GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תהילה פרידמן: לא אני, אבל היא היתה ממש החלוצה, ואני רוצה להגיד שכאשר מסתכלים בפרספקטיבה, המצב השתפר פלאים, גם הצבא והבנות הדתיות שהולכות היום להתגייס הולכות לא למרות שהן דתיות, אלא בגלל שהן דתיות, כי הן רוצות לתרום והצבא עושה להן מקום.
<תהילה פרידמן: אני גם חושבת שהחמ"ד שמותקף פה – אני הייתי השנה ביום עיון של המפקחים, והדיבור הפנימי היה דיבור של "זו עובדה בשטח, צריך להתמודד איתה, איך מתמודדים איתה", אז אני נוטה להסכים.
<תהילה פרידמן: ברמה האישית, אני כשהייתי בת 18, הייתי צריכה לבחור בין ללמוד במדרשה לבין להתגייס, כי מי שדחתה את השירות לא יכולה היתה לקבל קד"צ והעדפתי ללמוד תורה, ואני לא מתחרטת, אבל היום הן לא צריכות לבחור.
<תהילה פרידמן: זה לגבי הצד הטוב.
<תהילה פרידמן: יש לי לא ביקורת, אבל הצעה.
<תהילה פרידמן: אני חושבת שכיוון שיש לכל הפחות מחלוקת בנושא הזה, כמו שיש לגבי עלייה להר הבית, כמו שיש לגבי היתר מכירה, כמו שיש לגבי שורה ארוכה של נושאים, בסוף אנחנו הורים לילדים ואנחנו גם אנשי חינוך בחלקנו, אני חושבת שמן היושר לומר לבנות – יש מחלוקת.
<תהילה פרידמן: אני חושבת שלשקר לבנות ולומר להן "זו ההלכה", לא בונה נשים נאמנות להלכה ומחויבות לה, הוא שובר בהן משהו.
<תהילה פרידמן: הוא שובר בהן משהו לגבי היכולת שלהן להמשיך ולחיות חיי הלכה.
<תהילה פרידמן: אני חושבת שאנחנו מזיקים, אנחנו מזיקים לשליחות החינוכית ולמה שאנחנו רוצים לחנך את הילדות שלנו.
<תהילה פרידמן: אני חושבת שמדיניות החמ"ד יכולה להציג בפני הבנות את המחלוקת ההלכתית ולומר שיש דעות כאלה ויש דעות כאלה.
מירב בן ארי: עמיטל בראלי, אמרו שיש לך מצגת.
<עמיטל בראלי: קודם כל, אנחנו כארגון שמחים גם להיות באירוע הנוכחי, אנחנו לא באים על תקן של משביתי השמחה.
<עמיטל בראלי: אני רוצה להגיד אמירה – גם אנחנו מכירים בזה שיש בנות בצבא, בסדר?
<עמיטל בראלי: וגם אנחנו תומכים שבנות שכבר התגייסו לצבא, צריכות את הטיפול המרבי והמקסימלי, כאשר הן הגיעו לצבא, לתת להן את כל הכלים.
<עמיטל בראלי: אלא מה, שהארגונים שיושבים כאן, מעט מאוד מעניין אותם מה קורה אחרי שהבנות עברו את שערי הבקו"ם, הם כמעט לא מתייחסים לבנות אחרי התאריך הזה.
<עמיטל בראלי: ארגון אלומה לדוגמה עסוק ראשו ורובו בשינוי תודעתי אצל הבנות עצמן שנמצאות כבר בתוך החמ"ד, לשנות את עמדתן ביחס לשירות הצבאי.
<עמיטל בראלי: אנחנו כארגון חותם – אתם יכולים לראות עכשיו במצגת – הפקנו בזמנו סרטון על העניין הזה.
<עמיטל בראלי: הסרטון הזה עורר הרבה גלים.
<עמיטל בראלי: כיוון שהצפנו את הסוגיה עצמה, היה קשה מאוד לחלק מהאנשים לעכל את המסר שיש כאן, שלבנות יש קשיים מאוד גדולים כשהן נכנסות למסגרת הצבאית, והחליטו לתקוף את השיער של החיילת הבלונדינית כפי שאתם רואים או כל מיני דברים שוליים.
אלעזר שטרן: למה בלונדינית?
<שרון בריק-דשן: למה חייל מזרחי?
<עמיטל בראלי: אנחנו אומרים דבר אחר, אנחנו גם רוצים לסייע לבנות שכבר נמצאות בצבא.
<שרון בריק-דשן: ככה משפילים.
<עמיטל בראלי: אלא מה, צריך להגיד את הדבר הפשוט הזה, הציבור הדתי מבין שהמקום המשמעותי שבו בת אמורה לתרום ואמורה להביא לידי ביטוי את היכולות שלה זה במסגרת השירות הלאומי.
<עמיטל בראלי: עכשיו אפשר להתווכח עם הציבור הדתי, אפשר להתווכח עם 85% מהציבור הדתי.
מירב בן ארי: למה אתה לא חשוב שהיא יכולה לבטא את עצמה - - -
<עמיטל בראלי: אבל - - -
מירב בן ארי: תן לי לסיים שאלה.
מירב בן ארי: אני מנהלת את הוועדה הזאת לא פעם אחת ולא פעמיים, אני מחליפה את עאידה מתי שצריך.
מירב בן ארי: אני רוצה להסביר לך לגבי התנהלות הוועדה.
מירב בן ארי: כשחבר כנסת שואל אותך שאלה, אתה נותן לו לסיים את הדברים שלו.
מירב בן ארי: גם אדם או אישה שבזכות דיבור כאן, אתה נותן להם לסיים דבריהם ואחרי זה תתייחס.
מירב בן ארי: כשאתה אומר שאותה נערה צעירה דתיה מבטאת את עצמה בשירות הלאומי, למה אתה חושב שאותה צעירה דתיה לא מבטאת את עצמה בשירות הצבאי?
מירב בן ארי: תסביר לי, שאלתי שאלה, יש סימן שאלה בסופה.
אלעזר שטרן: תראה, אתה רב?
<עמיטל בראלי: אני עמיטל בראלי.
מירב בן ארי: הוא לא רב, אין לו הגדרה.
אלעזר שטרן: יש לי שאלה אליך.
אלעזר שטרן: אני לא הייתי מעז לצייר ככה חיילת.
<עמיטל בראלי: סליחה, גם כשנותנים זכות דיבור, אפשר לתת זכות דיבור.
<עמיטל בראלי: אם הגעתי לכאן כדי לדבר, יש לי משהו לומר.
מירב בן ארי: שנייה אדוני, אבל לחברי כנסת בוועדה מותר להעיר קריאות ביניים.
<עמיטל בראלי: בבקשה, אבל גם אפשר - - -
מירב בן ארי: אנחנו ניתן לך את זכות הדיבור שלך.
מירב בן ארי: הוא רוצה לשאול שאלה.
מירב בן ארי: אני שאלתי שאלה והוא שואל שאלה, מה השאלה חבר הכנסת שטרן?
אלעזר שטרן: אני שואל, אתם אנשים דתיים.
אלעזר שטרן: אני לא מכיר חיילת שנראית ככה.
אלעזר שטרן: אני לא מכיר ציור שמישהו עם זקן וכיפה היה נותן להבלטה כזאת של חזה, ככה לבחורה בלונדינית, ככה לזלזל בבחורה, ויכול להיות שיש תלמידים שלך שאולי זה עושה להם משהו, שאולי זה מזיז להם משהו.
<עמיטל בראלי: אולי הדברים האלה - - -
אלעזר שטרן: אז למה אתה מפיץ את זה?
אלעזר שטרן: למה אתה מראה את זה כאן?
אלעזר שטרן: אתה כאדם דתי.
<עמיטל בראלי: אולי הדברים האלה נובעים מהמחשבה של אלעזר שטרן.
אלעזר שטרן: אתה כאדם דתי בא להראות את הדברים האלה?
<עמיטל בראלי: חבל שאתה נתפס לדברים הצדדיים במקום להתעסק במהות.
מירב בן ארי: סליחה אדוני, שטרן סיימת?
מירב בן ארי: תן לו להתייחס בבקשה.
אלעזר שטרן: בחיים לא הקרנתי כזה דבר, בושה, זה חילול השם.
<עמיטל בראלי: העליהום שאנחנו מרגישים פה זה ניסיון להשתיק את הרוב.
מירב בן ארי: איזה עליהום?
<עמיטל בראלי: העליהום שלא נותנים לבן אדם לדבר ונתפסים לדברים שבשוליים.
מירב בן ארי: אמרתי לך שאני אשמור על זכות הדיבור שלך.
אלעזר שטרן: אני שואל את החמ"ד, אתם נותנים להציג כאלה דברים?
<רם זהבי: בשום אופן לא.
מירב בן ארי: אתה יכול להתקדם כבר עם התמונה הזאת?
מירב בן ארי: כי הבנו את הרעיון.
אלעזר שטרן: לא, זה עושה לו משהו, אולי זה עושה לו.
אלעזר שטרן: קח אותה הביתה, קח את התמונה לאשתך, שים אותה במיטה שלך, תתבייש לך.
מירב בן ארי: שטרן.
<עמיטל בראלי: את המחשבות שלך תשמור לעצמך, אל תתחיל להטיף פה מוסר.
מירב בן ארי: אדוני, תמשיך בבקשה, אם הורדת את התמונה הזאת, זאת כבר התקדמות.
<עמיטל בראלי: בכל מקרה, אחרי כל דברי הבלע ששמענו כאן - -
מירב בן ארי: תתייחס יפה, אוקי?
מירב בן ארי: ותפסיק עם ההערות האלה.
<עמיטל בראלי: - - אנחנו כאן רואים את האחוז של ההורים שמעוניינים שהבנות שלהם יגיעו דווקא לשירות הלאומי.
<עמיטל בראלי: אני רוצה להביא עוד נתון מאוד משמעותי, ואפשר בבקשה לעבור למצגת הבאה.
<עמיטל בראלי: אנחנו נהנים לייצר איזו תחושה שאנחנו במלחמה של העבר, שהרבנים או הציבור הדתי כבר לא רלוונטי, הבנות מקבלות החלטות באופן עצמאי.
<עמיטל בראלי: רבותי, אני מחזיק כאן מחקר של הכנסת.
<עמיטל בראלי: הנתונים שמוצגים השכם והערב בתקשורת על ידי כל מיני ארגונים, אין להם שום קשר למציאות.
<עמיטל בראלי: אם אנחנו בודקים את המציאות ב-15 שנים האחרונות, אפילו אם נלך לפי המדדים שהוצגו כאן על ידי חלק מהארגונים, אנחנו מדברים ב-15 שנים על מעבר של אחוז בודד מ-2000 עד 2015 לכמות הבנות שמתגייסות לצבא.
מירב בן ארי: למה אתה חושב שהנתונים שלך יותר טובים מהנתונים שלהם?
<עמיטל בראלי: הנתונים האלה לא שלי, את הנתונים האלה הצבא פרסם.
מירב בן ארי: אז אתה חושב שמה שהצבא פרסם היום בידיעות אחרונות לא נכון?
<עמיטל בראלי: אני לא קורא את ידיעות אחרונות, אני קורא מה שהצבא אומר.
מירב בן ארי: אני אגיד לך, יש כתבה של יוסי יהושע, שלקחה מכם, מאלומה, את הנתונים.
מירב בן ארי: תסביר לי למה הנתונים שלך יותר טובים מהנתונים שלהם.
<עמיטל בראלי: נתוני הכנסת הם אמינים לדעתך?
מירב בן ארי: אני באמת שואלת אותך מה ההבדל.
<עמיטל בראלי: אני מחזיק פה מחקר של מרכז המידע והמחקר של הכנסת, שמדבר על כך שבמשך ארבע השנים האחרונות היה שינוי – לא 200%, כל דובר בתקשורת מקפיץ את כמות האחוזים.
<עמיטל בראלי: אנחנו בארגון חותם לא חושבים שצריך להזניח את הבנות, אנחנו מטפלים גם בבנות שנמצאות בצבא, והתחלנו בזה לאחרונה.
<עמיטל בראלי: אבל חשוב לשים לב גם למה שצועק מהשטח.
<עמיטל בראלי: רק אתמול הוגש הדוח של נציב קבילות החיילים, שמדבר על הפגיעה שחיילות מרגישות על הנושא של ירידה במוטיבציה.
מירב בן ארי: זו ירידה כללית במוטיבציה.
<עמיטל בראלי: בייחוד בגדודים המעורבים.
<עמיטל בראלי: אנחנו אומרים דבר מאוד פשוט, אתם רוצים לטפל בבנות?
<עמיטל בראלי: אתם רוצים לסייע להן?
<עמיטל בראלי: גם אנחנו רוצים, תעשו את זה כשהן נמצאות בצבא, תסייעו לרבנות הראשית, אל תנסו לחנך את ההורים, אל תנסו לחנך את הבנות בניגוד לרצון שלהן.
<עמיטל בראלי: מי שרוצה, שיזמין את הארגונים האלה, בבקשה, זו החלטה אישית שלו.
<עמיטל בראלי: לא ניתן לכפות את התפיסה על כלל הציבור הדתי.
מירב בן ארי: אדוני, אין פה מערכת כפייה, אתה חייב לצאת מההגדרה הזאת.
מירב בן ארי: אף אחד לא כופה, בטח לא על צעירה דתייה להתגייס.
מירב בן ארי: אם היא לא רוצה להתגייס, היא יודעת להגיד לא.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שגם אני למדתי בבית ספר דתי וגם אני למדתי רק עם בנות, וגם לי אמרו: עדיף שלא תתגייסי.
מירב בן ארי: אני דווקא מאמינה למה שאמרה כאן הגברת שהשתפרנו ואני גם מאמינה לך שבחמ"ד יש תהליך, כי אצלי בבית הספר בכלל אסור היה להזכיר את הצבא, והיום מבית הספר הזה מתגייסות הרבה נשים.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד, אף אחד לא יכול להתגייס, בטח צעירה דתייה לא מתגייסת בכוח, זה לא יכול להיות, גם טכנית זה לא עובד, אז תפסיק עם העניין של הכפייה, זה בכלל לא רלוונטי בעיניי.
מירב בן ארי: שרון, את רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: אולי גם תעשי פה סדר בנתונים.
<שרון ניר: אני אגיד שני דברים בהיבט של הנתונים.
<שרון ניר: בנתונים הרשמיים של צה"ל יש חד-משמעית מגמת עלייה בהיקף המתגייסות הדתיות בוגרות חמ"ד.
<שרון ניר: בשנת 2010 היו 935 מתגייסות אל מול שנת 2016, שאנחנו מדברים על 2,159 מתגייסות, ובהקשר לשנתון זה אפילו יותר, זה סדר גודל של 2,400.
<שרון ניר: אני לא רוצה לנקוב בדיוק במספר, אבל אנחנו בהחלט רואים מגמת עלייה ברורה בהיקף המתגייסות בוגרות חמ"ד.
<שרון ניר: בהיבט של דוח נציב קבילות חיילים שהוזכר פה, צה"ל לומד בקפידה את מסקנות דוח נציב קבילות חיילים.
<שרון ניר: אגב, יש פה בהחלט התייחסות למה שקורה עם מערך המעורבים.
<שרון ניר: הנציב הוציא דוח מפורט מאוד בעניין הזה ואנחנו לומדים אותו.
<שרון ניר: אני אגיד בהקשר הזה, שבהחלט קורה משהו חדש בצבא בעשור האחרון, ובדגש על חמש השנים האחרונות, בו נבנים שלושה גדודים מעורבים, יש לנו בעניין הזה לא מעט דברים ללמוד.
<שרון ניר: בסך הכול אנחנו יכולים להגיד שהמערך הזה, שנקרא היום מערך הגנת הגבולות ולא גדודים מעורבים, הוא מערך שסופר תורם לצה"ל.
<שרון ניר: החיילות האלה תורמות ביותר, אלה חיילות עם מוטיבציה.
<שרון ניר: היקף החיילות שמשתלבות במערכי הלחימה, גם הוא הולך וגדל בשנים האחרונות.
<שרון ניר: כל המסקנות של הנציב, אנחנו לומדים אותן וכבר לקראת הקיץ הקרוב אנחנו הולכים להקים בסיס אימונים חטיבתי שהוא ייחודי גם כדי לעמוד על נושאים ייחודיים כמו שייכות, חיזוק תחושת השליחות, מוטיבציה.
מירב בן ארי: הרב אהד טהרלב, בבקשה אדוני.
מירב בן ארי: קודם כל אני מתנצלת שלא זיהיתי אתך לפני כן, אני רוצה להביע כמובן השתתפות בצערך על אובדן הבן.
מירב בן ארי: כל עם ישראל ליווה אותך.
מירב בן ארי: תודה שבאת לכאן היום, זה חשוב מאוד.
<אהד טהרלב: תודה רבה.
<אהד טהרלב: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
<אהד טהרלב: ראשית, עמיתי הרב בראלי ועוד רבנים נוספים שיושבים פה סביב השולחן ואנשים שלמדו בבתי מדרש, כולנו יודעים שיש תפקידים משמעותיים בשירות הלאומי ויש תפקידים פחות משמעותיים.
<אהד טהרלב: יש תפקידים משמעותיים בצבא ויש תפקידים פחות משמעותיים.
<אהד טהרלב: לצאת עם אמירה גורפת, אפילו לתת לה גושפנקה הלכתית, ואני מעז לומר חינוכית, זה כן וזה לא – זה לא נכון.
<אהד טהרלב: אתה מפחד לתת את דבריך לשיעורין, אבל החיים נותנים את דבריהם לשיעורין, ובאותו משפט אני קורא גם למערכת החמ"ד לחנך את הבנות לשרת שירות משמעותי בשירות הלאומי ובשירות הצבאי.
<אהד טהרלב: אני יוצא בתוקף נגד אמירתך, שהגופים שיושבים פה סביב השולחן לא מלווים את הבנות אחרי גיוסן.
<עמיטל בראלי: התכוונתי לאלומה.
<אהד טהרלב: אז יושבים פה עוד גופים.
<אהד טהרלב: גם אלומה אני חושב מנסה לתת מענה כלשהו, אבל יושבים פה ראשי מדרשות, יש כיום שבע מדרשות, שנה הבאה בעזרת השם עוד שתי מדרשות.
<אהד טהרלב: ראשי המדרשות מכתתים את רגליהם פעם בשבועיים לתת שיעור לכ-400 בנות דתיות, והלוואי וכל הבנות הדתיות היו מקבלות זאת.
<אהד טהרלב: הצבא גם משתדל לתת – וזה מה שאלומה באה לתת – בליווי הזה.
<אהד טהרלב: אני לא רואה אצל הבנים דבר כזה, ואני אפילו מעז לומר, שאני לא רואה את ההיענות בשיתוף הפעולה אפילו בשירות הלאומי בליווי שקיים.
<אהד טהרלב: זה דבר ראשון.
<אהד טהרלב: באותה מידה, אני אומר לרם שאני חושב שהגיע הזמן לפתוח, גם אם יש איזושהי התנגדות חינוכית לקו מסוים, הרי יש מסלולים שנותנים מענה מבחינה חינוכית, אז למה לא לפתוח את הדלת בפני אותם ראשי מדרשות?
<רם זהבי: הדלת פתוחה, לא?
<אהד טהרלב: הדלת לא פתוחה.
<אהד טהרלב: בינינו, הדלת לא פתוחה.
<רם זהבי: מספר הנרשמות למסלולים האלה עולה משנה לשנה.
<אהד טהרלב: לצערי הרב, עדיין הדלת לא פתוחה בכל מקום.
<אהד טהרלב: אני חייב לומר פה וידוי אישי.
<רם זהבי: מספר הנרשמות גדול על יכולת ההכלה של המסגרות.
<אהד טהרלב: ברוך השם, ולכן נפתחות עוד מדרשות.
<רם זהבי: יש יותר נרשמות מיכולת קבלה.
<רם זהבי: זה אומר שיש תנועה במוסדות חינוך.
<אהד טהרלב: זה לא בגלל שבתי הספר פותחים את שעריהם, זה רק מראה שבאמת קורה משהו.
מירב בן ארי: מראה שיש עניין.
<אהד טהרלב: לסיום, אני חושב שהדבר הטוב ביותר שקרה לנו זה שקם ארגון חותם.
<אהד טהרלב: "לנו" אני אומר לבנות, לגופים שמלווים בנות בזמן שירותן הצבאי, כי זה רק מראה שהמגמה תפסה תאוצה והבנות מצביעות ברגליים.
<אהד טהרלב: כל פעם שיש התנגדות, זה אומר שקורה משהו.
<אהד טהרלב: קשה לי מאוד עם גוף רבני שמתנגד, שיוצא נגד.
<אהד טהרלב: יש בזה משהו במהות לא תורני ולא חינוכי, ולכן אני קורא לכם לייצר משהו בעד ולא רק נגד.
<אהד טהרלב: זאת אומרת, אני הייתי מצפה שתקראו לשירות משמעותי – אם אתם רוצים בשירות לאומי, אז בשירות לאומי – אבל היציאה נגד בסופו של דבר כורתת את הענף שעליו רב יושב, וזה חורה לי.
<אהד טהרלב: חורה לי עוד דבר, שממסד רבני, גוף רבני משתמש באמצעים – אני חושב שמחללים את בית המדרש.
<אהד טהרלב: לצאת עם סרטים, לצאת עם אמירות, שהן לא נכונות, כי להגיד אמירה הלכתית שאסור לבנות דתיות ללכת לצבא זו אמירה לא נכונה, כי יש רבנים שחושבים אחרת.
<אהד טהרלב: אפילו בתוך הרבנים הראשיים יש כאלה שחושבים ככה ויש כאלה שחושבים ככה, ולכן אני אומר מבחינת כבוד התורה וכבוד בית המדרש, אני חודש שצריך לעדן את דרך הפעולה ולייצר שיח אחר ושונה.
<סיון יעקבסון: אני פה היום באופן רשמי בתור דוברת ארגון קול"ך.
<סיון יעקבסון: אני גם בוגרת של תיכון עירוני דתי רמת גן, כשאחד ממובילי חותם היה הרב שמדבר אתנו, ואני בוגרת שירות צבאי.
<סיון יעקבסון: אני שרתתי בתור מדריכת שריון, המ"פ שלי יושבת פה.
מירב בן ארי: אגב, נראה לי שהיא עדיין נשארה דתייה, למרות השירות הצבאי...
<קריאה: ויהודייה...
מירב בן ארי: יש סממנים דתיים שם... בבקשה גברתי.
<סיון יעקבסון: אני חושבת שהדבר שהכי הכעיס אותי בסרטון הזה והדבר שהכי מרגיז אותי במה שאתה מדבר על החינוך הדתי, שהחמ"ד מאפשר לרבנים לבחור, כשבאולפנה שאני גדלתי בה, שום דבר לא זז.
<סיון יעקבסון: עדיין בנות שומעות את הרב אריאל בא ואומר לך שהן לא יכולות להתגייס ושאסור להן להתגייס.
<סיון יעקבסון: עדיין בנות שמתגייסות מקבלות שלילי – אני רציתי ללמוד במדרשה שלכם בעין הנצי"ב, הייתי צריכה להסתיר את העובדה שאני הולכת לבדוק מדרשה, הייתי צריכה לשקר.
<סיון יעקבסון: מלמדים אותנו לשקר.
מירב בן ארי: אני יכולה לשאול כמה שנים עברו מאז הגיוס הצבאי שלך?
<סיון יעקבסון: אני התגייסתי בשנת 2000.
<סיון יעקבסון: דיברתי השבוע עם בנות שסיימו עכשיו, שהתגייסו עכשיו, המצב אותו דבר.
מירב בן ארי: בוא נשמע את יצחק בן דוד ממדרשת עין הנצי"ב.
<יצחק בן דוד: אני רוצה לומר הצעה אופרטיבית.
<יצחק בן דוד: אני חושב שנוכח המצב הזה, הצעה לשיח עם החמ"ד והמדיניות שלכם ואיזה ניסיון לרווח וליצור איזושהי גמישות והיענות לתהליכים שמתרחשים.
<יצחק בן דוד: אנחנו חיים בעולם דיגיטלי.
<יצחק בן דוד: אני חושב שאם אנחנו נרים את הכפפה ונייצר איזשהו מערך של תוכן נגיש, אינטראקטיבי, רלוונטי, שהוא במובן מסוים מאפשר לבנות שזה רלוונטי עבורן להיחשף למידע.
<יצחק בן דוד: אני חושב שהרבה נעשה, מפגשים, חוגי בית, יש תכנים שנמצאים ברשת, אבל אני חושב שיש דרך לשדרג את זה בצורה משמעותית, כלומר: גם דמויות רבניות שמאפשרות לבחורה שגדלה באולפנה שסיון למדה בה בכיתה י"א להיפגש עם שפה הלכתית ודתית שנותנת פתח אחר לנושא, וגם כל מה שקשור לתהליכים של מידע והבנה מה בת צריכה לעבור ואיך היא צריכה להתמודד עם הבחירות שלה, אני חושב שזה שירות מאוד חשוב שאפשר לעשות אותו.
<יצחק בן דוד: לצד השיח עם החמ"ד ומה שהחמ"ד מאפשר, אני חושב שאנחנו צריכים לייצר את האופציה הזאת, שהיא לדעתי יכולה להיות מאוד משמעותית.
<סיון יעקבסון: חברת הכנסת בן-ארי, הפלטפורמה הזאת החלה כבר להתקיים.
<סיון יעקבסון: יש פלטפורמה לזכר מתת רוזנפלד, שההורים שלה הקימו.
<סיון יעקבסון: חסרות שם ביקורות על הצבא, כי בנות מפחדות לדבר.
<יצחק בן דוד: אני מדבר על חומרים אינטראקטיביים, סרטוני וידיאו שמראים אנשים מדברים.
מירב בן ארי: חבל שאין כאן מישהי שהתגייסה לא מזמן.
מירב בן ארי: יש כאן מישהי שהתגייסה בשנה, שנתיים האחרונות?
<קריאה: יש אולם מלא פה בקצה.
מירב בן ארי: אז אני רוצה לשמוע את אחת הבנות, משם, לא להתבייש.
מירב בן ארי: בוא נשמע רק אחת, אנחנו שומעים רק את המבוגרים.
מירב בן ארי: תספרי לנו מי את, מה את עושה, מאיפה באת.
מירב בן ארי: אני קצת התעייפתי מהמבוגרים.
<א': אני א', התגייסתי לפני כמעט ארבע שנים.
<א': התגייסתי למסלול תלפיות, סיימתי אותו לפני פחות משנה.
<א': מתל אביב.
<א': היום אני קצינה ב-8200.
<א': למדתי בתיכון ממלכתי-דתי צייטלין.
מירב בן ארי: תספרי לנו למה החלטת להתגייס לצבא.
<א': אחותי הגדולה שיושבת פה התגייסה לפני שלוש, ארבע שנים לפניי.
<א': אחי גם התגייס שנתיים לפניי, והיה ברור לי שחשוב לי למצוא את המקום הטוב ביותר שאני אוכל להשפיע על החברה, לפחות בשנתיים שאני חייבת.
<א': בדקתי גם שירות לאומי, גם שירות צבאי.
<א': האמת שבשירות הלאומי התמיינתי למקומות מאוד מאוד ספציפיים, בעיקר בתחומים של משרד הביטחון ומשרד ראש הממשלה.
<א': לצבא התמיינתי לכל שיכולתי להתמיין פחות או יותר.
<א': היה חשוב לי לתרום, אם זה בחינוך, אם זה ברפואה, אם זה בתפקידים טכנולוגיים, בכל החילות, חיל אוויר, חיל מודיעין, גם בדקתי טיס, באמת הכול, ובסופו של דבר התקבלתי.
מירב בן ארי: איך מתחבר העולם הדתי לעולם צבאי שלך?
מירב בן ארי: יש לך אתגרים מסוימים?
<א': זה ברור שיש אתגרים, אני חושבת שבכל מקום בחיים יש אתגרים.
<א': גם בשירות לאומי חברות שלי שעשו שירות לאומי חוו אתגרים – שונים מאוד משלי, אבל אתגרים לא פחות מאתגרים.
<א': גם עכשיו כשהן לומדות באוניברסיטאות שונות בארץ, הן מתמודדות, הן מתערות בחברה החילונית, הן מתנדבות עם החברה החילונית, הן יושבות בכיתה עם אנשים מהחברה החילונית, אם זה מה שמרתיע בצבא.
<א': כן עשיתי טירונות קרבית, כי זה היה חלק מהמסלול שלי.
<א': עשיתי טירונות יחד עם החברים שלי מתלפיות.
<א': באופן כללי, המסלול שאני התגייסתי אליו הוא מסלול שהוא לא סטנדרטי, היינו שש בנות מתוך 53, אז באופן כללי זה מסלול שהוא לא מאוד סטנדרטי לא רק לבנות דתיות ולא רק לבנות.
מירב בן ארי: בכלל לא לבנות את אומרת.
אלעזר שטרן: גם לבנים הוא לא סטנדרטי.
<א': אני חושבת שבסופו של דבר, אם זה אלומה שגיבו אותי בכל דבר שהייתי צריכה, ואם זה לקשר אותי לרב של הבסיס כדי לדאוג לזמני תפילה שזה לא היה משהו כל כך טריוויאלי למפקד שלי, מאוד מהר זה הסתדר.
<א': לי לקח זמן להבין שיש לי גב, שאני יכולה לפנות אליו, אבל מאוד מהר גם זה טופל, אם לגבי שבתות וימי עיון שאני יכולה לבוא, אם אני לוקחת חלק בזה ואם לא, אבל אני יודעת שזה קיים וזה פתוח.
<א': בה"ד 1 עשיתי כמו כולם והיה לי צוות מגדרי, שזה משהו שבעיניי הוא מאוד מאוד מבורך, זה היה לי מאוד מאוד טוב.
<א': בסופו של דבר, החיים בחברה הישראלית, אם אתה רוצה להשתלב ולא לחיות בבועה של עצמך, בין אם זה בגיל 18 ובין אם בגיל 30, אתה מתמודד עם אתגרים.
<א': בעיניי, ככל שמתחילים את זה בגיל צעיר יותר וככל שיש יותר גב, אם מבתי הספר ואם מהבית ואם מעמותות ומארגונים כאלה ואחרים, זה מבורך, כמה שיותר זה יותר טוב.
<א': אני כן אגיד שבית הספר שלי הוא בית ספר ממלכתי-דתי.
<א': אחוז הבנות שמתגייסות הוא מאוד גבוה, לדעתי סדר גודל של 50% מהשכבה שלי התגייסה.
<א': זה בית ספר שהוא גם של בנים וגם של בנות.
<א': מאוד היה ברור שהבנים מקבלים תמיכה מאוד גדולה לגבי הגיוס והבנות קצת פחות.
<א': אני מאמינה שעכשיו זה קצת השתנה, אבל אני באמת לא חדה על הדברים האלה כל כך.
מירב בן ארי: בבקשה שהשם יהיה חסוי לפרוטוקול, בגלל שלא לקחנו את האישור של דובר צה"ל.
מירב בן ארי: למרות שיש לנו כאן תת אלוף, עדיין יש פה כללים.
<מרים זלקינד: שלום, אני שמחה מאוד על הדיון הזה, הוא מאוד מאוד חשוב.
<מרים זלקינד: אני מאוד מתחברת למה שסיון ושרון אמרה, ואני מיד אגיד למה.
<מרים זלקינד: אמנם אני פה בכובע של שדולת הנשים ואני עובדת שם, אבל גם אני גדלתי בחינוך הדתי ואני מגיעה מבית שולמית.
<מרים זלקינד: בכיתה י"ב אני זוכרת איך כבר אז הייתיmaker trouble וארגנתי מבצע ריגול כדי שכל הבנות בכיתה שלי יוכלו ללכת לשירות לאומי.
<מרים זלקינד: שם הצבא בכלל לא היה על הפרק, ואפילו שירות לאומי היה בעייתי.
<מרים זלקינד: פשוט במבצע ריגול מתוזמן היטב ארגנתי לנו פגישה עם בת עמי, שירות לאומי בלי שאף אחד יידע, בחדרי חדרים, והגענו לבת עמי כדי שיספרו לנו על שירות לאומי, כך שממש לא היתה לזה לגיטימציה לפחות אז.
<מרים זלקינד: אני חייבת לומר שאני לא קונה ולא מאמינה לטיעונים שלכם.
<מרים זלקינד: כל יום יוצאים לחותם ולחברים שלו טיעונים חדשים מן הגורן ומן היקב למה זה נורא לשרת בצבא, ולמה נשים דתיות ייאבדו את כל אמונתן וכו'.
<מרים זלקינד: כל יום אנחנו שומעות טיעון חדש, בין אם זה הטרדות מיניות, בין אם אלה פציעות, כל יום יש משהו חדש.
<מרים זלקינד: יש תחושה שזה בליל של דברים כדי למנוע את הגיוס בכל מחיר.
<מרים זלקינד: לי יש תחושה שזה לא נובע כל כך מדאגה, אלא מפחד מאוד מאוד גדול, כמו ששרון אמרה.
<מרים זלקינד: היא אמרה את זה בדרך קצת אחרת, אבל לאבד עמדות כוח, כי נשים בציבור הדתי – אני חושבת שאנחנו רואות את זה היטב פה מסביב לשולחן, לא רק נשים דתיות, אלא גם נשים חילוניות, כשהן מגיעות לצבא, הן בעצם מקבלות דלת גם לעולם האזרחי אחר כך ולאפשרות להשפיע במקומות חשובים בחברה הישראלית, ואני חושבת שהגורמים הקיצוניים בחברה החרד"לית שמנסים למנוע את זה, בדיוק מזה הם מפחדים.
<מרים זלקינד: הם לא רוצים את ה-fight הזה על עמדות הכוח וההשפעה ועל היכולת לשנות בציבור שלהם.
<מרים זלקינד: אתם כל הזמן מדברים על אחדות.
<מרים זלקינד: אני לא חושבת שיש אחדות בשיח שאתם מנהלים, רק פילוג, רק קרע, בין חלקים של העם.
<מרים זלקינד: אני חושבת שנבון יהיה מצדכם לקחת צעד אחורה, להבין שהתהליך הזה של נשים - - -
<עמיטל בראלי: לסתום את הפה, זה מה שאת רוצה.
<מרים זלקינד: בכל זאת אני מדברת, דיברת המון.
מירב בן ארי: תאמיני לי, גם אמרנו לו בדיוק מה שאנחנו חושבים.
<יאיר ריינמן: בוקר טוב.
<יאיר ריינמן: כמה דברים בנושא אלומה.
<יאיר ריינמן: אני חושב שהוויכוח מול העובדות ומול המספרים כמעט עקר, הוא לא חשוב.
<יאיר ריינמן: אלומה גם לא מודדת את עצמה בגרף עולה כזה או אחר.
<יאיר ריינמן: אלומה מודדת את עצמה בשירות המשמעותי של אותן בנות, שבוחרות להתגייס.
<יאיר ריינמן: ככל שנצליח לספק להן את המסגרת, את המעטפת שהשירות יהיה משמעותי, עשינו את תפקינו.
<יאיר ריינמן: אם הגרף עולה יותר או פחות, אני אגלה לך בסוד, יותר חשוב לצבא מאשר לנו.
<יאיר ריינמן: הצבא זקוק לבנות האלה.
<יאיר ריינמן: אנחנו איננו מודדים את עצמנו לפי שיפוע הגרף.
<יאיר ריינמן: אנחנו שמחים על הגרף, אבל לא מודדים את עצמנו לפיו.
<יאיר ריינמן: אני רוצה לומר לגבי החמ"ד, לפני כשנתיים, שלוש, התפתח שיח – בעיניי חשוב – בין אלומה לבין החמ"ד.
<יאיר ריינמן: השיח הזה יצא משתי נקודות מוצא, שבעיניי הן הבסיס לחידוש השיח הזה: הנקודה האחת היתה המציאות, שהמציאות כפי שהיא מוצגת פה, וזה לא חשוב האם הגענו לזה מנקודה זו או אחרת, היא שאי אפשר להתעלם ממספר הבנות שבוחרות להתגייס לצבא.
<יאיר ריינמן: גם החמ"ד הכיר בכך, וזה היה הנושא הראשון שעל בסיסו התקיים השיח.
<יאיר ריינמן: הנושא השני לא פחות חשוב מזה, הכרה או הבנה, אמון הייתי קורא לזה, בין שני הצדדים, שאנחנו לא באים לגייר אחד את השני.
<יאיר ריינמן: החמ"ד לא בא לשנות את אלומה, ואלומה לא באה לשנות את החמ"ד, ויחד עם זה, מתוך הבנה כל אחד את המציאות של הארגון השני, ניסינו לקיים שיח, והשיח הלך למקום טוב.
<יאיר ריינמן: לצערי הוא נקטע.
<יאיר ריינמן: היתה לו מטרה ספציפית, היתה לו מטרה ייעודית, וזה לקיים תקנה שבאמצעותה ניתן להכין את הבנות הדתיות לשירות הצבאי, תקנה משמעותה משאבים.
<יאיר ריינמן: בלי משאבים, קשה לעשות את הדברים, ולצערי מסיבות שאינן תלויות באלומה, השיח הזה נקטע.
<יאיר ריינמן: אני חושב שאם יש איזושהי תפוקה מיום שכזה, מיום חשוב שכזה, זאת קריאה לחמ"ד, לרם ולמנהליו, לחזור לאותו שיח, מתוך אותן שתי נקודות מוצא.
<יאיר ריינמן: בואו נשב ונקיים את השיח, על מנת להגיע לנקודה שבסופו של יום המכנה המשותף שלה היא טובת הבת – לא טובת אלומה ולא האגו של מישהו בתוך המערכת.
<יאיר ריינמן: נקודת המוצא של השיח הזה ומטרתו היא לשרת את טובת הבנות, זאת המטרה.
<יאיר ריינמן: אני מעז ואומר משפט אחרון, אני קורא גם לחותם, בואו נדבר.
<יאיר ריינמן: אני לא מפחד לדבר.
<יאיר ריינמן: יכול להיות שיש לכם מה לומר, אל תראו את זה בשקפים כאלה, בסרטונים כאלה, על גבם של אחרים על מנת לנפח או להקטין אגו.
<יאיר ריינמן: בואו תדברו.
<יאיר ריינמן: אנחנו מזמינים אתכם לשיח פתוח, שבמרכזו אותן שתי נקודות הבסיס שציינתי מקודם: המציאות כפי שהיא, לא נתעלם, והצורך לטפל בבת, והדבר השלישי שאמרתי הוא ההבנה שאני לא בא לשנות אתכם ואתם לא באים לשנות אותנו.
<יאיר ריינמן: בואו נדבר.
עליזה לביא: תודה רבה יאיר.
עליזה לביא: אני אסכם.
עליזה לביא: קודם כל, אני שמחה על השיח הזה.
עליזה לביא: הרבה פעמים בדיונים הללו מקשיבים ושומעים, אולי לפעמים אובד הקשב.
עליזה לביא: רם, אני רוצה לפנות אליך ממקום של רצון טוב.
עליזה לביא: בתוך עמנו אנחנו חיים ויושבים, והמקום של אחריות, גם שלנו כנציגי ציבור וגם שלכם כאנשי חינוך שעושים עבודתכם נאמנה, אבל באמצע התלמידים והתלמידות היקרים שלנו.
עליזה לביא: ידע זה כוח.
עליזה לביא: מניעה של ידע זה חבלה בעתיד, ואני חושבת שלפחות למקום הזה של ידע ושל מידע להורים ולבנות, אנחנו חייבים להסכים שמדינת ישראל היא מדינה קולטת עלייה, היא מדינה שיש בה אוכלוסיות מגוונת.
עליזה לביא: יש פה מצב מעוות, שמי שגדלה בקהילה, בקבוצת התייחסות שבה המודלים לחיקוי ניצבים לידה, גם אם המערכת לא מאפשרת את המידע, היא יודעת, היא למדה, ההורים והבתים תומכים.
עליזה לביא: כאן אנחנו רואים סגרגציה בהעברה של הידע, משום שכאשר הידע לא מגיע והוא לא מוכוון בצורה שוויונית, לנצח אנחנו יכולים להמשיך ולדבר על סגירה של פערים, לראות איך עושים זאת נכון, ואהבת לרעך כמוך ועוד ועוד דברים מבית מדרשה של היהדות ושאתם מאמצים בעוצמה רבה.
עליזה לביא: אני באמת פונה אליך שוב, כמו שאמרתי בראשית הדיון, כאזרח, כאיש חינוך וכאבא.
עליזה לביא: אני שירתי בצבא, אני יודעת, הכול פתוח בפניי, אבל לא כל חברותיי וחבריי, ובטח לא מי שרק לאחרונה הגיע, מכיר ויודע.
עליזה לביא: הידע הזה שצריך להיות על השולחן, חייב להיות על השולחן, שכל אחד יחליט, תחליט, היא, הוריה ובעצת מחנכיה.
עליזה לביא: אני רוצה שזה גם יהיה הסיכום שלנו.
עליזה לביא: אני קוראת למשרד החינוך ולשר החינוך נפתלי בנט ולכם אנשי החמ"ד – ולא דיברנו על זה, כי התשובה שאני מקבלת מהשר נפתלי בנט שהחמ"ד היא רשות בני עצמה, אני לא יכול להשפיע, יש פה בעצם אי בתוך מערכת החינוך, וזה החמ"ד – אז אני קוראת לחמ"ד, לרב אבי גיסר, הילדים והילדות של כולנו הם.