלא למטפלות, יש לנו קורסים בסיסיים גם, שהרגולטור כמובן מבקש שנעשה.
<חגית קמינצקי-נווה: מעבר לזה יש לנו קורסים מתקדמים למטפלות, קורסים למטפלות סיעודיות, שוב, מתוך ההבנה שהדבר הזה שנקרא טיפול סיעודי זה מקצוע, זה לא משהו שכל אחד יכול לבוא, לקום בבוקר ולהחליט שהוא עושה.
<חגית קמינצקי-נווה: אנחנו מאוד מאמינים בזה, אנחנו נותנים ליווי מקצועי לכל מטפלת על ידי העובדים המקצועיים שיש לנו בשלוחה, גרונטולוגים, אחיות, עובדים סוציאליים.
<חגית קמינצקי-נווה: אנחנו עובדים הרבה עם קרן מעגלים, כדי לספק למטפלות שלנו קורסים ללא עלות, כדי שיוכלו לסייע להן.
<חגית קמינצקי-נווה: מבחינתי אם מטפלת מגיעה, עושה קורס ומצליחה אחרי הקורס הזה גם להשלים בשעות אחרות עבודה נוספת ולהרוויח יותר, מבחינתי הרווחתי גם אם היא תעזוב את הטיפול הסיעודי ותלך לעבוד בתחום אחר, מבחינתי גם הרווחתי והיא הרוויחה.
<חגית קמינצקי-נווה: אנחנו עושים להן הדרכות של בטיחות.
<חגית קמינצקי-נווה: בתחום הכלכלי אנחנו בקשר עם עמותת פעמונים, עמותה שמעבירה סדנאות לניהול כלכלי נכון בבית.
<חגית קמינצקי-נווה: יש לנו מערך בונוסים מאוד גדול שאנחנו נותנים למטפלות שנותנות מעל ומעבר.
<חגית קמינצקי-נווה: אנחנו מעמידים כמיליון שקל כל שנה, יש לנו קרן לסיוע למטפלות במצוקה, 250,000 כל שנה.
<חגית קמינצקי-נווה: אני בכוונה כך זורקת את הסכומים כדי לסבר את האוזן.
<חגית קמינצקי-נווה: אנחנו משקיעים בזה הרבה מאוד כסף כי אנחנו באמת מאמינים שכל הדברים האלה הם דברים שמטפלות זקוקות להם.
<חגית קמינצקי-נווה: גם בתחום הרפואי אנחנו נותנים ביטוח רפואי בהסדר מיוחד למטפלות, שהן יכולות באמת בסכום מינימלי לקבל אותו גם בזמן עבודתן וגם אחרי שהן מסיימות לעבוד במטב.
<חגית קמינצקי-נווה: כל המערך הזה, ויש עוד הרבה דברים שלא ציינתי, כל המערך הזה נועד באמת כדי לתמוך במטפלת ולתת לה תחושה, שאל"ף, היא עובדת נחשבת, בסטטוס מקצועי, שאנחנו מאמינים בה, ביכולת שלה, מקדמים אותה ומחשיבים את העבודה המאוד מכובדת וקשה שהיא עושה.
<חגית קמינצקי-נווה: עם זאת, זה לא מספיק.
<חגית קמינצקי-נווה: זה בכלל לא מתקרב.
<חגית קמינצקי-נווה: יש הרבה דברים שצריך לעשות, גם ברמה המקומית, כל גוף שעוסק בתחום הזה אבל גם ברמה המדינית, הרגולטורית.
<חגית קמינצקי-נווה: אין ספק שצריך פה פתרון הוליסטי, כוללני, שמדבר גם על שכר ותנאים מצד אחד וגם על הכשרות מקצועיות.
<חגית קמינצקי-נווה: צריך לגרום לזה שיותר ויותר אנשים יבואו לתחום הזה שנקרא טיפול סיעודי.
<חגית קמינצקי-נווה: שוב, דיברתם על זה שניכם, ביום מן הימים גם אנחנו נהיה שם, בין אם להורים שלנו ובין אם זה לעצמנו, המצב הזה רק יתרחב ובאמונה שלנו צריך להשקיע הרבה יותר כדי לגרום לשוק הזה להיות הרבה יותר נחשב, הרבה יותר נחשק ולקרב אליו עוד אנשים.
<חגית קמינצקי-נווה: אולי לא דובר פה, אבל בגלל העובדה שכל אותן המטפלות באמת נמצאות במעמד סוציואקונומי נמוך וחלקן גם נעזרות בשירותי הרווחה, כדי לקבל תמיכה בעצמן, ככל שהשכר יהיה יותר גבוה, יותר מתגמל ויותר נשים יוכלו להצטרף לשוק של הסיעוד פחות ופחות יצטרכו להיתמך על ידי לשכות רווחה כאלה ואחרות.
<חגית קמינצקי-נווה: זה win-win.
<חגית קמינצקי-נווה: עוד נקודה אחת לגבי מה שאמרת קודם, על המטפל העיקרי, שבאמת ברוב המקרים הן נשים, מטב גם החלה להשקיע הרבה מאוד משאבים ומקיימת הרבה מאוד קבוצות לתמיכה במטפל העיקרי, שוב, שלרוב הוא המטפלת העיקרית, כי הסיטואציה שבה המטפלת נמצאת בה היא באמת קשה וברמה הרגשית.
<חגית קמינצקי-נווה: מעבר לכל הדברים שציינת, שבאמת הם ברמה הכלכלית, שוק העבודה והיציאה ממנו, יש פה באמת עול מאוד מאוד כבד ברמה הרגשית, וצריך גורמים מקצועיים שיבואו ויעשו קבוצות לתמיכה וקצת יראו לנשים האלה שהן לא לבד ויש אנשים מסביב, שכורעים תחת הנטל ביחד וינסו להתחזק במקום הזה.
<חגית קמינצקי-נווה: זהו, תודה רבה.
ג'מאל זחאלקה: תודה רבה לך.
ג'מאל זחאלקה: נציגת הביטוח הלאומי.
<רבקה רוזנברג בושם: רבקה רוזנברג בושם, אני מנהלת תחום סיעוד בביטוח הלאומי.
<רבקה רוזנברג בושם: אני רציתי להגיד כמה דברים.
<רבקה רוזנברג בושם: קודם כל, אנחנו כן מנסים לקדם את הנושא של דרגות והזכאות לסיעוד, שיינתן מספר שעות גדול יותר לבעלי הדרגות הגבוהות ופחות שעות לבעלי הדרגות הנמוכות.