GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: צו הריסה, חותמת עליו מועצה מקומית, אז בטוח שהמועצה המקומית לא תפתור את הבעיה.
עאידה תומא סלימאן: צריך לא ליצור את הבעיה כדי לא לנסות לפתור אותה.
<מגיד אלעטאונה: אני סיימתי בקצרה.
<מגיד אלעטאונה: יש הרבה מה להגיד, אבל לאפשר לאחרים.
<יעקוב אבו בטאט: רק להגיד מילה, בהקשר למה שאמר מגיד.
<יעקוב אבו בטאט: אנחנו פתחנו שתי קבוצות של נשים, בתחום החירום.
<יעקוב אבו בטאט: שילבנו אותן בתחום החירום, הן הולכות לעבור הכשרה, ביישוב אסר א-סיר 30 נשים וביישוב אבו - - - עוד 30 נשים.
<יעקוב אבו בטאט: אנחנו גם נתחזק אותם בהמשך.
עאידה תומא סלימאן: מה הכוונה, מה הקבוצה - - -
<יעקוב אבו בטאט: הקבוצה הזאת תעבור הכשרה, הם יידעו להתמודד עם כל אירוע, למשל נפילת טיל, אז הן יכולות ל - - -
<קריאה: מה, דרך נט"ל?
<מגיד אלעטאונה: לא, צח"י, צוותי חירום.
<מרים בן עטר: למעשה לוקחים כל נושא שאפשר לקחת אותו כדי להשתמש בו, כדי לתת חינוך, הדרכה והכשרה לנשים.
<מרים בן עטר: בעצם אלה תכניות העצמה, לא בצורה מוצהרת, אבל שמכשירות את הנשים להיות עצמאיות, מתפקדות ומסוגלות לסייע ולהתערב בזמן הצורך ובכלל להתנהג בצורה קצת אחרת בחיים.
עאידה תומא סלימאן: אהה, למרות שתאמיני לי, מהניסיון שלי, במקרה חירום מי שיודע לתפקד זה רק הנשים, לא צריך אפילו להכשיר אותן.
<מרים בן עטר: אבל זאת הזדמנות לא רק להכיר וזה, להשתמש ב - - -
עאידה תומא סלימאן: לבנות על זה כדי למקם אותה בתוך החברה.
<מרים בן עטר: ולעשות את כל הנושא - - - זה המשותף בינינו לבין טובה, לוקחים כל נושא אפשרי ולוקחים אותו כהזדמנות לעשות העצמת נשים, בלי לקרוא לזה העצמת נשים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע, אבל יש לי עוד כמה שאלות.
<טובה רון: כן, אני ממש אקח שתי דקות ואני אתן למרוה שלוש-ארבע דקות כי היא יותר תרחיב באמת על העשייה שלנו.
<טובה רון: אז כמו שאמרתי, אנחנו מטפלים ב - - - לדעתי זה משהו כמו - - - קשה לי המספרים, כי זה הרי משהו שהוא לא נתון מדויק, אבל בין 15,000 ל-20,000, נראה לי, נשים יש באזור שלנו.
<טובה רון: אני, האמת, מאוד חששתי להיכנס לתפקיד, כי זה היה נראה לי כאילו מה אני הולכת לעשות עם כל הנשים האלה, זה היה נראה לי מטורף, גם אין לי תקציבים.
<טובה רון: בשנה הראשונה הגזבר נתן לי 10,000 שקל, תחשבי, 10,000 שקל, אם אני אעשה שתי פעילות ל-40 נשים, נגמר לי התקציב.
<טובה רון: הנה עכשיו ביום שלישי אני לוקחת אותם לסרט 'סופה במדבר' שבטח שמעת עליו.
<טובה רון: העניין הוא לא רק הסרט, כמו בכלל היציאה שלהן, את יודעת, יש בעיה של יציאה מהיישובים, גם הנגישות, אם אנחנו עושים להן, מרוה עוד תדבר על זה, אבל אם אנחנו עושים להן כל מיני קבוצות ומעגלי נשים וחוגים וללמוד עברית או חוגי תפירה, הכול נעשה, הן נוסעות ביחד עם ההסעה של הילדים שלהן בבוקר, כי אין אוטובוסים, אין תחבורה, אז הן נוסעות עם ההסעה של הילדים, שלוקחת את הילדים לגן ולבית ספר, נשארות שם שש-שמונה שעות וחוזרות בהסעה הזאת.
<טובה רון: אז גם כן, אין לצאת מהיישוב בשעות הערב, יש הרבה מגבלות שאנחנו באמת מנסים ב - - - אבל עושים, כל פעם עושים משהו.
<טובה רון: לקחנו אותן לטיול ביפו, אבל זה הכול מאוד מאוד קשה.
<טובה רון: מסתמכים, מנסים לאגם תקציבים גם עם משרד הרווחה, שעשינו כמה דברים ביחד, קבוצות נשים, תפירה.
<טובה רון: אבל, שוב, מאוד מאוד קשה וזה גם טיפה בים.
<טובה רון: אבל עדיין אנחנו לא מרימים ידיים ואנחנו מנסים כמה שיותר לגעת בכמה שיותר נשים והן צמאות לזה, הן פשוט צמאות לזה.
<טובה רון: אם אנחנו לומדות עברית, צריך לראות את האור בעיניים שלהן.
<טובה רון: זה לא רק הקטע של העברית, זה גם העניין הזה שהנשים הבדואיות בסביבה שלהן זה האמא, האחות, עוד אחות והדודה, אין להן את העניין של חברותא, כמו שאני חברה שלך, יש לנו חברות, אנחנו נפגשות, מתכתבות בווטסאפ, זה פשוטו המשפחה המצומצמת שלהן, אז המפגשים האלה גורמים להן גם להיפתח, גם להעצים את עצמן, גם לשאוב דברים של מנהיגות וכל מיני דברים כאלה.
<טובה רון: זה מאוד מאוד חשוב.
<טובה רון: העניין הוא, המפגש הראשוני, בוא נגיד שקיבלנו מהרווחה קורס עברית.
<טובה רון: סתם דוגמה.
<טובה רון: אז יפה, קיבלנו ל-20 נשים קורס עברית, מה הלאה?
<טובה רון: הן רוצות להמשיך, הן רוצות ללמוד עוד טיפה יותר ופה אנחנו נתקעים.
עאידה תומא סלימאן: אמל, מי העמותה שעשתה - - - זה אתם שעשיתם, היו לכם כיתות למידה שסגרו לכם?
<אמל אלנסאסרה: נכון, חינוך מבוגרות.
עאידה תומא סלימאן: זה הפך ללהיט בשלב מסוים.
<אמל אלנסאסרה: בדיוק, נכון.
<אמל אלנסאסרה: אנחנו מתקשרים מול עלי הוואשלה, שאתם בטח מכירים.
<טובה רון: כן, עלי הוואשלה עובד כאן, אנחנו מנסים לאגם יחד תקציבים, אבל - - -
<אמל אלנסאסרה: אבל העניין הוא לא המשך.
<אמל אלנסאסרה: אני חייבת להבהיר משהו, אין לי נגד אף אחד שיושב פה, זה פשוט מאוד, אני רוצה להגיע לעשייה ביחד, שנביא את המקצועיות שלנו, המקצועיות של שירותי הרווחה וגם המועצה, להנגיש את השירותים לקהילה הבדואית, בעיקר הנשים והילדים.
<אמל אלנסאסרה: איך שאנחנו רוצים להתחיל את העשייה הזאת זה צריך פרוצדורה אינטנסיבית שהיא מאוד מאוד קשה לתקשר מול המועצה האזורית, במיוחד נווה מדבר.
<אמל אלנסאסרה: אגב אל קסום בכלל לא ירצו לתקשר מולי.
<אמל אלנסאסרה: בכלל.
<טובה רון: למה?
<טובה רון: אנחנו נשמח, אנחנו לא ידענו - - -
עאידה תומא סלימאן: זה חלק מההתעקשות שלי להזמין אתכם לישיבה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפתוח ערוצי תקשורת.
<טובה רון: אין בעיה.
<טובה רון: אנחנו נקבע ישיבה, נשב ביחד, נראה איפה כן אפשר.
<אמל אלנסאסרה: לא, אבל העניין - - -
עאידה תומא סלימאן: תנו לה רק להגיד.
<אמל אלנסאסרה: אני צריכה להגיד משהו.
<אמל אלנסאסרה: איך שרצינו לתקשר מולכם, אנחנו בדרך כלל מגיעים, אנחנו לא רוצים את התקציבים, פשוט מאוד להנגיש את השירותים.
<אמל אלנסאסרה: ברגע שאנחנו רוצים, אנחנו אומרים לכם, אנחנו יכולים לאתר לכם את המקום המתאים, אנחנו גם יכולים לגייס את האנשים ממקום ואת העשייה שלנו וההתנסות שלנו, שאנחנו מתקשרים מול הקהילה ישירות, אנחנו נמצאים בכפרים הבלתי מוכרים.
<טובה רון: אז איפה הבעיה?
<אמל אלנסאסרה: בדיוק.
<אמל אלנסאסרה: ברגע שאנחנו רוצים לעשות את זה בדרך כלל נתקעים על העניין התקציבי.
<אמל אלנסאסרה: אנחנו פנינו, עשינו עבודה כזו וטוב מאוד, ותודה לעאידה תומא, שהיא לוקחת את זה בסדר העדיפויות שלה, אנחנו כשהתחלנו רצינו לבדוק את זה מול משרד החינוך, אמרו לנו 'אמל, אנחנו הפסקנו להעביר את התקציבים לחברת המתנ"סים, אנחנו מעבירים ישירות לרשויות המקומיות'.
<אמל אלנסאסרה: כשאנחנו ניגשנו לעלי הוואשלה, הוא אמר, 'אמל, אנחנו כבר ניצלנו חלק מהתקציב ולא לענייני חינוך, אנחנו הוצאנו את זה עבור משהו אחר', וחבל שהוא לא נמצא פה, 'התקציב שנשאר לי הוא תקציב מאוד מאוד מצומצם, אני לא יכול להתנהל מולכם'.
<טובה רון: טוב, יש לנו תקציב של שנה הבאה, אנחנו נשב ונדבר על זה.
<אמל אלנסאסרה: שאלתי אותו, 'כמה תקציב יש לך?
<אמל אלנסאסרה: שאני אעזור לך'.
עאידה תומא סלימאן: קיבלתם תקציב?
<טובה רון: עכשיו כאילו - - -
<אמל אלנסאסרה: כי אני מקבלת מימון מקרן ספדי.
<אמל אלנסאסרה: אמרתי לו, בוא נקדם את זה, גייסנו את הקבוצה, ארגנו את הקבוצה, ארגנו את המקום.
<אמל אלנסאסרה: אגב, גם המקום צריך לענות על קריטריונים של משרד חינוך, את יודעת מה המצב בכפרים הבלתי מוכרים, אני רוצה להנגיש את השירות, תעזרו לי להנגיש את השירות, למה צריכים קריטריונים שלא מתאימים בכלל ל - - -
<טובה רון: אמל, בואי נעשה ישיבה - - -
עאידה תומא סלימאן: אמל, אני שמחה קודם כל שדיברת, כי זה אומר שאנחנו צריכים, אני ואת, אולי, ואם אתם רוצים - - -
<אמל אלנסאסרה: אני לא רוצה להשליך את הכעס עליהם, זה פשוט - - -
<טובה רון: לא, זה בסדר.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, זה לא עניין של כעס, אנחנו פה כדי לנסות ולבדוק איך לקדם את הדברים ולהיעזר בי ולהיעזר במועצה כדי לקדם את הדברים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, העלית את הנושא של קריטריונים לכיתות הלימוד, שבעצם זה כמו לתקוע את הסוס לפני העגלה.
<טובה רון: גם בעניין הזה מרוה תגיד את הבעייתיות בזה, כי זה לא כל כך פשוט.
<טובה רון: להביא, אוקיי, שאתם תבואו, אבל יש לנו גם בעיה של מיקום, של מיקום פיזי.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אנחנו מדברים על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני ניסיתי להגיד משפט פה ושתיכן לא הקשבתן.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת, אתם העליתם את הבעייתיות הקיימת בקריטריונים למבנים או למקומות שאפשר לקיים בהם את הלימוד.
עאידה תומא סלימאן: הרי הם צריכים לענות על קריטריונים של משרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: צריך לבדוק אם יש אפשרות להגמשת הקריטריונים בגלל המציאות העקומה, כלומר אם הכפרים הבלתי מוכרים, קודם כל אין בהם כמובן מבנים ציבוריים, אין בהם אפשרות, אין חשמל, אין זה, אז או שמגמישים את הקריטריונים, או שיוצרים פקטור מסוים דיפרנציאלי בתקצוב ללימוד כדי להוציא להם הצעה, להנגיש את המקום.
עאידה תומא סלימאן: אז צריך לחשוב פה על פתרון, זה אחד הנושאים שאפשר להעלות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה אם קיבלתם כבר, כי אני יודעת שחילקו את התקציבים לחינוך מבוגרים רק לפני חודש או חודשיים.
עאידה תומא סלימאן: האם קיבלתם תקציב, לא קיבלתם תקציב?
<טובה רון: אנחנו נבדוק.
<טובה רון: אני רוצה לסיים כי אני ממש רוצה שמרוה תיתן כמה מילים על העשייה שלנו.
<טובה רון: מרוה.
<מרוה חג'אב חליחל: דבר ראשון, היא כמעט אמרה הכול, אבל אני אגיד דווקא את הצד החיובי, שאנחנו השנה, יחסית לשנים קודמות אנחנו מתקדמים בצד של מעמד האישה, כשהתחלתי, אני קלינאית תקשורת, אני בכלל לא בקטע של הנשים וכשנכנסתי אני נכנסתי עם אימהות ולא עם נשים, בתור אמא, כאילו אני מדריכה גם ומנחת קבוצות ונכנסנו לגנים וגייסנו את רוב האימהות, שזה לא קל לגייס קבוצת נשים, תגידי להם 'תגיעו, יש לנו קבוצת מנהיגות והעצמה, או ללמוד, ותגיעו', לא משנה לאיפה, לכל מבנה, 'בשעה תשע, זה בחינם', זה לא קל.
<מרוה חג'אב חליחל: הגיוס היה ארוך, דרך הגנים, שהם יגיעו לנושא של התפתחות הילד, ואחר כך אנחנו גייסנו קבוצות למנהיגות והעצמה נשית.
<מרוה חג'אב חליחל: והצלחנו, נראה לי שזו שנה ראשונה שאנחנו עושים שלוש קבוצות של מנהיגות, שזה היה גם בתקציב של מעמד האישה קבוצה ושתי קבוצות דרך הרווחה.
<מרוה חג'אב חליחל: עשינו את זה, אני כצפונית ואני כעובדת גם במגזר היהודי וגם במגזר הבדואי, אני רואה את זה ממש ברמה הבסיסית, אבל כל כך משמח שאנחנו רואים את הנשים שהן יוצאות.
<מרוה חג'אב חליחל: גם כל הקטע של הנשים הבודדות, שהיא התחתנה מירדן, ואני רואה שהיא יוצאת, היא רק רוצה לדבר.
<מרוה חג'אב חליחל: מספיק שאנחנו יושבים ומקשיבים להם, כל הפעילות שעשינו להם, אני כל כך הייתי שמחה, כל פעם מתרגשת.
<מרוה חג'אב חליחל: יש לנו גם את קורסי העברית, כל כך בסיסית, אנחנו התחלנו בהם.
<מרוה חג'אב חליחל: נכון, אני מבינה כל מה שאמרה אמל, גם אני ישבתי עם עלי ואני מקווה שהשנה יהיה שינוי בזה, גם אפילו שיש בעיית מקומות.
<מרוה חג'אב חליחל: אני אראה לך סרטון שהם למדו בגנים, אני יודעת שמשרד החינוך עושה - - - ואני ביקשתי גם ממנהל מחלקת החינוך שיביא קרוואן רק לעבודה עם נשים.
<מרוה חג'אב חליחל: יש מקומות שכן אפשר, יישובים שכן אפשר, למשל בביר הדאג' יש לנו כבר כיתות ריקות שאפשר להשתמש בהן לפחות השנה.
<מרוה חג'אב חליחל: באל עזאזמה, אפילו להביא קרוואן אין מקום, הם ישבו בכיסאות של הגנים והם לומדים עברית.
<מרוה חג'אב חליחל: וזה משמח אותי.
<מרוה חג'אב חליחל: הם בסדר ומרוצים, למרות שלצערי זה לא קל ללמוד שלוש-ארבע שעות, אבל יש התקדמות.
<מרוה חג'אב חליחל: אנחנו בצעד קדימה, מתקדמים בכל העניינים של הלימודים, בכל העניינים של הקבוצות.
<מרוה חג'אב חליחל: השנה חגגנו ביחד גם איתן את יום האישה, הוצאנו אותן לטיול והן היו גם בהרצאות.
<מרוה חג'אב חליחל: היום את שומעת את הנשים מדברות אחרת, הן רוצות לצאת, לראות את העולם אחרת.
<מרוה חג'אב חליחל: אנחנו מתכננים פורום נשים מהמגזר, מהפזורה ומהכפרים של המועצה, שזה קל מאוד לשבת מסביב לשולחן ולדבר ולשבת פה במועצה, כמו שאנחנו יושבים פה, אני אשת שטח, אני גם לא יושבת במועצה, אני יושבת גם באחד היישובים - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל צריך גם לעצור לרגע ולחשוב ואני מדברת גם כמי שעסקה בנושא זכויות נשים, לעצור רגע ולחשוב מה הלאה.
עאידה תומא סלימאן: עושים קבוצות העצמה לנשים, מרחיקים אותן מהמציאות ולא משנים את המציאות.
עאידה תומא סלימאן: כל עוד המציאות תישאר ככה הנשים האלה ימשיכו לחיות בתוך זה, זה להרחיב את הדיסוננס.
עאידה תומא סלימאן: זה לא אומר שאני לא רוצה שיעצימו את הנשים, אני רוצה שיעצימו את הנשים, שיידעו איך לשנות את המקום שלהן ולהפוך לחלק מהמאבק על לשנות את הדרך.
עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד על מה שאתן עושות, אני אומרת רק - - -
<מרוה חג'אב חליחל: אני מבינה, אבל אישה, אבל אישה היא אמא, היא מגדלת ילדים - - -
עאידה תומא סלימאן: אישה היא אישה.
עאידה תומא סלימאן: לא כולנו אימהות ולא כולנו יולדות, בעיקר אנחנו נשים ומגיע לנו כי אנחנו נשים, מגיע לנו כבני אדם, כבנות חוה.
עאידה תומא סלימאן: אם אני לא אמא, אז לא משקיעים בי?
עאידה תומא סלימאן: כי אני לא אחנך דור חדש?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה חלק מהשיח.
עאידה תומא סלימאן: אבל, תעזבי אני לא באתי עכשיו כדי לשנות את ה - - - אני חושבת שמאוד טוב שעושים, אבל לפעמים אחרי תקופה מסוימת, אם לנשים האלה לא יהיה מה לעשות אחרי שפתחו את העיניים, זה יהיה תסכול גדול, זה מה שמפחיד אותי.
עאידה תומא סלימאן: זה מעצים את הבעיה, אבל זה אומר שצריך להשקיע בשינוי התשתית.
<חגי מויאל: עאידה, אני חושבת שמה שעלה כאן זה באמת כשיש תקציב קצת, כשיש אפשרות עושים פעולה כזאת ופעולה אחרת, אין פה תכנון.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, זה בגלל החוסר.
<חגי מויאל: זה לא באשמתנו, לא מחלקת רווחה כמובן ולא מועצה מקומית, אני חושב שצריכה להיות תפיסה לאומית שיש צורך לבנות כאן תכנית שעושה רצף, את אמרת את זה יפה, שכשאתה עושה העצמה אתה חייב לעשות איזה שהוא רצף של תהליך.
<חגי מויאל: אנחנו רואים את זה גם באלימות, כי באלימות, כשאישה נחשפת לעבודה עם מטפל יש העצמה בסיפור הזה, אבל היא חוזרת בסופו של דבר לקהילה שלא יודעת לקבל את ההעצמה הזאת ואז רמת הסיכון או המסוכנות שהאישה הזו עוברת היא הרבה יותר גבוהה.
<חגי מויאל: כאן אני חושב שיש צורך לעשות איזה שהיא חשיבה לחברה הבדואית באופן מאוד ספציפי, חשיבה יותר רחבה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חשבתי שאני אלמד היום יותר על - - -
<מגיד אלעטאונה: אני מציע שנצא.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצא תיכף.
עאידה תומא סלימאן: אני לא הבנתי עד עכשיו מה התשומות שמושקעות בנושא של אלימות נגד נשים, למשל, מבחינת הלשכה, האם יש עבודה מעבר לטיפול האקוטי בנשים, האם יש קבוצות, האם יש העלאת מודעות, האם יש מניעה.
עאידה תומא סלימאן: מה המדיניות בעניין הגנה על נשים שעוברות אלימות.
<מגיד אלעטאונה: אלה שעברו מקרים ויש להם תיקים בלשכה, העו"ס של המשפחה עושה פעולת ריצ'ינג, הוא מטפל ועוקב וכדומה.
<מגיד אלעטאונה: אני למשל, פשוט לא יצא, בגלל מה שהיא אמרה, המרחקים וזה וזה, פה יזמתי ואושר 300,000 שקל לתחנת טיפול וייעוץ משפחתי, פשוט אחרי שמונה חודשים לא יכולנו לפתוח את העסק הזה, למה?
<מגיד אלעטאונה: כי קשה לנו להביא את הנשים לכאן.
<מגיד אלעטאונה: כמו שהיא אמרה, אחרי הצהריים, כשהילדים חוזרים מבית הספר, לדבר, להזמין את הזוג, פשוט בגלל הפזורה, הפיזור, לא יכולתי ליישם, סגרתי את התקציב.
<מגיד אלעטאונה: 300,000 עמדו ומשרד העבודה בא לקראתי, תחנת ייעוץ, אמרתי, אני אהיה המודל הראשון, היישוב הראשון, וחשבתי בתפיסתי.
<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת יש עכבות וחסמים שקיימים, אם נתעלם מהם פשוט - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה מהעובדים של הלשכה, למשל, עוברים את ההכשרה שאתם מתכננים או התחלתם לאחר שסגרתם את האלוואחה?
<חגי מויאל: אני אמשיך את הקו של מה שמג'יד אמר.
<חגי מויאל: גם התקציב של אלימות במשפחה שהוקצה למגזר הבדואי בשנת 2016, חלק לא מבוטל ממנו יצטרך לחזור למדינה, יצטרך לחזור אלינו, בגלל שלא הצליחו לאייש את כוח האדם הנדרש לצורך הטיפול באלימות.
<חגי מויאל: בחודשים הקרובים תהיה הכשרה לכל מחלקות הרווחה, לכלל העובדים, הכשרה בנושא של אלמ"ב, שמתוקצבת כבר על ידינו, אנחנו רק ממתינים לקליטת כוח האדם, שגם כוח האדם שעוסק באלימות במשפחה יוכל להיחשף לזה.
<חגי מויאל: אנחנו כבר, כמו שאת יודעת סגרנו את אלוואחה לפני משהו כמו שבעה חודשים או משהו כזה, נכון?
<מגיד אלעטאונה: שנה.
<חגי מויאל: והקצינו תקציבים והכפלנו את התקציבים בנושא של אלמ"ב בתוך הרשויות המקומיות ויש - - -
עאידה תומא סלימאן: כאשר אין כוח אדם וכאשר אין כוח אדם מוכשר.
עאידה תומא סלימאן: הזהרתי מזה.
<חגי מויאל: לא, נכון שזה עלה, אבל הסגירה של אלוואחה הייתה בגלל הנזקים שקרו בתוך התהליכים שקרו שם היו הרבה יותר גדולים מהתועלת.
<חגי מויאל: המחלקות בכל מקרה היו מעורבות והן מעורבות גם היום בטיפול הזה.
<חגי מויאל: אני חושב שכדאי שהמחלקה - - -
<מרים בן עטר: אני יכולה להגיד שלפי הנתונים, רואים את זה על הנייר.
<מרים בן עטר: המחלקות לוקחות אחריות ומטפלות בכל מה שאקוטי ופחות מאקוטי.
<מרים בן עטר: הן לוקחות אחריות מלאה וזה מטופל, אני יכולה להגיד לך, הרבה יותר טוב ממה שטופל בזמנו על ידי אלוואחה.
<מרים בן עטר: באמת קורה פה איזה שהוא תהליך אחר.
<מרים בן עטר: הבעיה של גיוס כוח אדם היא בעיה קשה של הדרום בכלל ושל החברה הבדואית בפרט, ושל האלימות במשפחה עוד יותר.
<מרים בן עטר: זאת אומרת כל הנושאים שעוסקים בתחומים כמו אלימות במשפחה, ילדים בסיכון, בתחום השיקום, מפגרים, או כדי לשנות עמדות של אנשים, עוד יותר קשה.
<קריאה: אף אחד לא רוצה לגעת בזה.
<מרים בן עטר: אנשים מפחדים לגעת בתחומים האלה.
<מרים בן עטר: גם פה אולי צריך איזה שהיא הגמשה של המשרד שלנו, חשבנו לקחת עובדים ותיקים של המחלקה ולהעביר אותם לתפקידים האלה, אבל אז מתברר שהם מאבדים מהזכויות שלהם, כי הם עוברים לתקציבי פעולה, שזה מה שיש לנו לעובדים החדשים להיכנס כרגע.
<מגיד אלעטאונה: יתרה מזו, מרים, יש בעיה אובייקטיבית, זה לא מתוקנן, למה?
<מגיד אלעטאונה: הם נותנים לי 60,000, למשל, אומרים לי 'מה אני אעסיק אותו?
<מגיד אלעטאונה: עובד סוציאלי מגיע ל-170,000-180,000 בממוצע, בחישוב כלכלי.
<מרים בן עטר: לא, זה חצי משרה.
<מגיד אלעטאונה: אז זה כאילו תקציב פעולה, לכן אני אומר, כדי שהעסק ירוץ צריך לתקנן את זה.
<חגי מויאל: יש תהליך עכשיו עם משרד האוצר לתקנן את תקציבי הפעולה כשבסדרי עדיפויות זה החברה הבדואית.
<חגי מויאל: זה אומר שברגע שהאוצר יאשר להפוך את כל תקציבי הפעולה של משרד הרווחה לתקנים, מה ששנים שר הרווחה נלחם ולא הצליח, זה יהפוך ואז יהיו להם תקנים בתוך המחלקה.
<חגי מויאל: זה יקל - - -
<מרים בן עטר: ואז נוכל לקחת את העובדים המנוסים יותר בתוך המחלקה והעבודה תהיה יותר טובה.
<חגי מויאל: זה עכשיו - - - מקומי ברגע זה.
<מרים בן עטר: אבל כל הזמן אנחנו בתהליך של להתמודד עם המציאות.
עאידה תומא סלימאן: מתוך 16 התקנים למשל, פה, כמה תקנים יש לנושא אלמ"ב?
<מרים בן עטר: באופן רשמי אין תקן, באופן מעשי הבחורה הזאת, ורד - - -
<מגיד אלעטאונה: אני הקדשתי תקן למטרה, זה לא מתוקנן.
<מרים בן עטר: היא עושה את כל העבודה, היא כוננית ללא כוננויות, היא עושה שעות נוספות על שעות נוספות.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל את יודעת מה זה אומר, זה אומר רק להגיב למקרי חירום, זה לא לתכנן, לא ליזום, לא לפעול.
<טובה רון: נכון.
<טובה רון: היא עושה את זה על חשבון זמנה הפנוי.
<מרים בן עטר: זה באמת לקחת את הנתונים הקשים של המציאות ולעשות כל הזמן - - -
עאידה תומא סלימאן: כמו שהיא יועצת בלי תקן.
<מרים בן עטר: גם לשפר וגם להתמודד במיידי.
<מרים בן עטר: (בסיור)
<מרינט וקנין: צהריים טובים, חיכיתי לכם, ברוכים הבאים.
<מרינט וקנין: אני מתכבדת לקבל בברכה את חברת הכנסת, יושבת ראש הוועדה למעמד האישה, עאידה תומא.
<מרינט וקנין: אני מאוד שמחה שאת כאן, שמעתי עלייך הרבה.
<מרינט וקנין: אני מנהלת שש מועדוניות של ילדים בסיכון, יש לנו שלוש מועדוניות שאתם תיכף תעברו ותסתכלו, יש לנו 12 עובדות, יש לנו 2 עובדים סוציאליים, יש לי מורה לאמנות, יש לי מורה להוראה מתקנת, יש לי מורה לטיפול בתרפיה על ידי בעלי חיים, יש לנו מורה למחזור, יש מורה להכנת שיעורי בית.
<מרינט וקנין: אנחנו מוציאים אותם כמובן טיולים, ימית 2000, עד כה עשיתי להם ביקור בכנסת, מיני ישראל, שיט ביפו, אנחנו חוגגים להם את החגים שלהם.
<מרינט וקנין: כעיקרון הם מגיעים אחרי שעות בית הספר, יש הסעה שמביאה אותם ומחזירים אותם בשש בערב על ידי הסעה.
<מרינט וקנין: הם מכינים כאן שיעורים, יש מורה לספורט גם, שהוא מאמן אותם.
<מרינט וקנין: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם המועצה, כמובן בראשותו של ד"ר מגיד והעובדים הסוציאליים שלו.
<מרינט וקנין: באמת יש שיתוף פעולה מאוד פורה ובגלל זה ברגע שיש שיתוף פעולה אני מאמינה שההצלחה מאוד גדולה ואנחנו מצליחים.
<מרינט וקנין: זו שנה שלישית.
<מרינט וקנין: אנחנו לוקחים את הילדים לספרייה פעם בשבוע, הם מקבלים טיפולי שיניים כאן במרפאה.
<מרינט וקנין: בסך הכול הילדים מאוד מרוצים, זו השנה השנייה שאנחנו משתפים פעולה עם הקהילה, עם הנשים, עם האימהות של הילדים.
<מרינט וקנין: פתחתי 12 חוגי תפירה עם אימהות, התחלנו בשתיים וזה התפתח, גם בקסר א-סיר וגם כאן, בביר הדאג' עדיין לא, כי זה יישוב מאוד מרוחק.
<מרינט וקנין: חגגנו להם יום האם, הוצאנו 130 אימהות לתל אביב, משמונה בבוקר עד שבע בערב.
<מרינט וקנין: זו פעם ראשונה שהן יצאו מהבית כי, אתם יודעים, בכל זאת הנשים במגזר, זו לא המנטליות שלהן לצאת, עשינו להן שיט, קיבלו הרצאה, סיירנו בתל אביב, אכלו במסעדת 'הדייג והים', כל אמא קיבלה שי וחזרנו.
<מרינט וקנין: ביום שלישי הקרוב, ב-1 בחודש, אני לוקחת קרוב ל-80 אימהות לסרט החדש 'סופת חול', שהוא סרט ערבי, יש עליו ביקורות מאוד מאוד טובות.
<מרינט וקנין: נכון, אני ראיתי רק את הפרומו, הן מקבלות אירוח וי.
<מרינט וקנין: איי.
<מרינט וקנין: פי, אנחנו אוספים אותן בתשע באוטובוסים מקסר א-סיר ומכאן, מקבלים מאפה וכוס קפה בתשע וחצי, נכנסים לסרט - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה לך לשנות לתה.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל הן אוהבות תה יותר מקפה.
<מרינט וקנין: הם שואלים, שמה הן מקבלות מה שהן רוצות, או תה או קפה, אין בעיה.
<מרינט וקנין: אחרי הסרט הן נכנסות לארוחת צהריים, ביס פלנט בבאר שבע ואנחנו מחזירים אותן.
<מרינט וקנין: היום יש דרישה מהאימהות.
<מרינט וקנין: עשיתי פחות או יותר סקר לקראת הביקור שלך והן רוצות קורס של אפייה ותכשיטנות ואיפור.
<מרינט וקנין: שאלנו פחות או יותר - - -
עאידה תומא סלימאן: מה יעשו עם זה אחר כך?
<מרינט וקנין: הם עובדים עם זה.
<מרינט וקנין: אני רוצה להגיד לך, בשלוש השנים האלה אני הייתי בלא מעט אירועים שלהן, את העובדות שלי, שהן עובדות איתי שלוש שנים, אני לא הצלחתי לזהות כשהן היו מאופרות ולבושות כל כך יפה.
<מגיד אלעטאונה: אני חייב להפסיק אותך, אחד הדברים, אני - - - מתעסקת באיפור, הנשים - - - בשיחות כשאנחנו מדברים על זה - - - לכן אם תהיה בכפר מישהי זמינה, כולם יגיעו אליה, זה בדוק, במיוחד בחתונות וזה.
<מגיד אלעטאונה: הן אוהבות להתגנדר.
עאידה תומא סלימאן: אוהבות להתגנדר, כי מלמדים אותנו מאז שאנחנו קטנות שכדאי להתגנדר, אחרת את לא אישה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא בגלל שזה בגנים שלנו.
<מגיד אלעטאונה: אין זכות לגבר בלי אישה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא בגנים שלנו כנשים שאנחנו חייבות להתגנדר.
<מרינט וקנין: אני חייבת לציין את שיתוף הפעולה של האימהות, בגלל של ההורים, במועדונית, כי זה לא פשוט בכלל.
<מרינט וקנין: זה לא קורה בכל מקום, וגם במגזר, הייתי פעם סגנית ראש עיריית דימונה, של מאיר כהן, ניהלתי גם שם 12 מועדוניות ואני יודעת, כשהיינו מזמינים לאסיפת הורים, מתוך 20 ילדים היו מגיעים 5, וכשאני עושה כאן אסיפת הורים ומגיעים יותר מ-50%, אז אני אומרת להם שאפו.
<מגיד אלעטאונה: כשרשמנו את הילדים, הבאתי את כל העובדים הסוציאליים עם שולחנות בשטח ורשמנו באותו יום, מבצע, הביאו אותם במכוניות.
<מרינט וקנין: המועצה, בראשותו של ד"ר מגיד, חילקנו 100 תיקי קל גב, כשכל תיק עולה 200 שקלים, עם ציוד, לכל הילדים.
<מרינט וקנין: אמת?
<מרינט וקנין: בזכותו, באמת.
<מרינט וקנין: אני לא יודעת מאיפה הוא השיג את התקציב - - -
<מגיד אלעטאונה: משרד הרווחה.
<מרים בן עטר: כספי ממשלה.
<מרינט וקנין: הילדים קיבלו את התיקים בשמחה רבה.
<מרינט וקנין: תשמעו, לקבל פידבק ומשוב מהורים, שאמא מרימה טלפון ואומרת לי 'מרינט, את אישה טובה, הילדים שלי - - -
<מגיד אלעטאונה: כולם ילדים בסיכון.
<מרינט וקנין: אנחנו מתקשרים לשאול, לקבל משוב והם כל כך מבסוטים שהם כאן.
<מרינט וקנין: וכשיש לנו פעילות הם מגיעים.
<מרינט וקנין: עשינו מסיבת סיום, ב-10 באוגוסט, היו קרוב ל-80 הורים כאן.
<מרינט וקנין: זה לא מובן מאליו במגזר, שיהיה ברור, חד וחלק.
<מרינט וקנין: אני מאוד גאה לעבוד כאן.
<מרינט וקנין: אני הייתי בעבר שלי יושבת ראש מעמד מחוז נגב חמש קדנציות והייתי אחר כך קדנציה סגנית ראש עיר, אני חמש קדנציות חברת מועצת עיר, אישה מאוד פעילה, וראש העיר מאוד מחזר אחריי לחזור, להיות סגנית ממלאת מקום.
<מרינט וקנין: טוב לי כאן, זו עבודה מאתגרת.
<מרינט וקנין: תאמינו לי, החגים האלה כל כך ארוכים ועבדתי בחול המועד כי הם חסרים לי, אני כל כך נהנית.
<מרינט וקנין: תיכף תראו על מה אני מדברת, תיכנסו למועדוניות, עם כל הצניעות, אין בכל הארץ מועדוניות כמו שלנו.
<מרינט וקנין: הילדים כל כך פעילים, את לא שומעת צרחות, אין קללות, אין אלימות.
<מרינט וקנין: כמובן שאני נעזרת בהרבה אנשים מבחוץ, אם יש את יום הניקיון הבינלאומי, שותפים, ואם יש את שבוע הבטיחות בדרכים.
<מרינט וקנין: יש לי מצגת שהיא מאוד ארוכה ואני אשמח מאוד אם יהיה לכם כמה דקות להביט בה.
<מגיד אלעטאונה: צמרת המשרד היו פה.
<מרינט וקנין: היו 34 מפקחים של כל משרד הרווחה לפני שנה וועדת ההיגוי, מאוד התלהבו.
<מגיד אלעטאונה: כן, והם אמרו מפורשות, גם בכתב, שהמועדוניות הכי טובות.
<מרינט וקנין: הם נתקלים בנו בכל הארץ.
<מגיד אלעטאונה: לא מובן מאליו.
<מגיד אלעטאונה: ייאמר לזכותם שאמרו את זה.
<קריאה: אבל זה בזכות זה שיש מבנה - - -
<מגיד אלעטאונה: דרך אגב המבנה הזה היה שומם ובתקופת בוז'י, שהיה שר הרווחה, הכרזתי באופן עצמאי על שלוחת רווחה.
<מגיד אלעטאונה: נטעתי עץ, תראי אותו, נטעתי אותו קטן - - -
<מרינט וקנין: הוא ענק היום.
<מגיד אלעטאונה: ואחר כך פיתחנו את המועדוניות.
<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת השתלטנו בעקיף, לא השתלטות, זה לא שלי אישית.
עאידה תומא סלימאן: מה היה הבניין אמור להיות?
<מגיד אלעטאונה: היה מיועד לכל מיני דברים, אבל אנשים לא - - - אפשר להגיד פעילות לוועד - - -
<קריאה: - - - של מתנ"סים.
<מגיד אלעטאונה: ועד וזה, אבל אנשים לא ישבו ואני - - -
<מרינט וקנין: כשבאתי מצאתי מבנה נטוש, העשבים בחוץ הגיעו אליי, ובאמת שאני קצת גבוהה, הגיעו אליי עד לגובה כזה.
<מרינט וקנין: התחלנו פשוט מאפס.
<מגיד אלעטאונה: וניצלנו אותו למטרה הזו.
<מרינט וקנין: יש לי עובדות מאוד טובות ובשבילי הן כמו אחיות.
<מגיד אלעטאונה: כל כוח האדם הן בדואיות מהאזור.
<מרינט וקנין: כולן.
<מרינט וקנין: בקסר א-סיר זה מהיישוב קסר א-סיר, מביר הדאג', הן מהיישוב, מאבו קרינאת, הן מהיישוב.
<מגיד אלעטאונה: והייתה תחרות, בחרנו את הטובות.
<מרינט וקנין: באמת עובדות קבועות - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה ילדים סך הכול?
<מרינט וקנין: 45, יש לנו 15 בכל מועדונית.
<מרינט וקנין: בקסר א-סיר יש 32, בביר הדאג' יש 15, ובעוד שבועיים אנחנו פותחים עוד מועדונית חדשה ויש לנו כבר רישום, 15 ילדים.
עאידה תומא סלימאן: והרישום הוא באופן וולונטרי או ממשפחות שמאותרות - - -
<מגיד אלעטאונה: אנחנו שולטים בנתונים, לכל עובד יש מאגר, במאגר המידע שיש לנו בוחרים, כל עובד סוציאלי 5-6 מקרים, הקשים ביותר, שהם עונים לקריטריונים של ילדים בסיכון ואז עוברים ועדת רישום והכול.
<מרינט וקנין: לא אני קובעת את הרישום, אני מקבלת את הרשימה.
<חגי מויאל: יש המתנה?
<חגי מויאל: יש יותר ילדים מ - - -
<מרינט וקנין: כן, יש.
<מרינט וקנין: יש המון.
<מרינט וקנין: השנה יכולנו לפתוח עוד 4 מועדוניות.
עאידה תומא סלימאן: 60% מהילדים בחברה יכולים לענות על ילדים בסיכון.
<מגיד אלעטאונה: כן, 60% מהם מגיל אפס עד 18.
<מרינט וקנין: הגילאים כאן זה מכיתה א' עד כיתה ו'.
<מרים בן עטר: אבל זה כבר נותן חשק.
<מרים בן עטר: כשהיא באה, כשילד לא מוגדר בסיכון או בסיכון קטן יחסית, היא רואה שילד נכנס לפה מסודר, מקבל חוגים, מקבל ציוד, מקבל ארוחה, מעקבים, טיפולי שיניים - - -
<מרינט וקנין: ספרייה - - -
<מרים בן עטר: '
<מרים בן עטר: למה לילד שלי לא מגיע אותו דבר?' וצריך.