GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נורית יכימוביץ-כהן: יש את כל היחידות האלה: השירות לטיפול בנוער, צעירים וצעירות, שירות ילד ונוער, רשות חסות הנוער ועוד ועוד.
<נורית יכימוביץ-כהן: אני מניחה שהנציגים ידברו בהמשך.
<נורית יכימוביץ-כהן: אבל ראייה מתכללת את אוכלוסיית היעד הספציפית הזאת.
<נורית יכימוביץ-כהן: בתשובה לשאלות מהם המענים שניתנים וכמה נערות וצעירות מקבלות כל אחד מהם אנחנו מתחילים עם מעני משרד הרווחה.
<נורית יכימוביץ-כהן: קודם כל המענה השכיח ביותר זה מענה שנקרא בית חם.
<נורית יכימוביץ-כהן: מדובר במסגרת יומית בקהילה שמעניקה מענים טיפוליים, חברתיים, לימודיים ותרבותיים לנערות וצעירות.
<נורית יכימוביץ-כהן: הבתים החמים פועלים יום, שלושה או חמישה ימים בשבוע.
<נורית יכימוביץ-כהן: ושוב, זה המענה הנפוץ ביותר.
<נורית יכימוביץ-כהן: חוץ ממנו יש מענים נפוצים נוספים כמו מועדוניות, סמך מקצועי, פנימיות כ-400 בנות.
<נורית יכימוביץ-כהן: כאשר אם נסתכל על המספרים נראה שכ-9% מאוכלוסיית היעד מקבלות מענה פנימייתי, אבל אם נשווה את זה - - -
<ציפי נחשון גליק: לא אבל את הבתים החמים את כבר מזכירה.
<ציפי נחשון גליק: תצייני את מספר הבתים החמים.
<ציפי נחשון גליק: מתוך 166, 56 זה במגזר הערבי- - -
<נורית יכימוביץ-כהן: אוקיי, אנחנו - - -
<ציפי נחשון גליק: 35%.
<ציפי נחשון גליק: לא, אם את עוברת תכנית תכנית אז כדאי שתגידי - - -
<נורית יכימוביץ-כהן: אני לא מתכוונת לרדת לעומקן של כל התכניות.
<נורית יכימוביץ-כהן: יש לנו מסמך מאוד מפורט על העניין הזה והמסמך מוצג באתר.
יפעת שאשא ביטון: ריקי את תוכלי להציג את זה.
<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה לשים את האצבע על העובדה ש-9% מהנערות מקבלות מענה פנימייתי ומנגד כ-60% מהתקציבים של משרד הרווחה מושקעים במענה הזה והרבה פחות מושקע בבית החם שזה המענה הנפוץ ביותר.
<נורית יכימוביץ-כהן: אני גם רוצה להסב את תשומת הלב לזה שיש פה סל שלם של מענים ולכל אחד יש עלות שונה, תקציבים שונים שהמענה הזה מצריך.
<נורית יכימוביץ-כהן: התקצוב של הנערות היהודיות והנערות הערביות הוא אותו תקצוב לנערה.
<נורית יכימוביץ-כהן: אבל בגלל שהשימוש בבתים החמים נפוץ יותר בחברה הערבית עולה הממצא הבא ש- - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, בשקף הקודם רציתי לברר משהו.
עאידה תומא סלימאן: ה-60% זה לא כולל המקלט וההוסטל שהם גם כן פנימייתיים?
<נורית יכימוביץ-כהן: זה גם מענים חוץ ביתיים.
עאידה תומא סלימאן: פנימייתיים.
<נורית יכימוביץ-כהן: נכון.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר, 9.3 ו-7.7 והמעון הנעול זה מתווסף להשקעות הפנימייתיות.
<נורית יכימוביץ-כהן: כל ההשקעות החוץ ביתיות זה 77%.
חנין זועבי: זה הולך למסגרות שמתאימות להכי פחות נשים.
עאידה תומא סלימאן: או לפחות שמשתמשים בהן הכי פחות.
עאידה תומא סלימאן: לא יודעת אם מתאים או לא מתאים.
חנין זועבי: יחסית שמתאימה למספר קטן לא מבחינת המשתמשות עאידה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שיוצר את הפערים בתקציב.
חנין זועבי: אחוז הגדול הולך למספר הנערות הכי קטן.
חנין זועבי: זה לא - - - 60% ו-60% נהנות.
חנין זועבי: אולי 10% נהנות - - -
עאידה תומא סלימאן: 60% זה התקציב, זה אפילו הגיע ל-77%
<קריאה: ל-9% מכלל הבנות.
חנין זועבי: ל-9% הולך 70% מהתקציב.
חנין זועבי: כלומר גם איך מחלקים את התקציב ואיפה מדגישים, איזה אופציות מדגישים זו גם סוגייה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי בואו נראה את הפערים בתקציב והדברים דיי מסבירים גם בהקשר של המענה של הפנימיות.
יפעת שאשא ביטון: כמה באוכלוסייה היהודית מקבלים וכמה בערבית.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נורית.
<נורית יכימוביץ-כהן: אז הפערים הם כאלה: בעוד שמספר הנערות והצעירות היהודיות גדול פי 2.5 ממספר הנערות והצערות הערביות התקציבים שבסופו של דבר מושקעים בחברה היהודית גדולים פי 4.5 מהתקציבים שמושקעים בחברה הערבית וזה משתקף בסכום הממוצע למטופלת.
<נורית יכימוביץ-כהן: 76 אלף ₪ בממוצע למטופלת יהודיה לעומת 45 אלף ₪ למטופלת ערביה.
<איילת כוכבי סמסליק: אבל הנתון זה מראה צד אחד.
<איילת כוכבי סמסליק: יש באוכלוסייה היהודית יש יותר מעונות נעולים.
<איילת כוכבי סמסליק: יש יותר - - -
יפעת שאשא ביטון: יש יותר בנות שמקבלות מענה של פנימייה.
<איילת כוכבי סמסליק: אנחנו היינו רוצים שלא יהיו בכלל מעונות נעולים, אבל ילדה שמגיעה לקצה ונמצאת בסכנת חיים בסיכון יותר גבוה משלמים עליה יותר, אין מה לעשות.
<איילת כוכבי סמסליק: להפעיל מעון נעול לנערות ערביות עולה הון כסף עם כל מה שצריך להיות שם, במיוחד אם אנחנו מתמודדים עם הסכנות חיים חדשות לבקרים שם מאשר להפעיל בית חם לצורך העניין.
עאידה תומא סלימאן: אבל אפילו לפי הטענה שאת אומרת אני חושבת שכאשר אנחנו בודקים את הצרכים זה לא אומר שאין צורך גם במעונות או במסגרות פנימייתיות לנערות הערביות יותר מאשר הקיים היום.
<איילת כוכבי סמסליק: אני רק אמרתי שהשקף הזה מוטעה מתמטית.
עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שהוא מוטעה מתמטית.
עאידה תומא סלימאן: ההשקעה היא מוטעית, לא השקף.
יפעת שאשא ביטון: המתמטיקה פה היא לא רלוונטית.
עאידה תומא סלימאן: השקף מראה את המצב הקיים.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו זה שהתכניות שקיימות באוכלוסייה היהודית צורכות יותר תקציב מטבען כמסגרות טיפוליות זה לא אומר שלא חייבת להיות גם אותה השקעה ואותן מסגרות או אפילו יותר בצד השני.
<נורית יכימוביץ-כהן: בעקבות כל זה נשאלת השאלה מה הצרכים בשטח, מה באמת עולה ממחלקות הרווחה.
<נורית יכימוביץ-כהן: לצורך זה שלחנו שאלון ל-82 מחלקות רווחה בכל הרשויות המקומיות הערביות.
<נורית יכימוביץ-כהן: 15 מתוכן ענו.
<נורית יכימוביץ-כהן: 13 מהמחלקות אמרו שהמענים שהן מקבלות לא מספקים.
<נורית יכימוביץ-כהן: כששאלנו מה חסר ענו לנו שהצורך העיקרי הוא בבתים חמים.
<נורית יכימוביץ-כהן: כנראה שהמענה הזה הוא מוצלח במיוחד לחברה הערבית.
<נורית יכימוביץ-כהן: יישובים שאין בהם בית חם אמרו שהם רוצים שיהיה בהם.
<נורית יכימוביץ-כהן: יישובים שכבר יש בהם אמרו שהם היו רוצים שיהיה להם עוד אחד או להרחיב את היקף הפעילות ליותר ימים בשבוע.
<נורית יכימוביץ-כהן: ומענים נוספים שעלה הצורך בהם זה מענים לצעירות.
<נורית יכימוביץ-כהן: כנראה שהתחום הזה הוא מוזנח במיוחד.
<נורית יכימוביץ-כהן: ומענים כמו שילוב בתעסוקה והכשרה מקצועית גם עלו מכמה תשובות של כמה מחלקות רווחה שענו לנו.
<נורית יכימוביץ-כהן: חוץ מזה היו עוד כמה רעיונות של מחלקות רווחה איך אפשר לעזור לאוכלוסיית היעד.
<נורית יכימוביץ-כהן: וכששאלנו את מחלקות הרווחה מה החסמים, מה הקשיים שהם נתקלים במימוש התכניות שכן יש להם אז קודם כל ובראש ובראשונה עלה נושא ה-מצ’ינג – אותה שיטת תקצוב של משרד הרווחה שבה המשרד דורש מהרשויות המקומיות לשלם 25% מעלות המענה.
<נורית יכימוביץ-כהן: ויש גם דרישה, למשל, בחלק מהתכניות להשתתפות עצמית של פונים.
<נורית יכימוביץ-כהן: לתכניות כמו מועדוניות מתבגרים אז זה השתתפות עצמית של המשתתפת עצמה או של המשפחה שלה.
<נורית יכימוביץ-כהן: יש גם קשיים בכח אדם.
<נורית יכימוביץ-כהן: חסר כח אדם בעיקר בתחום העבודה הסוציאלית ובאופן ייחודי בהתמחות בנערות וצעירות.
<נורית יכימוביץ-כהן: וחסרות השתלמויות מקצועיות לעובדים הסוציאליים בפריפריה.
יוסף ג'בארין: אותם הקשיים מלפני 20 שנה.
<נורית יכימוביץ-כהן: מכל הסיבות האלה אנחנו מוצאים את התופעה של תכניות שהן קיימות, אבל הן לא מופעלות בחברה הערבית.
<נורית יכימוביץ-כהן: כשהנושא מודגש במיוחד ברשויות מקומיות חלשות.
יוסף ג'בארין: אבל יש לך מיפוי של איזה תכניות קיימות ולא מופעלות?
<נורית יכימוביץ-כהן: זה פירוט מאוד מפורט.
<נורית יכימוביץ-כהן: לא בכל יישוב בנפרד.
<נורית יכימוביץ-כהן: יש במסמך מיפוי של התכניות שקיימות באותם יישובים שהשיבו לשאלות שלנו ויש לנו גם מיפוי כולל שלא מצאנו לנכון להביא אותו במשך הזמן הקצר של ההרצאה אבל הכל מופיע במסמך בפירוט.
<נורית יכימוביץ-כהן: במסגרת התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון במהלך חמש השנים הראשונות לפעילותה טופלו בערך 7000 נערות בסיכון.
<נורית יכימוביץ-כהן: אני חוזרת ומזכירה שמדובר פה על נערות עד גיל 18 ואחר כך כבר לא.
<נורית יכימוביץ-כהן: מהן גם רוב הנערות קיבלו מענה בקהילה, אם זה טיפול רב תחומי בקהילה או התערבות רגשית בבתי הספר וכל השאר קיבלו מענים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים להזכיר פה שכאשר אומרים קיבלו מענה אנחנו לא יודעים מה רמת המענה הייתה ועד כמה לעומק ועד כמה אינטנסיבית, והאם זה כלל טיפול או כלל רק ישיבה אחת עם היועצת של בית הספר או השתתפות אולי בתכנית העצמה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, להגיד קיבלו מענה זה קצת משלה בקטע הזה כי זה לא קיבלו מענה, אלא היו במעגל התכנית.
עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שהם קיבלו ממש מענה.
<נורית יכימוביץ-כהן: אבל לפחות אנחנו יודעים שהן מוכרות וידועות וקיבלו איזשהי התייחסות.
<מימי אקרמן: לגבי המענים הספציפיים האלו אנחנו יודעים בדיוק מה המענים ומה מפרט התכניות ויש גם מדידה בשתי נקודות זמן.
<נורית יכימוביץ-כהן: פרטים נוספים על זה, אני חוזרת ואומרת, גם נמצאים במסמך.
<נורית יכימוביץ-כהן: פה אני מביאה רק לצורך ההתרשמות והערכת סדר גודל כללית של כמה נערות וצעירות מקבלות מענה.
<נורית יכימוביץ-כהן: גם למשרד החינוך יש תכניות לנערות בסיכון.
<נורית יכימוביץ-כהן: שוב, רק עד גיל 18 כי זה המנדט של משרד החינוך.
<נורית יכימוביץ-כהן: כאשר למרות שלמשרד החינוך יש גם הגדרה רחבה למהי נערה בסיכון עדיין התכניות שלו מתמצות ומתמקדות בעיקר במניעת נשירה שזה טיפול על ידי קציני ביקור סדיר – כ-4000 נערות בשנת הלימודים תשע"ו, וכ-1000 נערות טופלו ביחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות וזה נערות שכבר נשרו ממערכת החינוך.
<נורית יכימוביץ-כהן: במסגרת תכנית הילה שזה תכנית להשלמת השכלה טופלו או השתתפו פחות מ-300 נערות ערביות בשנת הלימודים האחרונה - - -
עאידה תומא סלימאן: 300 ארצית?
<נורית יכימוביץ-כהן: כן.
עאידה תומא סלימאן: 286 ארצית?
עאידה תומא סלימאן: זה כלום.
עאידה תומא סלימאן: זה לא קיים כמעט.
מסעוד גנאים: נערות בכלל או נערות שמוגדרות בסיכון.
<קריאה: הילה זה בנות לפני יציאה ממסגרת חינוך בית ספרי נותנים להם מענה - - -
מסעוד גנאים: מענה, כן כן אני מכיר.
עאידה תומא סלימאן: זה כללי.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, נערות ערביות באופן כללי ממילא הן לא נכנסות לתחום אם הן לא מוגדרות על סף נשירה שזה אחת ההגדרות של נערה במצוקה.
<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה רק לציין שיכול להיות שמספר הנערות שקיבלו מענה במסגרת משרד החינוך הוא קצת יותר גדול כי פה קיבלנו פילוח רק לפי יישובים ערביים ואין לנו כאן
<נורית יכימוביץ-כהן: נתונים על היישובים המעורבים שגם בהם יש נערות שמשתתפות בתכניות.
<נורית יכימוביץ-כהן: אז אני יכולה להגיד שהמספר הוא לפחות 5300 נערות בשנת הלימודים הזאת.
<נורית יכימוביץ-כהן: בנוסף לזה יש לנו תכניות של אגף שפ"י, שירות פסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך.
<נורית יכימוביץ-כהן: תכנית כישורי חיים שאליה נחשפים כל הילדים ובני הנוער במדינה למניעה של מצבי סיכון ותכניות עוצמה ואופי לאיתור וטיפול בתלמידים ותלמידות שכבר - - -
עאידה תומא סלימאן: השאלה האם מישהו יודע את אחוז הנשירה בקרב נערות לעומת נערים ערבים?
<קריאה: אני חושב שנערות יותר, תלוי גם באזורים.
מסעוד גנאים: בדרום יותר, נכון.
<נורית יכימוביץ-כהן: יש לזה התייחסות במסמך.
<נורית יכימוביץ-כהן: נערות נושרות פחות מנערים.
עאידה תומא סלימאן: אחת הדרכים להעריך עד כמה התכנית מוצלחת היא לא רק למדוד כמה טיפלו בהן, אלא כמה באמת בסופו של דבר מנעו את הנשירה שלהן.
עאידה תומא סלימאן: אז זה אחד המדדים של הערכה גם.
<איילת כוכבי סמסליק: נערות בכלל גם יהודיות וגם ערביות יותר נעלמות ונושרות.
<איילת כוכבי סמסליק: הן לא ממש מזיקות לחברה, בעיקר מזיקים להן.
<איילת כוכבי סמסליק: נערים מגיעים בדרך כלל באיזשהו שלב לעשות עבירה ואז אין ברירה חייבים לתת להם טיפול.
<איילת כוכבי סמסליק: והרבה נערות פשוט נעלמות לנו.
<איילת כוכבי סמסליק: בגלל זה גם - - -
עאידה תומא סלימאן: לא מאותרות.
<איילת כוכבי סמסליק: בדיוק - - -
<אילן שמש: אני אגיד משהו על נשירה.
<אילן שמש: לא סתם - - - אני אחראי על זה פשוט על הנושא של נשירה כי אני ממשרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אדוני, שם.
<אילן שמש: אילן שמש, אני ממשרד החינוך אני מהאגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון זה האגף החדש שהמשרד הקים.
<אילן שמש: 4000 ומשהו נערות אותרו על ידי הקב"סים, זה דבר חדש.
<אילן שמש: זה כדי למנוע את הנשירה של נערות.
<אילן שמש: הנשירה במגזר הערבי היא גבוהה כמעט פי שניים מהנשירה במגזר היהודי.
<אילן שמש: הנשירה של נערות במגזר הערבי היא קצת פחות מהנשירה של נערים.
<אילן שמש: אבל עוד הפעם, אנחנו משקיעים בזה בשנים האחרונות המון כדי להגיע לזה בכלל כי, בוא נהיה הוגנים, ללא - - - כל כך גלויים, פשוטים הן היו מדווחות כלומדות.
<אילן שמש: זה לא מציאות פשוטה והכנסנו הרבה מאוד קב"סים כדי להתחיל בכלל להכיר את התופעה, להכיר את הנערות כדי שאפשר יהיה בכלל לתת מענים.
<אילן שמש: אז מהבחינה הזו זה נתון יחסית מתקדם לשנתיים האחרונות ואנחנו ממשיכים להשקיע המון.
<אילן שמש: תראי, אני אתן לך דוגמה, תקחי את מזרח ירושלים בלבד שזה נערות ערביות, את שוקעת שם בביצה של כמויות של נערות שנשרו.
עאידה תומא סלימאן: בירושלים המזרחית שוקעים בביצה מסוג אחר גם, אני לא מחשבת את זה עכשיו.
<אילן שמש: הנושא חשוב לנו ואנחנו משקיעים בו בשנים האחרונות המון.
עאידה תומא סלימאן: כן אבל צריך גם להזכיר, חלק מזה שיש לכם את הנתונים האלה שדווקא הכנסתם את הקב"סים שכמעט לא היו קיימים.
<אילן שמש: נכון.
עאידה תומא סלימאן: אז זה בדיוק מה שאומרים על התקנים על נערות במצוקה.
עאידה תומא סלימאן: כאשר שיהיו עוד תקנים וכאשר יתחילו לאתר את הנערות שהולכות לאיבוד כי הן לא עושות כל מיני עבירות אז נגלה שהמספרים הם הרבה יותר גבוהים.
<נורית יכימוביץ-כהן: בניסיון לתכלל את סך כל מספר הנערות שמקבלות מענים מטעם רשויות המדינה נתקלים במספרים האלה: בערך 4500 נערות וצעירות משנת 2015, כ-7000 נערות כשהמספר הזה הוא מצטבר בשנים 2011-2015 כולל 15', אז החמש השנים הראשונות של התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.
<נורית יכימוביץ-כהן: ומטעם משרד החינוך לפחות 5300 נערות בשנת הלימודים האחרונה שיש עליה נתונים.
<נורית יכימוביץ-כהן: חשוב לציין שמדובר פה במערכות ממוחשבות נפרדות וטווחי הגילאים קצת שונים וקשה בעצם להגיד כמה נערות וצעירות קיבלו מענה ומזה עולה הדבר הכי חשוב שאי אפשר להעריך על בסיס הנתונים הקיימים מהו שיעור הנערות והצעירות בסיכון שלא שולבו באף אחד מהמענים, שאף אחד לא התייחס עדיין לזה שהן בסיכון.
<נורית יכימוביץ-כהן: אלה הנערות והצעירות שלא רואים ולא טיפלו עדיין.
<נורית יכימוביץ-כהן: לסיום אני רוצה להעלות את הנושא של הנגשה שפתית וחברתית של המענים לחברה הערבית.
<נורית יכימוביץ-כהן: כשמדובר בטיפול בקשיים חברתיים, רגשיים ונפשיים נושא השפה הוא קריטי להצלחת הטיפול ואם נתייחס לזה שנערות וצעירות ערביות לפעמים לא יודעות עברית בכלל אז מאוד חשוב להתייחס לנושא הזה.
<נורית יכימוביץ-כהן: כאשר במשרד הרווחה מועסקים עובדים סוציאליים דוברי ערבית ובמהלך כתיבת המסמך - - -
עאידה תומא סלימאן: ערבים.
<נורית יכימוביץ-כהן: ערבים.
<נורית יכימוביץ-כהן: במהלך כתיבת המסמך נמסר לנו שכרגע נמצא בשלבי פיתוח מענה ייחודי לחברה הערבית.
<נורית יכימוביץ-כהן: משרד החינוך מפעיל תכניות מניעה שהן, לדבריו, מותאמות תרבותית לחברה הערבית וגם נערכות תכניות טיפול המותאמות אישית לנערות.
<נורית יכימוביץ-כהן: משרד הבריאות לא מקיים תכניות ייעודיות לנערות, לצעירות או לחברה הערבית, אבל הוא מחוייב להנגשה שפתית לפי נהלי המשרד.
<נורית יכימוביץ-כהן: המשרד לבטחון פנים אינו מקיים תכניות לסיוע לנערות וצעירות ערביות, אבל יש תכניות כלליות למניעת אלימות שמופעלות גם ביישובים ערבים.
<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה להעלות לסיום את הנושא של התייחסות מעמיקה ורחבה למאפיינים של החברה הערבית.
<נורית יכימוביץ-כהן: גישה שמקדמת שימוש מושכל במאפיינים של החברה הערבית לשיפור מצבן של הנערות והצעירות.
<נורית יכימוביץ-כהן: בין היתר עולה האפשרות של התייעצות ושיתוף פעולה עם נכבדים בקהילה והתחשבות במאפיינים חברתיים כמו נטייה להשאיר את הנערות והצעירות בבית.
<נורית יכימוביץ-כהן: להעדיף טיפול בקהילה ולא להוציא אותן למענים חוץ ביתיים.
<נורית יכימוביץ-כהן: במסמך יש סקירה של הצעות נוספות להתייחסות תרבותית שהציעו גורמים מהאקדמיה וגורמים נוספים לטיפול מותאם לחברה הערבית.
<נורית יכימוביץ-כהן: בנוסף על כך יש נתונים נוספים על תקציבים, פילוח לפי קבוצות אוכלוסייה בחברה הערבית ופילוח לפי אזורים.
<נורית יכימוביץ-כהן: המסמך נמצא באתר מרכז המחקר והמידע ואתם מוזמנים לקרוא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה נורית ותודה רבה לממ”מ על דו"ח מאוד מקיף ומפורט.
יפעת שאשא ביטון: חלק מהלקונות שאנחנו ציינו כאן זה לא על איסוף הנתונים, אלא על זה שבעצם היה קשה, גם אני יודעת, לגייס נתונים מחלק מהמחלקות אנחנו נתייחס לזה בהמשך הדיון, ועל העבודה השיטתית שנדרשת על ידי מי שאמור לבצע את הדברים בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אבל לגבי הדו"ח, המון המון תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאנחנו נשמע תחילה את האנשים שעובדים בשטח.
יפעת שאשא ביטון: עמותת יעדים לצפון, נציגות נמצאות כאן?
יפעת שאשא ביטון: עובדת סוציאלית לינה סבאח ומושירה אבו ראשד.
יפעת שאשא ביטון: עדיין לא הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: אז נאילה עואד נמצאת?
עאידה תומא סלימאן: בדיוק נכנסה.
<נאילה עואד: אפשר לנשום קצת?
יפעת שאשא ביטון: אם ממש תתעקשי.
<נאילה עואד: אני מתעקשת.
יפעת שאשא ביטון: מירית סידי, נמצאת?
יפעת שאשא ביטון: אז בואי, את רוצה לספר?
יפעת שאשא ביטון: מנכ"לית עמותת החצר הנשית.
<מירית סידי: בוקר טוב.
<מירית סידי: אנחנו עובדות בערים מעורבות, ביפו ובחיפה, בערך כבר כמעט 15 שנים.
<מירית סידי: ביפו עיקר האוכלוסייה שאנחנו עובדים איתה היא מהחברה הערבית.
<מירית סידי: מהניסיון שלי כשירות בקהילה אני חושבת שחשוב להגיד דבר אחד, שבערים המעורבות חייבים להסתכל על הצעירות בהצטלבות יחד עם העניין של עוני ומעמד.
<מירית סידי: אי אפשר לא להסתכל על ההצטלבות של הדיכויים האלה, של מגדר, עוני והשתייכות לחברה הערבית.
<מירית סידי: זה אומר שהמענים צריכים להיות באמת מצד אחד בתוך הקהילה, הוליסטיים ולהסתכל על כל תחומי החיים, אחרת אנחנו מפספסות.
<מירית סידי: ועוד דבר ממש חשוב אני חושבת שבגלל העניין של אמון שיש בחברה הערבית כלפי הממסדר ובכלל הרשויות יש צורך להתחיל מגילאים מאוד צעירים לאורך זמן.
<מירית סידי: לא לעשות תכניות קצרות, אלא תכניות שמתמשכות שבונות את האמון מגיל מאוד צעיר ומלוות כל תחומי החיים.
<מירית סידי: כי אנחנו רואים את העניין הזה של נערות זה שלב מאוד קצר כי בגילאים כבר 18-19 רובן, לפחות אלה שאני עובדת איתן, שהן באמת יותר בשוליות חברתית, הן הופכות להיות אימהות.
<מירית סידי: בגיל 25 את כבר עובדת עם צעירה עם ארבעה ילדים.
<מירית סידי: יש עניין גם לא להתייחס רק למענים הקונקרטיים של השכלה ותעסוקה, אלא להתייחס הרבה גם לעניין של תשישות נפשית כי חיים בטראומה עיקשת לאורך כל כך הרבה שנים מחלישים גם מבחינה נפשית ואנחנו רואים מצבים של דיכאון וחרדה בגילאי 23 ברמות כאלה שאנחנו צריכים להתחיל לייצר רשתות חברתיות דרך ביטוח לאומי וזה מקשה.
<מירית סידי: זאת אומרת, העניין הזה של להסתכל גם על הצד הנפשי וגם על הצד הקונקרטי של המחסומים שקיימים בחברה הישראלית בפני נערות ערביות זה מאוד מאוד חשוב - - -
יפעת שאשא ביטון: התכניות שלכם הן - - - זאת אומרת, נערה נכנסת אליכם לתהליך של טיפול, נקרא לזה טיפול לצורך העניין לכל המענים, כמה זמן היא יכולה בעצם להשאר תחת הטיפול הזה?
יפעת שאשא ביטון: כי אני מכירה מסגרות שאנחנו נדבר עליהן כשיגיעו הנציגים שהן לשנה, באישור מיוחד אולי לשנתיים שלוש.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הנגיעה היא מאוד מאוד קצרת טווח, לא באמת נותנת את המענה האמיתי והעמוק שאנחנו נדרשים לו.
<מירית סידי: אני יכולה להגיד לך שתיאורטית וקונקרטית אצלנו הן יכולות להגיע בגיל 13.
<מירית סידי: הן בדרך כלל מסתובבות סביבנו בגילאים כבר הרבה יותר צעירים דרך אחיות ובנות דודות ואנחנו מלוות אותן עד היום, גילאי 25-26.
<מירית סידי: אני יכולה להגיד שאפילו בהבנה היום אחרי שיש נערות שיש לי איתן קשר 15 שנה, הגילאים אחרי 25, כמו שאמרתי, הם הרבה יותר קריטיים, יש עניינים כמו שאירית הזכירה לי של דיור שהם מאוד מאוד משמעותיים בגלל הרגישויות.
<מירית סידי: וגם אני חייבת להגיד שבגלל שאנחנו עובדים במרחבים משותפים של נערות יהודיות וערביות המענים וההתייחסות בחברה הערבית הם אחרים.
<מירית סידי: ואי אפשר לעשות copy-paste -- -
יפעת שאשא ביטון: את אותו דבר, חד משמעית.
<מירית סידי: ממש לא.
<מירית סידי: זו עבודה אחרת, זו גישה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: איך נעשה האיתור?
<מירית סידי: אצלנו המרכזים הם קהילתיים ככה שהם כתובת קבועה בקהילה והנערות מאתרות אותנו.
<מירית סידי: הן מגיעות אלינו, אנחנו לא לא עושים פעולה יזומה.
<מירית סידי: אני כן יכולה להגיד שבשנים הראשונות שהגענו ליפו כדי להתבסס ולרכוש את האמון של הקהילה עשינו המון עבודה בתוך בתי הספר, עשינו עבודה במסגדים יחד עם שותפות, כל הזמן בשותפות ובעדינות שמתרחבת יותר ויותר.
<מירית סידי: היום יש כבר מספיק אמון והכרה ככה שהקהילה כבר יודעת איך להשתמש בנו ואנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת מגיעות מי שמעוניינות.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, זאת אומרת, יש מצב שיש נערות בסיכון שפשוט יבחרו מכל סיבה שהיא לא להגיע ואז הן לא יהיו תחת הטיפול שלכם.
עאידה תומא סלימאן: ובדרך כלל זה, עד כמה שידוע לי, נערות שהן בהתחלת הרצף של המצוקה בדרך כלל מגיעות למקומות כאלה.
עאידה תומא סלימאן: הנערות שכבר נמצאות בסיכון גבוה ובמצוקה מאוד קשה לא מגיעות למסגרות הפתוחות האלה.
<מירית סידי: אני חייבת להגיד לך שמהניסיון שלי עם נערות ערביות קצה הרצף הוא רצף רצף, הוא לא קצה רצף.
<מירית סידי: זאת אומרת, הבעיות הן מאוד מורכבות, יש הרבה פרקטיקות של הסתרה שבהתחלה זה נראה כאילו זה לא.
<מירית סידי: אבל עם העמקה של היחסים מתגלה שם באמת מורכבות המצוקה.
<מירית סידי: אני הייתי מציעה להסתכל על ההגדרות האלה בשונה מההגדרות על הנערות היהודית.
<מירית סידי: זאת אומרת, קצה רצף פה זה לא אותו קצה רצף פה.
<מירית סידי: אסטרטגיות השרדות כאן הן לא ממש דומות.
עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי מתוך ידע של איך בדיוק הבעיות האלה מתפתחות ואיך באמת מנגנוני ההסתרה וההשרדות הם מאוד שונים מאוכלוסייה לאוכלוסייה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רציתי שנקח בחשבון גם את העובדה שרבות מהנערות היהודיות בגילאים 18-20 יש להן מסגרת של צבא שגם נותנת להן מסגרת שהיא חינוכית - - -
<איילת כוכבי סמסליק: שלנו לא מגיעות לצבא.
יפעת שאשא ביטון: הנערות בסיכון בקצה הרצף לא מגיעות לצבא.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, ההרדקור, את מדברת על ההרדקור ואני אומרת לך, חלק מההרדקור הזה מגיע לצבא ומסיים את דרכו בכלא הצבאי כי יש כל מיני acting out כדי להוציא את הבעייתיות.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני הנערות הערביות בגילאים האלה אין להן שום מסגרת חוץ מהמסגרת המשפחתית והמדינה לא מספקת להן מענים.
עאידה תומא סלימאן: רוב המענים שמסופקים, כולל למשל הבטחת הכנסה לפעמים, הנערות הערביות לא יכולות להשיג בגיל הזה.
עאידה תומא סלימאן: אז זו גם סוג של בעיה של שנתיים שהן לא נקלטות בתוך המערכות בוא נגיד ככה או הן לא נמצאות תחת הרדאר המערכתי.
עאידה תומא סלימאן: נאילה - - -
יפעת שאשא ביטון: נאילה בבקשה.
<נאילה עואד: סליחה שהגעתי באיחור, אבל גם מתנצלת על זה שלא שמעתי את הנתונים מההתחלה אבל הצלחתי קצת להבין את התמונה.
<נאילה עואד: בטח אני חיה גם את התמונה, זה לא משהו מפתיע.
<נאילה עואד: אני אתייחס לכל העניין של המשרות.
<נאילה עואד: אני לא יודעת אם היה אחוז לעניין של משרות של עובדות סוציאליות לנערות במצוקה.
עאידה תומא סלימאן: תקנים.
<נאילה עואד: תקנים.
<נאילה עואד: עד כמה אנחנו מדברות על מה אחוז המטופלות גם.
<נאילה עואד: כמה תיקים יש לכל עובדת סוציאלית ועד כמה יש תכניות שיקום, טיפול בתוך הלשכה לשירותים חברתיים שיכולה להתמודד עם הצרכים ולא מתן כיבוי שריפות כלפי אותה נערה שמגיעה.
<נאילה עואד: וזאת מי שמגיעה.
<נאילה עואד: השאלה מה יהיה עם הנערות שלא מגיעות ולא מוכרות לשירותי הרווחה והן כן במצוקה.
<נאילה עואד: דיברת על ההרדקור, השאלה שלי, מה זאת אומרת נערה במצוקה?
<נאילה עואד: אני חושבת שכל אחת מאיתנו שמתמודדת עם גיל ההתבגרות היא תהיה במצוקה אם לא תהיה לה משפחה תומכת.
<נאילה עואד: אז מה ההגדרות ואיך מגדירים.
<נאילה עואד: אם אני מדברת על החברה הערבית, גם, עד איזה גיל זאת נערה?
<נאילה עואד: עד 24?
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו הגדרנו פה נערות עד גיל 18 וצעירות 18-25.
יפעת שאשא ביטון: כאן ההגדרות הן מאוד ברורות.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו את השאלות העלינו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע מההיכרות שלך את השטח איך אתם מטפלים, איזה סוג של מענים אתם נותנים, איפה האתגרים שאתם מתמודדים איתם, אתם כעמותה.
<נאילה עואד: אוקיי, כעמותה אנחנו היינו הראשונים שהפעלנו את המקלט לנערות במצוקה ולצערי ב-2003 גם אנחנו הראשונות שהופעל עלינו המכרזים של המדינה ואז פספסנו והפסדנו עד שהגענו לבית המשפט העליון ושם גם הפסדנו את ניהול המקלט לאחר 10 שנים של ניהול לאור כל הראייה והמדיניות גם, לצערי, של המשרד לפי הקריטריונים מי ינהל את המקלטים.
<נאילה עואד: ואני חושבת שכאן יש לנו מה להגיד ומהניסיון שלנו יש לנו הרבה מה להגיד על כל העניין של ההתנהלויות ועל כל העניין מי - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל נאילה אנחנו, ברשותך, אנחנו לא באנו להציל את העמותה אנחנו פה בשביל להציל את הנערות הערביות.
עאידה תומא סלימאן: היא לא מדברת על - - -
יפעת שאשא ביטון: היא מדברת על זה שסגרו אותם ו- - - ומה היא עושה היום?
<נאילה עואד: על ראייה מעמיקה, פמיניסטית, הוליסטית לטפל בנערות בצרכים שלה לא כמקום של מקלט שרק לישון ולהשאר בו, אלא מה עומד מאחורי החשיבה והאידיאולוגיה של ארגונים שמנהלים מקלטים או מסגרות חוץ ביתיות וזו הראייה הכי חשובה בעיני שצריכה להתייחס לנערות ולנשים במצוקה.
<נאילה עואד: אם אני מדברת גם על מה קורה עם החינוך וכל מערכת החינוך מבחינת גם יועצות ערביות בבתי ספר, מבחינת אחוזי משרות, האם כל בתי הספר יש להם את היועצות, האם אחוז המשרה של היועצת מתאים לצרכים של התלמידים והתלמידות ועד כמה יש תכניות טיפוליות ותכניות גם להעלאת מודעות וליווי לנערות כשהן גם חושפות איזשהי מצוקה שהן סובלות ממנה.
<נאילה עואד: אני גם אתייחס לכל העניין של התה"ס.
<נאילה עואד: עד כמה יש התחדשות בתה"ס, נערות שמגיעות למקלטים, עד כמה חושבים על הצרכים של אותן נערות שמגיעות למקלטים.
<נאילה עואד: למשל אם נערה מגיעה למקלט אסור לה להשתמש בטלפון, היום עם כל הטכנולוגיה, עם כל מה שקורה בחוץ אני חושבת שצריך גם לחשוב אחרת ולהתפתח בכלים יותר מתאימים לצרכים של אותן נערות באותה תקופה.
<נאילה עואד: הראייה הכוללת כמערך טיפולי, שיקומי – חינוך, רווחה, בריאות.
<נאילה עואד: כל העניין של התכניות הכשרה ותכניות לימוד.
<נאילה עואד: נערות שמגיעות למסגרות, אפילו הבתים חמים לא מספקים את התכניות שהן יכולות - - - כשנערה עוזבת את בית הספר או כמעזיבים אותה מבית ספר מגיעה אפילו לבית חם עד כמה כן יש איזשהי השקעה בזה שהיא תמשיך את הלימודים.
<נאילה עואד: יכול להיות שיש תכניות, השאלה האם הן מספיקות.
<נאילה עואד: אני בספק.
<נאילה עואד: אם זה מספיק לצורך של אותן נערות שכן הן מתמודדות בלי לימודים, בלי תעודה, בלי עבודה, בלי כל עניין של ה- - - בעניין של ההכשרות במסגרות חוץ ביתיות רק אם, ואני לא יודעת, אני לא בטוחה לגבי המידע הזה, צריך לבדוק, נערה שנמצאת במסגרת חוץ ביתית ואני כאן מדברת על ההוסטל, באמת אין לי מושג אם זה נכון, רק מי שעושה שירות לאומי היא זאת שמקבלת את ההכשרות - - -
<ציפי נחשון גליק: זה לא נכון.
<נאילה עואד: אני העליתי את זה- - -
<קריאה: אל תגידי דברים שאת לא בדקת אותם.
<נאילה עואד: אני בהתחלה אמרתי שאני לא בטוחה- - -
יפעת שאשא ביטון: בואי ננסה רגע להתמקד בעמותה שלך לפני שאנחנו מפזרים פה ספקולציות לחלל האוויר וננסה לדבר רק על הדברים שאנחנו יודעים אותם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים לברר את העובדות כי אנחנו רוצים להתקדם אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: בין אם הן טובות ובין אם הן פחות טובות ובמקרה הזה הן פחות טובות, אבל אנחנו רוצים לברר את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אז תעלי שאלות, בבקשה בואי תתייחסי למה - - -
<נאילה עואד: חלק מהעניין להביא את הנושא זה להעלות שאלות - - -
עאידה תומא סלימאן: השאלה נאילה, את העלית את זה כי את קיבלת מידע מהשטח או שאת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, היא אמרה היא לא יודעת.