GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלה שטראוס: מדובר כאן בסטודנטית שקוראים לה שני אליצור, היא עוסקת בהפקת מימן לצורך יצירת תחליף דלק לדלק שקיים היום.
<אלה שטראוס: היא מתארת את העבודה שלה, מציינת לפני התלמידות שלא כדאי לחשוש וכדאי להתקדם כדי להגיע להישגים.
עאידה תומא סלימאן: יש לי שתי שאלות.
עאידה תומא סלימאן: אני ראיתי שהתכניות זה לנערות ושמעתי את השר אומר שזה גם נכנס לכפרים וערים ערביות ויש נערות ערביות.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל, עד כמה שידוע לי, אני לא יודעת כמה חוקרות ערביות נמצאות שיכולות להוות מין role model כזה, להופיע בפני הצעירות.
עאידה תומא סלימאן: יש שני מרכיבים שבעיניי חשובים לתכנית כזו, זה גם ה-role model וגם האפשרות לדבר על החסמים.
עאידה תומא סלימאן: שתי אוכלוסיות, גם צעירות ערביות וגם צעירות חרדיות, אני לא יודעת האם, קודם כל, יש להן אפשרות, האם בין המתנדבות, בין החוקרות שנכנסות, יש נשים ערביות?
עאידה תומא סלימאן: למשל הסרטונים האלה, האם הם כוללים נשים ערביות חוקרות?
<אלה שטראוס: ניקח את זה לתשומת לבנו ונשים לב.
<אלה שטראוס: בהמלצות ש - - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר לא?
<אלה שטראוס: לא, אני לא יודעת לומר לך כרגע את התשובה הסופית, אני רוצה לבדוק.
<קריאה: זה לא סרטונים, זה סרטון אחד.
<אלה שטראוס: זה סרטון אחד מתוך - - -
עאידה תומא סלימאן: היא אמרה שיש סרטונים.
<אלה שטראוס: לא, יופקו סרטונים נוספים וניקח בחשבון את הנקודה הזאת.
<אלה שטראוס: כמו שחגית ציינה קודם לגבי השיפוט של ההצעות, אנחנו לא בוחרים את החוקרות לפי נושא של מגזר, אנחנו פונים לכל חוקרת שהגיעה להישגים ומוכנה להציג.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, גברתי, כפי שהיה צורך בלעשות ריצ'ינג אאוט - - -
<אלה שטראוס: לא, אנחנו נעשה, לכן אמרתי ש - - -
עאידה תומא סלימאן: - - - לחוקרות באופן כללי, אני חושבת, כאשר מדובר על אוכלוסיות שונות, כאשר החסמים הם שונים, צריך לעשות ריצ'ינג אאוט וצריך לבדוק מה החסמים.
עאידה תומא סלימאן: כי אני אומרת לך, לצעירה בבית ספר ערבי, רוב הסיכויים, אפשר לעודד אותה לכיוון הזה, אבל אם אין בבית הספר חינוך טכנולוגי מתאים ואם אין בבית הספר, דבר שאני יודעת שקיים, מעבדה כמו שצריך שהיא שתוכל להשתתף, איפה היא תוכל ליישם את זה?
עאידה תומא סלימאן: אז צריך חשיבה קצת שונה למען צעירות ערביות.
<אלה שטראוס: אני הסכמתי מראש, לכן אמרתי לך שאני אקח את זה לתשומת לבי ואני אבדוק שזה באמת מתקיים.
עאידה תומא סלימאן: מי שרוצה לדבר - - -
<אלה שטראוס: זה השקף האחרון, שמציג את הפעילויות שמתוכננות בנושא נשים במדע.
אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, הרשות של שני יושבי הראש.
נחמן שי: תודה רבה, גם על המצגות, גם על ההשתתפות, תודה לרות שאני מעריץ גדול שלה כבר הרבה שנים, אני שמח שאני נוכח במעמד הזה, שהוא לא פרידה, אצלך אין פרידות, יש רק התחלות.
נחמן שי: ותודה לנילי על השתתפותה.
נחמן שי: אני מאוד מתרשם מהסקרים, אני מאוד מתרשם מהעבודות, רק דבר אחד אני לא מבין, הלוא בסוף שתי מילים היו פה, שהן הכי חשובות, המצב הורע.
נחמן שי: איך אתם לא רואים את זה?
נחמן שי: אתם יכולים להציג לי כל מיני כנסים ועידוד ומלגות וכן הלאה, זה הכול יפה, המצב הורע.
נחמן שי: עכשיו, אני אגיד לכם למה זה עוד יותר גרוע ממה שאתם חושבים, כי בתחומים אחרים במדינת ישראל הוא משתפר ואצלכם זה - - - סליחה, אצלנו, זה נעשה יותר גרוע.
נחמן שי: בכנסת הוא השתפר, יש יותר חברות כנסת - - -
אורי מקלב: אוי ואבוי שמהמדע יבואו לכנסת, זה לא השאיפה.
נחמן שי: עזוב, הלוואי שיבואו מהמדע לכנסת, זה יעזור לנו.
נחמן שי: אבל בכנסת הוא השתפר, בחיים הציבוריים בכלל הוא השתפר, אפילו בצה"ל הוא השתפר, מקצועות חדשים נפתחו.
נחמן שי: לאן שאני מסתכל, אני גם חושב שהחברה הישראלית מבינה יותר ורוצה יותר ומקדמת יותר.
נחמן שי: עכשיו אנחנו באים הנה ורואים - - - פה אין אפילו את המגבלות, צה"ל לפעמים טוען על מגבלות פיזיות, כאלה ואחרות, פיזיולוגיות, שום דבר אין פה, פה להיפך, אנחנו יודעים שהנשים יותר טובות מהגברים, זה כבר מוסכמה, לא?
נחמן שי: מוסכמה.
נחמן שי: לכן אין שום סיבה בעולם שהמצב יורע.
נחמן שי: לאן הולך כל הכסף?
נחמן שי: אתה שומע שאתם מעודדים, אתם מעודדים, אתם מעודדים, אז מה?
נחמן שי: אם זה לא מביא תוצאות - - - גם אין זמן לחכות 30 שנה, חברים, זה צריך להיות הרבה יותר קצר.
אורי מקלב: תמיד יכולים להגיד לך שאם לא, המצב היה יותר גרוע, אבל לא זו הכוונה שלך.
נחמן שי: שלולא המאמצים האלה - - - לא, אני לא מקבל את זה.
<יהודית דורי: האם אפשר לענות לך?
נחמן שי: הייתה פה הערה שלך לגבי סגירת איקס תפקידים לנשים.
נחמן שי: יכול להיות שזה הסיפור, אולי זה אכזרי, אולי זה יפגע בגברים, אבל יכול להיות שזו הדרך.
נחמן שי: הצעדים צריכים להיות הרבה יותר דרסטיים, אין פה מקום לכל הפרפרות האלה.
אורי מקלב: בסופו של דבר זה נושא של משאבים ותקציב.
נחמן שי: נכון, אבל זה גם החלטות.
נחמן שי: אני אביא דוגמה, זה גם החלטות - - -
<יהודית דורי: אני רוצה לענות לך.
נחמן שי: רק אני אסיים ותוכלי לענות לי.
נחמן שי: זה החלטות מנהליות שהמדינה צריכה להחליט שהיא רוצה בזה.
נחמן שי: הגברים, שהדבר לא ימצא חן בעיניהם, יפנו לבג"צ ויגידו שמקפחים אותם לרעה, יכול להיות שהם יזכו.
אורי מקלב: כמה שופטות יש בבג"צ שיגנו עליהם?
נחמן שי: יכול להיות שהם יזכו בבג"צ, עדיין אני חושב, אני רק רוצה להזכיר, יושב לידי מנכ"ל משרד המדע, שעבדכם הנאמן היה שם לפני הרבה יותר מדי שנים, וחיפשנו מדענית ראשית, אמרנו מראש שהיא תהיה מדענית ראשית, אפילו אני לא אומר מדען.
נחמן שי: הלכנו וחיפשנו באקדמיה והיו כמה מועמדות והקמנו ועדת איתור ואמרנו לוועדה, זאת תהיה אישה.
נחמן שי: אמר לנו מי שעמד בראש הוועדה, לא זוכר כרגע, 'לא יכול להיות, אין דבר כזה, זה אסור'.
נחמן שי: אמרנו לו אנחנו, זה היה השר מתן וילנאי ואני, הוא אמר 'תהיה אישה', נקודה.
נחמן שי: מי שלא רוצה, לא מוצא חן בעיניו - - - ונבחרה אישה, כמו שאתם יודעים, חגית מסר.
עאידה תומא סלימאן: פתאום מצאו.
נחמן שי: לא, ברגע שרוצים ויכול הטכניון להחליט את זה, ומי שלא מוצא חן בעיניו שיילך להתלונן, והטכניון יסגור איקס תפקידים.
נחמן שי: אחרי שיהיו מספיק נשים בתפקידי מפתח יבואו אחרות.
נחמן שי: זו הדוגמה הכי טובה, לא הרצאות ולא זה.
נחמן שי: רואים אישה בתפקיד ואז נשים אחרות תלכנה בעקבותיה.
נחמן שי: ככה אני תופס את זה.
אורי מקלב: פרופ' יהודית דורי, אחר כך אנחנו ניתן לך, את נמצאת ברשימה אצלנו.
<יהודית דורי: אני פשוט רוצה לענות על השאלה הזו.
אורי מקלב: יש לנו רק לפני זה את פרופ' רות ארנון ונילי כהן, מיד אחרי זה.
<רות ארנון: אחת הסיבות שחשוב שהוועדה הזו פעלה במסגרת ות"ת היא מפני שוות"ת היא הגוף המתקצב ומאחר שהגוף המתקצב הוא הגוף המתקצב והוא יכול לתת תמריצים וזה אחד הדברים שאנחנו כללנו במסקנות הוועדה, שוות"ת חייבת לתת תמריצים חיוביים לאוניברסיטאות על מנת לאייש יותר, גם משרות הוראה, גם תפקידי מחקר וגם תפקידים שונים מנהליים באוניברסיטאות, שאותם ממלאים מדענים, שהרבה יותר מדעניות תשתתפנה.
אורי מקלב: אבל, פרופ' רות ארנון, אבל הוות"ת הוא גם הגוף המפקח, הוא לא רק הגוף שאחראי, ומה שאמר חבר הכנסת נחמן שי - - -
<רות ארנון: הוא גם המפקח וגם המתקצב ולכן הוא יכול לתת - - -
אורי מקלב: לא רק תמריצים, הוא צריך לתת, לא יודע אם סנקציות, אבל הוא מפקח והוא יכול להעמיד דרישות, יעדים.
<רות ארנון: אני לא אוהבת סנקציות, אני יותר אוהבת תמריצים - - -
אורי מקלב: אבל יעדים ולפקח אם עומדים בזה.
אורי מקלב: זה גם תמריצים של פעולות, מה אתם עושים בשביל העניין הזה, איזה פעולות שעשיתם בעניין הזה.
אורי מקלב: זה הרי הדוח שלך.
<רות ארנון: נכון, זאת הכוונה.
עאידה תומא סלימאן: פרופ' נילי כהן.
<נילי כהן: תודה לכם על הכינוס החשוב הזה, תודה מיוחדת ליושבת ראש הוועדה וליושב ראש הוועדה, אנחנו מאוד מעריכים את זה כמובן.
<נילי כהן: אז אני ממשיכה את מה שאמרה ידידתי הטובה רותי ואני גאה בידידות ובחברות הזו.
<נילי כהן: אתמול ערכתי ביקור במכון וייצמן, על פי הזמנת הנשיא.
<נילי כהן: מכון וייצמן, פנינת מדע במדינת ישראל, והיה לי מפגש עם ראשי המכון, אז היה שם הנשיא, הייתה שם סגנית נשיא למינהל, המנכ"לית, הייתה סגנית נשיא, אחראית על עניינים אקדמיים, פרופ' מיכל נאמן, הייתה ראש מדרשת פיינברג, שזה למעשה הגוף שמנהל את הסטודנטים במכון וייצמן, זה רק תואר שני ותואר שלישי, פרופ' אירית שגיא, הייתה פרופ' רות ארנון והיו גם דיקנים, עוד שלושה דיקנים.
<נילי כהן: כלומר היו ארבעה גברים וארבע נשים ואני הייתי אורחת והתרשמתי מהעובדה הזו, זה מצא חן בעיניי.
אורי מקלב: אבל אם תבקרי בטכניון אני לא בטוח שזה ייראה ככה.
<נילי כהן: בטכניון יש רקטורית למעשה, פרופ' חגית עטייה, בבר אילן יש רקטורית, בתל אביב המצב קצת פחות טוב, בירושלים יש - - -
אורי מקלב: את צודקת, אבל הסטטיסטיקה היא סטטיסטיקה.
<נילי כהן: בבן גוריון יש נשיאה.
<נילי כהן: אני רוצה להתחבר למה ששמענו - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הנתונים שהיו לא מעידים על תמונה כל כך יפה.
<נילי כהן: אני אתייחס לזה.
אורי מקלב: פרופ' כהן, את אומרת שאפשר להגיע, זה נכון, ויש ממי לקחת דוגמה, כמו שאמרת.
<נילי כהן: אבל נאמר כאן על ידי ליאת שהדברים צריכים לפעול בשטח ואכן האג'נדה של פרופ' דניאל זייפמן, שהוא נשיא מכון וייצמן היא לקדם נשים, לקדם נשים בכל השלבים הרלוונטיים, בשלב הכניסה, בשלב הפוסט דוקטורט, בשלב הקידום ובשלב ההנהגה והוא עושה את זה.
<נילי כהן: רות ארנון הייתה פורצת דרך.
<נילי כהן: אגב, רות ארנון גם הייתה סגנית נשיא במכון וייצמן.
<נילי כהן: אני שמחתי שהייתה לי הזכות להיות רקטורית ראשונה, לצערי עד כה יחידה, באוניברסיטת תל אביב.
<נילי כהן: הנושא הזה של נשים, קידום נשים, כמות נשים, זה נושא שעניין אותי מאז ומתמיד.
<נילי כהן: אגב, כרקטורית, דאגתי שבכל משרה שמתפנה תמונה לה אישה.
<נילי כהן: אז המצב לא טוב, אבל בכל זאת יש שיפור מסוים.
<נילי כהן: כשאני הייתי רקטורית, לפי מיטב זיכרוני, אם אני זוכרת את הנתונים של חברי הסגל והחלוקה בין גברים-נשים, זה היה בערך לפני 20 שנה, אז 25% מאנשי הסגל היו מרצות, 20% היו מרצות בכירות, 15% היו פרופסוריות חברות, 10% היו פרופסוריות מן המניין.
<נילי כהן: אלה נתונים של לפני 20 שנה, בכל זאת משהו השתנה.
<נילי כהן: לא בצורה מספיק נמרצת, אבל אם אני רואה את התמונה של לפני 20 שנה משהו השתנה.
<נילי כהן: אז - - -
אורי מקלב: אני לא יכול לחלוק על מה שאת אומרת, אבל לכאורה לפי הנתונים יש ירידה.
אורי מקלב: משהו לא כל כך מסתדר לי.
<נילי כהן: הנתונים הם של השנים האחרונות, זה לא הנתונים של לפני 20 שנה, אני צודקת, נכון?
<יהודית דורי: לא.
<יהודית דורי: אם תרצה אני אוכל אחר כך להגיד כמה מילים.
אורי מקלב: בסדר, אני מקבל את מה שאת אומרת, רק - - -
<נילי כהן: אני אומר עוד מילה על האקדמיה.
<נילי כהן: האג'נדה של רות ארנון הייתה לקדם נשים, האג'נדה שלי הייתה לקדם נשים.
<נילי כהן: כשאני נבחרתי כחברה באקדמיה זה היה ב-2004, אני הייתי החברה החמישית, היו חמש נשים באקדמיה, היום, 12 שנים מאז, יש 15 נשים באקדמיה.
<נילי כהן: זה לא מספיק, עלייה, אבל לא מספיק.
<נילי כהן: וזה פחות או יותר תואם את אחוז הפרופסוריות מן המניין באוניברסיטאות, זה לא מספיק.
<נילי כהן: ואנחנו עושים מאמץ ונמשיך לעשות מאמץ.
עאידה תומא סלימאן: השאלה איך אפשר לתרגם את המאמץ ואת הכוונות למדיניות ברורה עם פרמטרים מדידים, זה מה שיקדם אותנו לאנשהו, כי הכוונות יכולות - - -
<נילי כהן: אז זה בכל זאת בא לידי ביטוי, מחמש נשים לפני 12 שנים ל-15 נשים היום וצריך עוד לקדם.
<נילי כהן: והקידום נעשה, בין השאר, על ידי שינוי תודעה ועל ידי המרצת חברי אקדמיה להגיש נשים לחברות באקדמיה ועושים את זה בצורה נמרצת.
<נילי כהן: שינוי תודעה ומעשים שמובילים לתוצאות, שצריך עדיין כמובן לקדם.
<נילי כהן: אני רוצה לסיים, אנחנו עוסקים בבעיה כללית של קידום נשים.
<נילי כהן: אני משפטנית, אני מעולם לא עסקתי בעריכת דין, אבל אני רוצה לספר לכם סיפור, סיפור שמבטא את הכניסה של אנשים לזירה הציבורית, שצריך כמובן להרחיב אותה בצורה משמעותית.
<נילי כהן: בשנות ה-20 הייתה כאן עורכת דין שקראו לה רוזה גינצברג גנוסר, היא למדה משפטים בצרפת וכשהיא הגיעה לארץ היא רצתה לעסוק בעריכת דין, אנחנו מדברים על התקופה המנדטורית, אז לפי פקודת לשכת עורכי הדין של המנדט היה כתוב any person שלמד משפטים וניגש לבחינות של לשכת עורכי הדין יכול להיות עורך דין, אז היא אמרה, 'תנו לי לגשת לבחינות, אני למדתי משפטים בצרפת', אז אמרו לה, לא, יש החלטה של בית משפט שאומרת שאישה זה לא person ואז היא הגישה ערעור לבית המשפט העליון באנגליה, אנחנו היינו תחת שלטון המנדט ובית המשפט העליון באנגליה ב-1930 אמר לא ולא, אישה היא person, ומאז נשים יכולות להיות עורכות דין.
<נילי כהן: עכשיו, תחשבו כמה שנים עברו מאז.
<נילי כהן: 86 שנים, זה לא זמן היסטורי, אבל זה זמן שבו אנחנו צריכות לעשות משהו.
<נילי כהן: אני רואה כאן גברים ונשים שפועלים ביחד, באוניברסיטאות גברים ונשים פועלים יחד.
<נילי כהן: אני רוצה לחבר לזה משהו מרכזי.
<נילי כהן: אני אגב מאוד תומכת בהרחבת ההשכלה הגבוהה לחרדים ואנחנו ראינו כאן
<נילי כהן: את כלת פרס ישראל, שגם היא אמונה על הדבר הזה, פורצת דרך, אבל אנחנו אומרים, כדי לסיים את הנקודה, יש תכנית לעשות הפרדה בין גברים ונשים באוניברסיטאות כשמדובר בהשכלה לחרדים, נשים לא יכולות ללמד גברים, אני אומרת שאנחנו לא רוצות לחזור אחורה, אנחנו רוצות להיות שוות בזירה הציבורית.
אורי מקלב: תודה על הדברים האופטימיים.
אורי מקלב: מכאן אנחנו נעבור אולי לדברים פחות אופטימיים, של פרופ' יהודית דורי.
<יהודית דורי: אני רוצה לענות על חלק מהשאלות שנשאלו כאן.
אורי מקלב: לא קיבלת עדיין רשות דיבור מה - - - יש לנו חלוקה.
עאידה תומא סלימאן: היא כבר התחילה לדבר, אבל פרופ' יהודית דורי, דיקנית הפקולטה לחינוך ומדע וטכנולוגיה בטכניון, חוקרת בכירה במוסד נאמן.
<יהודית דורי: תודה רבה.
<יהודית דורי: אני רוצה לקחת את התשובות שלי גם קצת למשהו תיאורטי בדקה.
<יהודית דורי: יש שלושה גורמים שמשפיעים על ההחלטה של האישה לצאת לפוסט ולחזור לאקדמיה.
<יהודית דורי: יש חוקר בשם בנדורה, חלק מאנשי החינוך פה אולי מכירים אותו, הוא מדבר על נושא התנהגותי שנגרם מההיבט האישי והסביבתי.
<יהודית דורי: למה אני מציינת את הגורמים האלה?
<יהודית דורי: כי אחת השאלות שעלתה פה, אם עושים כל כך הרבה, למה המצב כל כך רע?
<יהודית דורי: ההיבט התרבותי חברתי שאנחנו בחנו בטכניון, גם לגבי סטודנטיות בהנדסה וגם לגבי חוקרות בכירות ונשות תעשייה בכירות בתעשייה, עלה מאוד ברור, שכששואלים את הגברים, גם הסטודנטים לתואר ראשון וגם אלה שבעמדות בכירות, הם עונים שהם בחרו בתחום המחקר או העשייה, הם האמינו בעצמם ובין היתר שיקול של כסף ויוקרה היה שיקול בבחירה.
<יהודית דורי: כששואלים נשים באותו מעמד או באותה שכבת גיל, מאותם קורסים בהנדסה בתואר ראשון ובעמדות הבכירות, הן הרבה פעמים מציינות שהמסוגלות העצמית שלהן נבעה מזה שאחרים אמרו להן שהן יכולות.
<יהודית דורי: וזאת הנקודה שצריך מאוד לחזק, גם בקליטה, גם בשליחתן לפוסט דוק וגם בקידום, מפני שנשים לא באות ואומרות לראש מחלקה או לדיקן 'הגיע הזמן שלי לקידום', גברים אומרים את זה.
נחמן שי: למה נשים לא אומרות?
<יהודית דורי: למה?
<יהודית דורי: כי יש משהו בתפיסת העצמי.
עליזה לביא: בתפיסה שלנו את העולם, זה לא רק באקדמיה, זה גם בעולם העבודה.
<יהודית דורי: כן, אבל אני אומרת שגם חקרנו קרוב ל-300 סטודנטים להנדסה בטכניון, וזו פקולטה הנדסית של תעשייה וניהול, כולל יש שם חלק של מדעי המחשב, אבל יחסית החלוקה המגדרית הייתה קרובה ל-50 ובכל זאת התשובות הן 'אח שלי', 'אבא שלי', 'אמא שלי', מישהו אמר להן שהן טובות והן צריכות ללמוד הנדסה.
<יהודית דורי: זה שורש הבעיה.
<יהודית דורי: כי גם העניין של לנסוע לפוסט, למה הבעל לוקח את כל המשפחה זה בסדר והאישה לוקחת את כל המשפחה זה לא בסדר, זו תפיסה תרבותית שמישהו - - -
אורי מקלב: פרופ' דורי, דווקא הנשים שאני רואה פה, שאני גם נפגש איתן במפגשים אחרים, שהן יבואו והן יהיו התמריץ והדוגמה האישית איך אפשר להגיע ולשלב אותן - - -
<יהודית דורי: אז עוד שתי דקות לסיים את דבריי.
<יהודית דורי: ה-role model, למשל היה לי הכבוד להיות סטודנטית של פרופ' רות ארנון במאסטר, אני הגעתי למכון וייצמן כבר עם ילדה וילדתי עוד ילדה תוך כדי המאסטר.
<יהודית דורי: היו גברים שאמרו לי שאי אפשר לעשות מאסטר במכון וייצמן עם ילדים, אבל פרופ' רות ארנון הסכימה לקבל אותי אפילו שהייתי כבר בהיריון של ילדה שנייה.
<יהודית דורי: הייתי יחידה במחזור.
<יהודית דורי: התרבות של הבית הייתה שאמא אמרה שאני יכולה ובעלי אמר שאני יכולה.
<יהודית דורי: אם לא היו אומרים לי את זה אני לא הייתי מגיעה לאן שהגעתי היום.
<יהודית דורי: לכן אני טוענת שצריך מאוד כן לעבוד, עדיין על הנשיאים, גם על הנשיאות, גם הרקטוריות, הן הרבה פעמים לא אוהבות לייצג את הצד המגדרי, הן אומרות 'אנחנו טובות כי אנחנו טובות, לא בגלל שאנחנו נשים', ואם לא נשים לזה מקום מאוד בולט שההיבט התרבותי חברתי עדיין במדינת ישראל זה שאפשר, גם אישה עם קריירה ועם בית יכולה להצליח, זה לא יהיה מספיק.
אורי מקלב: אני מקווה שהדיון הזה יתרום גם הוא לעניין.
עליזה לביא: אדוני, רק הערה לטכניון.
אורי מקלב: מגברתי את צריכה לבקש, לא מאדוני.
עאידה תומא סלימאן: חברי וחברות הכנסת כבר יושבים ומחכים.
עליזה לביא: רק לאמץ את מה שהטכניון עושה, כדאי שהוועדה תדע מזה.
עליזה לביא: הטכניון נותן לאישה יולדת שנה חמישית חינם.
עליזה לביא: את זה לא יודעים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לרבנית עדינה בר שלום.
<עדינה בר שלום: אני אתייחס בעיקר למגזר החרדי שהצטרף רק ב-16 השנים האחרונות לאקדמיה ודרכו אני מעוניינת לדבר ולקדם את הנושא דווקא אצלנו, אנחנו חלק מתושבי מדינת ישראל.
<עדינה בר שלום: לפני שזכרון צדיק לברכה אבא התיר את האקדמיה לחרדים אף חרדי לא הלך, בטח לא במסות כאלה, ללמוד באקדמיה.
<עדינה בר שלום: היום יש לנו בוגרי תואר ראשון, תואר שני ולאחרונה יש לנו קצת קשיים להמשיך ולהתקדם מפני שאנשי האקדמיה, הבכירים שבהם, טוענים שזו הדרת נשים כשמלמדים נשים בנפרד מגברים.
<עדינה בר שלום: בחוץ לארץ, כשלא מדובר בענייני דת, אז המחקרים הראו שנשים מגיעות להישגים גבוהים יותר כשאינן לומדות יחד עם גברים באותה כיתה.
<עדינה בר שלום: יש מחקרים בארצות הברית, בשבדיה, בנורבגיה.
אורי מקלב: באיזה גיל, בתיכון?
<עדינה בר שלום: לא על תיכון, מדובר על אוניברסיטאות בשבדיה, דנמרק, בארצות הברית יש מעל ל-20 אוניברסיטאות כאלה.
<עדינה בר שלום: אני מדברת מתוך ידע ברור, אולי יש יותר, אני מסתפקת בהצגת 20 כאלה, שמלמדים נשים בנפרד מגברים והן לומדות שם מדעים.
<עדינה בר שלום: תגידו שהבנות שלנו לא לומדות מדעים, אבל זה גם לא מדויק.
<עדינה בר שלום: יש היום 30 בנות בלימודים במסלול לדוקטורט באוניברסיטה העברית במסלול למדעי החיים, 10 מהן יקבלו את הדוקטורט השנה, הן באו אליי בבקשה שאני אעזור להן להשיג מלגת קיום משום שהבעלים שלהן הם אברכים והן לא יוכלו להמשיך לפוסט דוקטורט אם לא תהיה להן מלגת קיום.
<עדינה בר שלום: לא חבל?
<עדינה בר שלום: הן לומדות במעורב, אבל היום כשעצרו את התואר השני במכללות החרדיות אז כבר יהיו מעט מאוד שימשיכו במסלול לדוקטורט וזה הפסד של כולנו.
<עדינה בר שלום: זה לא במתמטיקה, לא בשום מדע, אין לנו תואר שני במכללות החרדיות ורק מי שמתפשרת על העמדות שלה או שבן זוגה, בעלה, מאשר לה את הלימודים בכיתה מעורבת, יכולה להמשיך ולהגיע להישגים מדעיים.
<עדינה בר שלום: וזה חבל.
<עדינה בר שלום: אני חושבת שאם אנחנו מדברים על איכות, הן מצטיינות.
<עדינה בר שלום: אני אתן רק דוגמה אחת, לפני שבוע חילקנו תארים לבוגרות תואר שני בתרפיה במוזיקה, 31 מתוך 33 קיבלו את התואר בהצטיינות או בהצטיינות יתרה, ותעיד על זה אוניברסיטת בר אילן.
<עדינה בר שלום: התואר הוא לא שלנו, הוא תואר של אוניברסיטה, הלימודים זהים, המבחנים זהים, גם באותו יום, ממוספרים, אתם יודעים איך זה עובד, אנחנו לא מנסים לטייח, מי שטוען שרמת הלימודים הנלמדת במכללות החרדיות היא נמוכה יותר לא יודע על מה הוא מדבר, משום שרמת הלימודים זהה לנלמד באוניברסיטה, התואר הוא לא שלנו, התואר הוא או של אוניברסיטת בן גוריון או של בר אילן.
<עדינה בר שלום: הבנות שעשו את המאסטר בפסיכולוגיה, יש לנו כבר 10 שסיימו, הן כבר התחילו את ההתמחות, הן מדהימות, הן ילדו תוך כדי ואף אחד לא הרגיש בזה אפילו, סיימו את הלימודים בהצלחה.
עאידה תומא סלימאן: הן בעצמן לא הרגישו.
<עדינה בר שלום: כן, עליהן הכול אפשר לומר, מצטיינות, דבקות במטרה, ואני הייתי מאוד מאוד מעוניינת להמשיך את הפרויקט הזה, לחזק אותו, כדי שיהיו לנו יותר ויותר גם נשים וגם גברים מוצלחים.
אורי מקלב: במדעי המחשב אין לכם סטודנטיות?
<עדינה בר שלום: יש גברים, נשים לומדות במכון לב, יש שם חרדיות שלומדות במכון לב, לא במכללה שלנו.
נחמן שי: אתה לא רואה את המודעות בעלוני השבת בבית הכנסת, מסגרת אחת, אבל מחלקים אותה לשניים, צד ימין וצד שמאל.
<עדינה בר שלום: נכון, צד נשים וצד גברים והכול עובד מצוין.
נחמן שי: אני מקבל אספקה של כל העלונים.
אורי מקלב: אם זה רצונו של האדם זה כל כך מפריע?
אורי מקלב: הם עושים את זה מרצון, אז מה זה מפריע?
אורי מקלב: אתה גם הולך לבית הכנסת שיש שם - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה פרויקט מדהים, קרש קפיצה ראשוני כזה לפתוח את הדלת לנשים החרדיות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שתמיד דבקה לי בראש, כאשר מדברים על הפרדה בלימודים, אני מכירה את המחקרים האלה, כי אני מכירה גם כן חוקרת שניסתה גם לקדם נושא של מכללה לנשים ערביות בנפרד.
עאידה תומא סלימאן: אני מכירה ויש לי מה לטעון נגד המחקרים האלה, אבל נגיד הלכנו על פרויקטים כאלה שמפרידים בלימודים, איפה יעבדו החוקרות האלה?
עאידה תומא סלימאן: איך ישתלבו בעשייה אחר כך?
<עדינה בר שלום: לא, הן כולן עובדות, הן כולן משתלבות.
<עדינה בר שלום: אחרי התואר הראשון הן משתלבות בכל עבודה, אין מקום לעבודה סוציאלית, לעובדת סוציאלית, אך ורק עם נשים, זה לא ייתכן דבר כזה.
עאידה תומא סלימאן: אז זהו, אם כבר אז מה הבעיה בלימודים?
אורי מקלב: יש הבדל, אבל לא ניכנס לזה.
אורי מקלב: יש הבדל בין לימודים למקום עבודה, הבדל מהותי מאוד.
אורי מקלב: הגברים לא כאלה טיפשים שהם לא מאפשרים את זה, תאמיני לי שהם יודעים מה שהם עושים בעניין הזה, הם מבדילים בין מקומות עבודה - - - נכון, גם במקומות עבודה הם מוצאים מקומות עבודה שמתאימים, לא בכל אופן, אבל בסך הכול הם לא עושים את זה רק בגלל - - -
<עדינה בר שלום: בוגרות המכללה ובוגרי המכללה עובדים בתוך עם ישראל, גברים ונשים גם יחד.
<עדינה בר שלום: הן מקבלות חינוך כזה, יש לנו רב במכללה שמלמד אותן אפילו מה החוקים, כדי שלא יהיו הטרדות מיניות.
<עדינה בר שלום: יש לנו חוקים מיוחדים.
<עדינה בר שלום: הבנות לומדות את זה, עובדות במעורב והן יודעות מה מותר להן, מה אסור להן, וזה עובד יוצא מן הכלל טוב.
אורי מקלב: תודה לרבנית עדינה בר שלום.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.
יעל כהן-פארן: אני קודם כל מאוד שמחה על הדיון, גם השילוב כאן של הוועדות.
יעל כהן-פארן: עד לאחרונה הייתי חברת הכנסת האחרונה במספר, עכשיו הצטרפה נוספת, אז זה כבר טוב.
יעל כהן-פארן: אני הצטרפתי בנובמבר, הייתי המספר 32 ועכשיו כבר יש 33 חברות כנסת.
יעל כהן-פארן: אז לכבוד הוא לנו ובאמת מאוד מאכזב לראות את הנתונים שאחוזי המרצות הבכירות באוניברסיטאות רק הולך ויורד ולא במגמת עלייה, כמו שהיית מצפה במאה ה-21, שאנחנו נראה רק מגמת עלייה בכל מה שקשור בשוויון המגדרי של נשים בתעסוקה במגזר האקדמי ובמגזר העסקי ובמגזר הממשלתי וכו'.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להעלות איזה שהיא נקודה על איזה שהיא הצעה שקשורה למשרדי ממשלה שיכולים לפעול מחר בבוקר, לאיזה שהיא הסטה לשוויון מגדרי בדרישה שכל כנס, למשל, זה יכול להיות כנס מדעי, זה יכול להיות גם כנס אחר, כל כנס שממומן בתקצוב ממשלתי, חייב להיות שם, אני לא אגיד 50%-50%, אבל ייצוג הולם, שיחליטו כמה הוא, לפחות, בוודאי 25% לנשים.
יעל כהן-פארן: אני רואה כל כך הרבה כנסים בנושאים של אנרגיה, אני באה מתחום הסביבה והאנרגיה, אז אולי בתחום הסביבה קצת פחות בעייתי, אבל גם ראינו כנס לא כל כך מזמן, שמומן על ידי המשרד להגנת הסביבה, והיו שם מעט נשים דוברות, מעט מאוד, אפשר היה לספור אותן על כף יד אחת, מתוך עשרות דוברים.
יעל כהן-פארן: בנושאים של אנרגיה בכלל - - -
אורי מקלב: תבואי לכנס של רואי החשבון ועורכי הדין באילת ותראי את המספר שם.
אורי מקלב: שם זה בולט מאוד.
יעל כהן-פארן: ובכנסים, בטח כנסים אקדמיים, אולי המצב קצת יותר טוב, אולי לא, אני לא חקרתי לעומק, אבל בוודאי כנסים שהממשלה משתתפת במימונם צריכה להיות דרישה כזאת.
יעל כהן-פארן: אני יודעת שבדרישות של האיחוד האירופי ובכנסים שהם מממנים, בפרויקטים שהם מממנים, הדרישה לייצוג מגדרי הולם קיימת, זה קיים בכל נושא.
יעל כהן-פארן: את הצגת את זה, שלפחות צריך להתייחס לנושא כשאתה מדווח על משהו במימון של הורייזן אתה נדרש לעשות את זה.
יעל כהן-פארן: אז הנה, הצעה שיכולה להיות ממשרדי הממשלה, אולי צריך הצעת חוק, למרות שאז נראה את זה בעוד 20 שנה קורה.
יעל כהן-פארן: אז לא בהצעת חוק, שזה יבוא ממשרדי הממשלה, שכל מימון מחייב ייצוג הולם לנשים בכל הכנסים.
יעל כהן-פארן: הרי יש לנו קול חשוב והוא צריך להישמע בכל פורום ציבורי, אקדמי ואחר.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חברת הכנסת כהן-פארן.
עאידה תומא סלימאן: דר דשן, קשרי ממשל, התאחדות הסטודנטים.
<דר דשן: האמת שדיברו כאן כבר על הרבה מהנתונים אז אני ממש לא הולכת לחזור עליהם, אני רק רוצה להגיד שני דברים שבעינינו הם גורמים מאוד מאוד משמעותיים לכל גרף המספריים הזה שהציגו בתחילת המצגת הראשונה שמראה שבתארים הראשונים יש יותר נשים ואחר כך הגרף הולך ויורד.
<דר דשן: שני דברים שאנחנו רוצים לדבר עליהם.
<דר דשן: האחד זה באמת העניין של הטרדות מיניות.
<דר דשן: אנחנו יודעים שזה נמצא בקמפוסים, אנחנו יודעים שזה גם לא מספיק מטופל כמו שצריך.
<דר דשן: דקה לסבר את האוזן, 51% מהסטודנטים בכלל לא מודעים לנהלי הטיפול, הרבה סטודנטים וסטודנטיות שמגישים תלונות לנציבה - - -
אורי מקלב: אין שילוט בכל המקומות?
<דר דשן: אין, אבל עדיין המוסדות לא מספיק מקדמים את זה.
עאידה תומא סלימאן: כבר קיימנו שני דיונים בוועדה מאז שאני נכנסתי לתפקיד בנושא הזה.
<דר דשן: אני יודעת, היינו בהם.
עאידה תומא סלימאן: ותיקנו את התקנון ואנחנו - - -
<דר דשן: אני אגיע לזה, אני רק רוצה להגיד שמעבירים את הנפגע ולא את הפוגע, זאת אומרת מעבירים את הסטודנט או הסטודנטית מחלקה, אבל המרצה הפוגע יכול להישאר.
<דר דשן: והבעיה חמורה מאוד בדיוק איפה שרואים את מגמת המספריים, זאת אומרת דוקטורנטיות שמגיעות ונמצאות הרבה עם המנחה שלהן ויכול לקרות שם, הרבה פעמים הן מפחדות להתלונן בגלל הפגיעה בקריירה וההתקדמות וכו'.
<דר דשן: זה הנושא הראשון.
<דר דשן: הנושא השני, שגם דובר כאן בכל מיני ואריאציות, זה בעצם אימהות בקמפוס.
<דר דשן: כל סטודנט או סטודנטית עשירי, זאת אומרת 10% מהסטודנטים הם הורים.
<דר דשן: אז יש התאמות שבאמת עבדו עליהן בשנה האחרונה, הן עדיין לא במצב האידיאלי שהיינו רוצים שהם יהיו.
אורי מקלב: כשאת אומרת הורים, 10% מהסטודנטיות הם הורים?
<דר דשן: מהסטודנטים, מהכלל, בנים ובנות ביחד.
אורי מקלב: סטודנט אבא זה פחות גבורה.
<דר דשן: זה נכון, זה נכון מאוד.
אורי מקלב: זה רק אומר שאחוז האימהות הסטודנטיות מאוד נמוך, לפי מה שאני מבין.
אורי מקלב: אם 10% בסך הכול זה הורים, מתוכם ניקח 50% זה אומר שהסטודנטיות האימהות הן מאוד מועטות.
אורי מקלב: עדינה בר שלום קצת מאזנת את הנתונים, לה יש 100%.
<קריאה: לא לתואר שלישי.
<עדינה בר שלום: לי יש מעון במכללה.
אורי מקלב: אני הייתי, ביקרתי וראיתי.
אורי מקלב: זה פשוט מפעים לפני שנכנסים לראות את הילדים נמצאים בידיים טובות.
<רות ארנון: אני חושבת שבתואר שלישי כבר יש הרבה אימהות, זה הרבה יותר גבוה.
<רות ארנון: בתואר ראשון ושני זה - - -
<דר דשן: נכון, בתואר ראשון ושני, שזה השכיח, כלומר הפירמידה, סטודנטים לתואר ראשון - - -
<רות ארנון: כן.
<דר דשן: בהקשר הזה אני אגיד שמעונות יום נמצאים רק ב-30% מהמוסדות וגם זה, מתוך ה-18 מעונות שנמצאים רק 15 בפיקוח של משרד הכלכלה.
<דר דשן: זאת אומרת בכל 13 האחרים המחירים הם מאוד גבוהים.
אורי מקלב: זה פרטי.
<דר דשן: גם אין התאמות.