GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ורד קלייטמן: אם ההנחיה שאמרתי לא עובדת, אז אני מרימה טלפון למפקדת המעבדה ואומרת לה עכשיו, יש שם אשת קבע שמחכה ולא אמורה לחכות.
<ורד קלייטמן: זה נפתר ברמה הזאת.
מירב בן ארי: כן, אבל תביני משהו אחד.
מירב בן ארי: גם אני כשאני יושבת בוועדות ופתאום אני שומעת על פניית ציבור, אז אני אומרת, אוקיי, קחי עכשיו את הטלפון ואני אקדם לך את העניין.
מירב בן ארי: אבל אין לזה סוף, אין לזה סוף, באמת אני אומרת לך, עם כל הכבוד לעבודתך החשובה, אם את מקצועית ואני בטוחה שאת מקצועית, את צריכה מחר בבוקר לבוא לקרפ"ר ולהגיד לו, נשות הקבע צריכות לעבור מחר לקופות חולים, זה מה שמצופה.
מירב בן ארי: עזבי את זה שאת עושה עבודה מצוינת, עם כל הכבוד, את לא תפתרי את כל הבעיות שיש לנשים בהיריון בצבא.
מירב בן ארי: את לא.
<ורד קלייטמן: התהליך הזה אין לי דרך לקדם אותו - - -
<נועם פינק: זה לא, ורד.
<נועם פינק: אני אעביר את המסר, שמעתי.
<נועם פינק: זה התקבל.
מירב בן ארי: כן, זה העניין.
מירב בן ארי: ולרגע לא פגענו בסמכות המקצועית שלך ואני מאוד מעריכה את זה שאת רוצה לתת את הטלפון שלך ואני מאוד מעריכה שכל האנשים שבאמת עברו כאן באמת, לא נעים לי להגיד, ייסורים.
מירב בן ארי: עזבי, לא משנה.
מירב בן ארי: אני רוצה עוד שני דברים לשאול אתכם.
מירב בן ארי: אחת, האם כמו שהם כאן אמרו, כי נגיד הגיעה אלי גם מישהי שהיא חודש שישי, והיה תרגיל של החטיבה, היא קשל"חית, וארבעה ימים היא ישנה בג'יפ.
מירב בן ארי: חודש שישי.
מירב בן ארי: האם היא מקבלת הגבלות כמו שהם דיברו כאן?
<ורד קלייטמן: זה נמצא בפקודות, חד משמעית.
מירב בן ארי: מה זה בפקודות?
מירב בן ארי: היא מקבלת דף למפקד, לא יכולה לישון באוטו?
<ורד קלייטמן: יש פקודות שהוציאה יוהל"ן, שמהרגע שהיא מודיעה למפקד שהיא בהיריון - - -
מירב בן ארי: ג'יפ, ארבעה ימים היא ישנה בשטח.
מירב בן ארי: לא דיברתי על מקלחת.
<נועם פינק: אבל היא ביקשה לא להיות בשטח?
מירב בן ארי: כן, הלכה למפקד, אמרו לה את קשל"חית, תפקיד שאי אפשר בלעדיו בתרגיל.
מירב בן ארי: אז היא הלכה, התקלחה וחזרה.
<נועם פינק: אני מאוד רוצה לקבל את הפרטים של האישה ושל המפקד, כי המפקד הזה יעשה את זה עוד פעם.
<נועם פינק: אבל אם זה אנונימי אני לא יכול לטפל בזה.
מירב בן ארי: רגע, אבל תגיד, היא מקבלת דף כזה של הגבלות למפקד?
מירב בן ארי: בסדר, אני מבינה אותך, אני רק שואלת, איך זה עובד?
מירב בן ארי: המפקד מקבל דף?
<נועם פינק: ככלל, יש זכויות.
<נועם פינק: יש בצבא מפקדים מעולים, יש גם כאלה שלא, עכשיו אני מאוד הייתי שמח לדעת מי זה - - -
מירב בן ארי: בסדר, אני אשאל אותה, אל תדאג.
מירב בן ארי: אני אשאל אותה.
<נועם פינק: אני מבטיח לטפל בזה אם יהיה לי את הפרטים.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לדעת, אבל, שברגע שמפקד יודע שהקשל"חית שלו בהיריון נגיד, קשל"חית, תפקיד בחטיבה מבצעית, הוא יודע איך הוא, אני באמת שואלת, הוא יודע?
מירב בן ארי: היא אמרה פה שיש דף, היא דיברה על כך שיש הגבלות.
<ורד קלייטמן: יש פקודות, יש דפים עם פקודות, בהחלט.
<ורד קלייטמן: יש דף שאנחנו נותנים גם לכל הנשים בהיריון של הזכויות שלהן.
מירב בן ארי: שהיא נותנת למפקד ואומרת לו, תראה, אני לא יכולה לישון בשטח?
<ורד קלייטמן: מה קורה בין - - -
<אודליה אדרי: אני חושבת ש - - -
מירב בן ארי: הוא יודע, זו בעיה פיקודית, סליחה שאני אומרת את זה.
מירב בן ארי: לא נעים לי להגיד.
מירב בן ארי: הייתי קשל"חית בעברי, וזה לא משנה אם את אישה בהיריון או את לא אישה בהיריון, את בסוף מוצאת את עצמך שבוע ישנה בשטח ולא בטוח שאת יכולה אפילו ללכת לשלוש דקות למקלחת.
מירב בן ארי: לצערנו הרב זה מפקדים, זה לא הרפואה במקרה הזה, זה ממש לא הרפואה.
מירב בן ארי: אחת הסיבות שהיא פחדה לדבר זה כי היא יודעת שהקידום שלה תלוי בזה והיא יודעת שאם היא תתלונן היא לא תתקדם אחר כך, אז זה ממש לא - - -
<קריאה: אני לא דיברתי על פיטורים.
<אודליה אדרי: ולצערנו הרב זה המפקדים - - -
מירב בן ארי: לא רק זה, היא גם אמרה לי, ובצדק, אני לא אגיד כי אז - - - אתה יודע מה?
מירב בן ארי: גם אם אני אתן לך את השם והיא תדבר איתך, היא לא תרצה שאתה תגיד משהו למפקד שלה, כי אתה בסוף הולך והיא צריכה להיות איתו כל יום.
<נועם פינק: חבר'ה, זה אותו סיפור של התעללויות מיניות.
<נועם פינק: בסוף בסוף השאלה היא אם אנחנו רוצים להשפיע ולעצור את הפושע או לא רוצים לעצור את הפושע.
<נועם פינק: אני מאוד מאמין בזה שמי שפושע צריך לטפל בו, אבל קשה לטפל בפושע - - -
<ולרי שושן: אני חושבת שבמקרים האלה זה באמת כל מקרה לגופו של עניין.
<ולרי שושן: יש מערך רפואה תעסוקתית, אני הייתי רופאה תעסוקתית בחיל האוויר, יש מערך רפואה תעסוקתית בצבא והוא פרוש בעצם על כל הארץ, וכל אישה יכולה להגיע ובאמת לבקש, כל מקרה לגופו של עניין, וזה לא באמת ההחלטה שלה - - -
מירב בן ארי: לא, היא גם צודקת במה שהיא אומרת שבסוף זה המפקד בשטח שבא ואומר את הדברים.
מירב בן ארי: והדבר האחרון רק, הנושא של טיפות חלב.
מירב בן ארי: איך עושים את זה שזה יהיה בעיר שהיא גרה ולא בעיר שהיא התגייסה?
<ורד קלייטמן: אני באותה עיר, כשילדתי את הבת האחרונה שלי, עברתי דירה, התקשרתי לטיפת חלב הקרובה ואמרתי אני מגיעה אליכם, ואמרו לי אין בעיה, פשוט תבואי, נפתח לך - - -
מירב בן ארי: אז הם היו נחמדים אלייך.
מירב בן ארי: איך את עושה את זה מבחינה טכנית?
<ורד קלייטמן: זה טכנית, כל אישה אמורה להרים טלפון לטיפת החלב שהיא אמורה להגיע אליה עם התינוק.
מירב בן ארי: ואם הם אומרים לה "זה לא העיר שאת גרה בה"?
<ורד קלייטמן: הבעיה האמיתית, אין כזה דבר, זה לא משנה, זה לא תלוי כתובת, זה תלוי כתובת - - -
<קריאה: זה לא שירות של צה"ל.
<קריאה: אישה מקבלת שירות של טיפת חלב במקום מגוריה.
מירב בן ארי: בלי קשר למקום?
<קריאה: בלי קשר לקופה - - -
<ורד קלייטמן: מדגישים פה בפניי, זה לא שירות צה"לי, זה לא השירות שאני אחראית עליו - - -
מירב בן ארי: לא, לא, אני לא אמרתי שזה שירות של צה"ל, ממש לא, רק אמרתי שיש לה בעיה עם הכתובת.
<ורד קלייטמן: הדבר שהוא יותר בעייתי, אם את שואלת אותי איפה הקושי האמיתי וזה אולי פה להעלות לשולחן, זה כששני האנשים הם אנשי קבע ולא חברי קופת חולים, אני חברת קופת חולים צה"ל, צה"ל הוא המבטח שלי, ואיפה הילדים יהיו?
<ורד קלייטמן: זאת הבעיה.
מירב בן ארי: איפה הילדים יהיו?
<ורד קלייטמן: איך לרשום את הילדים שלך?
<ורד קלייטמן: אין לך לאן.
<ורד קלייטמן: עכשיו לך תריב עם הקופה.
מירב בן ארי: זה גם חלק מהסידור?
<ליאור ברק: אין ילד שלא רשום בקופת חולים, כל ילד רשום בקופת חולים.
<ליאור ברק: אבל התהליך - - -
<ליאור ברק: אין דבר כזה, כל אזרח בישראל, זה חוק ביטוח בריאות.
<נועם פינק: התהליך הוא לא אוטומטי פשוט, על זה ורד מדברת.
<נועם פינק: התהליך לא אוטומטי, זה הכל.
<ורד קלייטמן: התהליך הוא לא אוטומטי וזה הקושי האמיתי.
<ליאור ברק: אני לא מכיר, אני יכול לבדוק איך הולך התהליך מבחינה אוטומטית, אבל אני לא מכיר - - -
מירב בן ארי: זה גם ייפתר במסגרת הסידור שלכם עם ה - - - ?
<ליאור ברק: לא, זה לא קשור.
<ליאור ברק: כי האמא עדיין תהיה מבוטחת בצה"ל ולא תהיה מבוטחת בקופת חולים, אבל אני לא יודע מבחינה טכנית איך זה עובד - - -
מירב בן ארי: היא הולכת ורושמת אותו לקופת חולים.
<ליאור ברק: - - אני לא מכיר אמא שבשבוע הראשון כבר לא דאגה שהילד שלה כבר רשום באיזה קופת חולים כדי שהיא תדע לאיזה רופא ללכת, לא משנה אם זה טיפת חלב או חום.
<ליאור ברק: אין ילד שלא רשום בקופת חולים וזה באופן אוטומטי ברגע שאת מקבלת את המכתב כשאת נרשמת במשרד הפנים, זה אוטומטית משויך לקופת החולים של האמא, וכשהאמא לא נמצאת זה משויך לקופת חולים אחרת, אלא אם כן האמא אומרת - - -
מירב בן ארי: בבקשה תבדקי את זה עם עצמך.
<ורד קלייטמן: ומה אם גם האבא בצה"ל?
<ליאור ברק: אז אני אומר, אם האבא והאמא לא יגידו "אני רוצה X", זה יהיה רנדומלי - - -
מירב בן ארי: לפי האמא, הוא אומר.
<ליאור ברק: לא, אני אומר, ברגע ש - - -
<נורית רבינוביץ': אני יכולה להעיד שגם אני וגם בעלי היינו בצה"ל וארבעת הילדים בקופת חולים כללית, לא הייתה שום בעיה, אתה פשוט בוחר איפה שאתה רוצה וזה יורד מהמשכורת.
<נורית רבינוביץ': ברשותך, רק שאלה קטנה שלא הייתה פה, בין אם זה כללית, בין אם זה אחת מקופות החולים ובין אם זה בצה"ל, היריון זה דבר מאוד יקר מבחינת הביטוחים, הביטוחים מאוד מגבילים את ההשתתפות.
<נורית רבינוביץ': אני יכולה להעיד ממה שאני רואה היום שקורה לבתי.
<נורית רבינוביץ': אלפי שקלים על בדיקות משולמות, כאשר ההחזרים של הביטוחים - - -
מירב בן ארי: רגע אמרת שהבת שלך היא בצבא.
<נורית רבינוביץ': היא בצבא ויש לה את הביטוח שהוזכר כאן, ביטוח פרטי דרך הפניקס.
<נורית רבינוביץ': ההשתתפות, וזה דומה לביטוחים אחרים שיש, ההשתתפות היא מאוד מינימלית.
<נורית רבינוביץ': עדיין כשיש היריון, בטח כשהוא בסיכון ועם בעיות ואתה רוצה לעשות את הבדיקות, אתה מוציא אלפי שקלים, גם בקופות החולים בזמנו וגם בצה"ל, אותו דבר.
<נורית רבינוביץ': זה נושא ששווה לבחון אותו, כי לא כל אחת יכולה לשלם את אלפי השקלים, וזה אומר שפשוט נמנעים מבדיקות.
<ליאור ברק: רגע, צריך להדגיש את זה, זה רפואה פרטית.
<ליאור ברק: אם היא בוחרת לעשות בצבא - - -
<נורית רבינוביץ': לא, רפואה כללית כולל של - - -
<ליאור ברק: מי שרוצה פרטי - - -
מירב בן ארי: הוא אומר אבל שיש לו היריון בסיכון בצבא.
<נורית רבינוביץ': אבל זה מכסה רק חלק מהבדיקות.
מירב בן ארי: לא, הוא אומר לך, אני דווקא הקשבתי לעניין הזה, הוא אומר שאם יש היריון בסיכון - - -
<נורית רבינוביץ': אני אתן לך דוגמא.
מירב בן ארי: - - זה הכל על חשבונם.
<ליאור ברק: בסופו של דבר, כשאישה נמצאת בהיריון בסיכון או אם היא אישה חרדתית יותר בהיריון, אפילו לא בסיכון, וכשהיא מחליטה שלא משנה מה ההיצע הציבורי או הצבא נותן לה, חברה שלה אמרה לה שכדאי לה ללכת לרופא הזה, שום פתרון שהוא יתן לא יעזור.
מירב בן ארי: לא, אבל היא אומרת - - -
<נורית רבינוביץ': אני אומרת משהו אחר.
מירב בן ארי: היא אומרת בניגוד ל - - -
<נורית רבינוביץ': אני רוצה להסביר למה התכוונתי.
<נורית רבינוביץ': היריון בסיכון, במקרה הזה, מי שפיר, היה, מאחר וההיריון בסיכון, על חשבון המערכת, לא שילמה אגורה.
<נורית רבינוביץ': אבל יש בדיקות נוספות שהן חלק.
<נורית רבינוביץ': נוספות?
<נורית רבינוביץ': עלו לה רק 5,000 שקל.
<נורית רבינוביץ': אוקיי?
<נורית רבינוביץ': לא כי היא רוצה.
<ליאור ברק: כמו מה?
מירב בן ארי: איזה בדיקות?
<נורית רבינוביץ': למשל צ'יפ גנטי.
<ליאור ברק: צ'יפ גנטי זה בדיקה שהיא לא בסל, זה אקסטרה.
<נורית רבינוביץ': בסדר, שהיא לא בסל.
<נורית רבינוביץ': - - אין המלצה לעשות.
<נורית רבינוביץ': אני לא אמרתי, שנייה.
מירב בן ארי: לא, אבל תראי, צריך להבדיל - - -
<קריאה: היא מעלה סוגיה, שנשים משלמות הרבה כסף על הבדיקות - - -
מירב בן ארי: אבל עזבי, את מעלה סוגיה - - -
<ליאור ברק: אבל יש נשים שנוסעות לבוסטון לעשות את המעקב היריון בבוסטון - - -
מירב בן ארי: אני רוצה רגע לעשות כאן סדר.
מירב בן ארי: יש בדיקות שהן אקסטרה, שאישה רוצה בלי קשר לצבא - - -
<נורית רבינוביץ': נכון, אמרתי.
מירב בן ארי: - - לעשות גם אם היא חברה בקופת חולים, והיא אומרת אני רוצה צ'יפ גנטי, אני רוצה את ה- verify הזה לצורך העניין, אז היא משלמת.
<נורית רבינוביץ': אמרתי בהתחלה שזה לא רלוונטי לצה"ל, שאני חושבת שבוועדה שמדברת על נושא הנשים ובאמת אם אכפת לנו מנשים, צריך לזכור שנשים, כשיש חשד לבעיות, משלמות הרבה כסף מכיסן בנושא הבדיקות.
<נורית רבינוביץ': לא קשור לצה"ל, קשור בכלל, גם לקופות.
<נורית רבינוביץ': וזו סוגיה ששווה לבחון אותה.
<יחזקאל הורן: אם יש חשד לבעיה והמערכת הגנטית אומרת שצריך לבצע את הצ'יפ, היא רוצה צ'יפ, זה הופך להיות בסל.
<יחזקאל הורן: צריך להבדיל בין החששות של האישה לבין הצרכים האמיתיים בבירור של המקרה.
<יחזקאל הורן: הסל נותן את מה שהיא צריכה.
מירב בן ארי: אגב, זה אתה יודע, שהוא דיבר עכשיו, שהצ'יפ הוא מחויב כי יש בעיה גנטית, אז הצ'יפ הוא גם על חשבון הצבא ב - - -
<יחזקאל הורן: בוודאי, בוודאי.
מירב בן ארי: אז בואו, אני רוצה רגע לעשות סיכום לעניין.
מירב בן ארי: קודם כל אני מאוד מודה לכם שהגעתם, כולם, ובאמת הנציגים של הצבא, גם נועם וגם ורד, שהגעתם לכאן, אני אשמח גם שתשאירו את הטלפון שלכם, אנחנו ננסה לחבר את הבעיות הקשות ששמענו עליהם.
מירב בן ארי: אני רוצה להסביר כמה דברים.
מירב בן ארי: קודם כל, הוועדה כוועדה, עושה follow up, זאת אומרת היא עושה ישיבה, הישיבה הבאה שלה תהיה עוד שלושה חודשים ובישיבה הבאה, שזה בעוד שלושה חודשים, אתם כבר אמורים להיות בתוך 2017, בתוך הרבעון הראשון, זאת אומרת שאני מאוד מאוד מקווה שתגיעו עם בשורות, לדעתי זה בשורות בכלל לכל אנשי הקבע, אבל כמובן כמו שאמרתי הוועדה תמליץ גם לשר הבריאות וגם לשר הביטחון לקדם את הנשים בהיריון קדימה יותר, שוב פעם, מתוך הבנה שרוב נשות הקבע נמצאות במרכז הארץ, רוב נשות הקבע סומכות על אותן שתי מרפאות שלא נותנות להן מספיק מענה זמין ונגיש כפי שיכלו לקבל בקופות החולים.
מירב בן ארי: אני מקבלת את הדברים שאמרתם, גם לגבי טיפת חלב, גם לגבי הדברים שנעשה כאן הבהרה לגבי אנשים שנולדו לאנשי קבע, לגבי שיבוץ שלהם בקופות חולים, הדברים האלה מקובלים עליי והגיוניים.
מירב בן ארי: לגבי עלויות של בדיקות אקסטרה, מביטוח משלים, לבדיקות שהן לא מחויבות בסל, זו החלטה של כל אישה ואיך שהיא מתמודדת אל מול הרופא שלה שממליץ ומול כמובן בצבא, אם היא מחליטה לבד לעשות את הבדיקות.
מירב בן ארי: הבדיקות הקבועות, אלו שנמצאות בסל, אלו דברים שאנחנו צריכים לשים עליהם דגש, וכן, אני אמליץ לוועדה להגיע לסיור במרפאה שלכם במרכז הארץ, בצריפין, לבוא ולראות כיצד מטופלות הנשים, איך באמת המענה הקולי, שכמובן צריך לשפר אותו, עכשיו כשיש כבר מרפאה נפרדת עם שלוש אחיות, עם מה שנקרא, שלט על הדלת שמגדיר שזו מרפאת נשים בהיריון והיא לא צריכה לעמוד עם כל החר"פים.
מירב בן ארי: אני כן שמה לכם דגש על העניין הזה, ואני מניחה שדיברתם על זה בכנס, שהרופא יהיה רופא שהיא יכולה לראות אותו לאורך כל ההיריון, שזה הדבר הכי בסיסי, בלי קשר לבדיקות.
מירב בן ארי: אותו דבר על אחות שהיא זו שתהיה איתה לאורך כל ההיריון והיא לא תצטרך כל פעם לעבור מרופא אחר שלא מכיר את התהליך.
מירב בן ארי: במקביל, כמובן, מאוד חשוב, גם אתה יודע, להוציא איזה חוזר לבתי החולים ולתת להם איזשהו heads up, כי בסוף יושבת שם אישה שהיא בתפקיד חשוב בצבא, יושבת שם שלוש, ארבע שעות, מחכה בתור, אז נכון, אנחנו לא נפתור את הבעיות של בתי חולים, אבל לפחות אם מגיעות אלינו תלונות של נשים שיושבות שעות על בדיקות דם, מה זה בדיקת דם?
מירב בן ארי: אני באה לקופת חולים שלי, אני אחרי רבע שעה בחוץ כבר, רבע שעה.
מירב בן ארי: אז אם אתה מגיע למצב שאתה שולח אישה לבית חולים והיא נמצאת שם שלוש, ארבע שעות, אני הייתי כותבת למנהלי בתי החולים, סליחה?
<נועם פינק: אסור להם.
<נועם פינק: אסור לבית החולים לתעדף חולה על פני חולה, לא משנה מה גילו, מוצאו, הקופה, בצורה ברורה, זה אסור בחוק.
מירב בן ארי: מה כן אפשר למנוע שהיא לא תשב שם?
<נועם פינק: אני מאוד הייתי שמח, אסור להם לתעדף.
<נועם פינק: גברת בת 80 חשובה כמו הגברת - - -
מירב בן ארי: אני רק שואלת, איך אתה מגיע למצב שנשים לא מבזבזות חצי יום בבית חולים?
<ורד קלייטמן: באופן לא רשמי יצרנו קשר עם כמה מנהלי בתי חולים, מנהלי מחלקות נשים והם בעצם מתעדפים את נשות הקבע שלהם.
<ורד קלייטמן: באופן לא רשמי.
<קריאה: זה לא לפרוטוקול, גמרנו.
<קריאה: אפשר למחוק את זה מהפרוטוקול?
מירב בן ארי: אנחנו לא נגיד על זה, על הרצון הטוב שלך, אבל תשמעי, בסוף כדי למנוע את השעות על גבי שעות ואמרו כאן, ובצדק, זה גם נזק לצבא, בסוף הדרך הכי טובה היא פשוט לעשות את התהליך הזה.
מירב בן ארי: אני כן רוצה להודות גם למשטרה וגם לשב"ס, למשרד לבטחון פנים, שבאתם והצגתם תמונה איך זה יכול להיות אחרת, זה חשוב.
מירב בן ארי: אני בטוחה שאתם בצבא, לפחות מי שעבר היריון בקופת חולים, יודע שזה יכול להיראות אחרת, ולכן אני מניחה שאתם מבינים גם את החשיבות.
מירב בן ארי: אני אמליץ לוועדה גם לבוא לסיור, אבל גם כמובן המכתב שאנחנו נוציא אל השרים, הוא לקדם ולקדם ולקדם, כדי להפסיק עם הבזבוז זמן, עוגמות הנפש והדברים שנשים עוברות.
מירב בן ארי: גם אם מתוך מאות מרוצות יש לך עשרות בודדות, הנה אני אומרת, שעוברות תהליך כל כך מתסכל וכל כך מייגע, ולא סתם באתם ואמרתם באמת המרפאה בצריפין לא נתנה את המענה, רק בשביל זה אנחנו באים וצריכים לשים את מרכז הכובד שלנו, כי אין סיבה שנשים יעברו כזו מסכת מורכבת ומיוסרת בעוד שכל אישה, חברה שלה או השכנה שלה, עושה את אותו הדבר במה שנקרא קלי קלות.
מירב בן ארי: לא שאני אומרת שהיריון הוא דבר שהוא קל, אבל לפחות התהליך מול הקופה הוא קל.
מירב בן ארי: אני אפילו לא מדברת על זה שבקופות חולים את יכולה לכתוב בווטסאפ לרופא שלך ולהגיד לו: "שמע, יש לי כאבים, מה אתה אומר?
מירב בן ארי: " והיא כאילו, כשאני מספרת על זה לחברה שלי שהיא בקבע, נראה לי את היחידה, דרך אגב, שאפשר לכתוב לה בווטסאפ, בואי, עזבי, עם חמישה גניקולוגים שמתוכם - את בחמישה, דרך אגב?
מירב בן ארי: זה את ועוד ארבע?
<נועם פינק: אבל הרמה, זה לא - - -
מירב בן ארי: קודם כל, אתה ראית שלאורך כל הוועדה אני לא זלזלתי לרגע במקצועיות שלה, אבל חמישה גניקולוגים, גם אם את מאוד מאוד רוצה, זה פשוט לא מספיק.
<ליאור ברק: אגב, עדכנו אותי שהתהליך הוא אוטומטי כששני ההורים הם אנשי קבע, הילד נרשם על שם קופת החולים האחרונה שבה האמא הייתה רשומה.
מירב בן ארי: כן, זה קופת חולים של גיל 18, איפה שהיא הייתה שם.
<ליאור ברק: אז זה אוטומטי.
מירב בן ארי: טוב שהם לא רושמים אותה בעיר שהיא התגייסה איתה לצבא, שהילד לא יצטרך לנסוע לאשדוד - - -
<ליאור ברק: אלא אם כן ההורים עושים פעולה פוזיטיבית ומבקשים משהו אחר.
<ליאור ברק: אבל אם אף הורה לא עשה שום צעד, זו ברירת המחדל.
מירב בן ארי: אני מזכירה לכם, תזכירו גם לצבא, שאנחנו נתכנס שוב פעם עוד שלושה חודשים כדי לשמוע את המסקנות שלכם וכמובן שאני אמליץ להגיע לסיור אצלכם.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לכולן, אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי ואנחנו היום זה אמור להיות, לא רק אמור, הוא יום חגיגי לציון יום כינון הכנסת ואנחנו מקיימות את הישיבה הזו בסימן ובמסגרת אירועי "כנסת צעירה" והיא אכן יותר צעירה כבר, עם ידידתי שמצטרפת אלי, לילך חייבי מנחם, יושבת ראש אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ננהל את הישיבה היום במשותף והיה לי גם הכבוד וגם את העונג לפגוש את לילך בפגישה קודמת כשתכננו את הישיבה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו התלבטנו מאד בנושאים שאפשר לקיים עליהם את הישיבה, לילך באה עם חבילה מאד גדולה של נושאים שחשובים לה כסטודנטית, במיוחד שהיא הורה ועם משפחה והיו לה כמה וכמה נושאים.
עאידה תומא סלימאן: התלבטנו בין לדבר על הסטודנטיות הנשים ומעמדן על כל מיני נושאים שקשורים להורות בחיים הסטודנטיאליים וזכויות הסטודנטים ובסוף החלטנו בכל זאת להתמקד בזכויות סטודנטים הורים ואני אתן עכשיו ללילך לפתוח בדברים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה ואני חושבת שזה יכול להיות תירגול, לילך, לא?
<לילך חייבי מנחם: אני לא יודעת, ימים יגידו.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה לילך.
<לילך חייבי מנחם: טוב, בוקר טוב לכולם ולכולן, אני קצת הרבה מתרגשת, לאו דווקא מלדבר מול קהל, זה גם, אבל גם באמת כי הנושא הזה בדמי, אז אני מאד שמחה לראות פה הרבה בעלי ובעלות תפקידים וחברים טובים וסטודנטים וסטודנטיות ובאמת אני מודה לגברתי היושב ראש, על ההזדמנות הזאת.
<לילך חייבי מנחם: הנושא שהתכנסנו לדבר עליו היום זה זכויות סטודנטים וסטודנטיות הורים, כולם מדברים היום על הבעיות והקושי בתחומי ההשכלה והתעסוקה, אבל כמעט ולא מדברים על הקשיים והאתגרים של מערכת ההשכלה, התעסוקה וההורות גם יחד.
<לילך חייבי מנחם: אני אספר בקצרה רגע רקע על עצמי ומה אני עושה פה ואיך הגעתי לכאן בכלל.
<לילך חייבי מנחם: אז אני לילך, בת 32, סטודנטית למינהל מדיניות ציבורית שנה רביעית, אמא לשניים.
<לילך חייבי מנחם: אמא לליאה בת 6.5 כיתה א' ולליהוד בן שנה וחצי, ילדתי תוך כדי התואר כשעברתי בעצם גם הריון מאד קשה, גם לידה קשה, גם אחרי הלידה עברתי ניתוח אז בעצם חוויתי את ההורות הסטודנטיאלית במיטבה.
<לילך חייבי מנחם: אני פעילה באגודת הסטודנטים מזה שלוש שנים כשבעצם, ברגע שנכנסתי לאגודה, אני ושותפה לדרך הבנו שהאגודה כאגודת סטודנטים שאמורה לייצג את כלל הסטודנטים בכלל לא נותנת מקום לסטודנטים הורים, כשבאוניברסיטה הפתוחה מעל 50 אחוז מהסטודנטים הם הורים וסבים וסבתות ובעצם החלטנו להרים את הכפפה, אמרנו – בואו ננסה להרים איזה שהוא קונספט של מועדון הורים, לימים, ממש תוך כדי התואר פגשתי חברה טובה לספסל הלימודים שנמצאת כאן אתנו והיום היא גם רכזת ההורות, גב' ירדנה יפרח, אנחנו גם נשמע אותה בהמשך.
<לילך חייבי מנחם: ככה החלטנו לשלב כוחות ולנסות לחשוב על איזו שהיא תכנית מיוחדת שאנחנו יכולים גם לתת העשרה, ב-ע', וגם להאיר ולהעיר ולסייע, אם זה בהיבט של נוהל הורות ואם זה בהיבט של המלגות שגם זה דורש עבודה ואנחנו נתייחס לזה בהמשך הדיון.
<לילך חייבי מנחם: בכלל, לתת פלטפורמה, לתת איזה שהוא מקום לסטודנטים הורים, משהו שלא נעשה בעבר על ידי אגודות סטודנטים.
<לילך חייבי מנחם: הקהל האנושי - אני ספציפית אציין שוב ושוב על סטודנטים מהפתוחה כי אני באה בכובע הזה, אבל יש לי המון חברים וחברות ואני גם יודעת שיש המון סטודנטים וסטודנטיות הורים בכל המוסדות האקדמיים בארץ, באוניברסיטאות ובמכללות, כמובן שבמהלך הדיון נשמע גם את הנציגים שהגיעו, כשכל אחד יוכל לספר איך אצלו, איפה חשוב לו לשים דגש.
<לילך חייבי מנחם: אני אתמקד כרגע בקהל הסטודנטיאלי של האוניברסיטה הפתוחה שהוא מאד מגוון, הטרוגני בהשוואה למוסדות אקדמאיים אחרים, הן בחתך הגילאים, הן בסטטוס האישי ובמעמד המשפחתי.
<לילך חייבי מנחם: אז אמרתי שמעל 50 אחוז מכלל הסטודנטים והסטודנטיות שמתחילים ללמוד לימודים אקדמאים הינם בעלי משפחות או נמצאים בשנים הראשונות להקמת תא משפחתי, ועל כן גם עלה הצורך בעצם לתת מענה לפלח האוכלוסייה הזו.
<לילך חייבי מנחם: אני רק אציין עובדה יבשה, על פי דוח הנשיא של האוניברסיטה הפתוחה האחרון, לסבר לכם את האוזן, נעשו למעלה מ-820 פניות של סטודנטיות לקבל התאמות.
<לילך חייבי מנחם: בעצם אנחנו יודעים ש-820 סטודנטיות ילדו במהלך השנה האחרונה, הייתי גם שמחה לדעת איך אני אוכל לקבל גישה או נתונים משאר המוסדות האקדמאיים, אני אשמח אם מישהו יוכל לענות לי ולסייע ובהיבט הזה אני אגיד, שלמרות שפנו כמות יפה של סטודנטיות, עדיין המון סטודנטיות וסטודנטים לא יודעים מה מגיע להם, לא יודעים שקיים נוהל הורות, לא ממצים את הזכויות שלהם ובעצם זה עיקר הדיון היום, איך אנחנו הופכים להיות יותר ברורים, יותר נהירים לסטודנטים וכן לשים איזה שהוא דגש על נוהל ההורות, באוניברסיטה הפתוחה זה משהו שהוא מאד מאד אקוטי וחשוב לסטודנטים.
<לילך חייבי מנחם: האמת שאני שלחתי נייר עמדה שהוא די באיחור, אני מתנצלת שלא קיבלתם חומרים, זה משהו שתוכלו לקבל אחרי הדיון ואני אספר לכם בקצרה על איזה צרכים סטודנטים פונים אלינו ואחר כך אנחנו נפתח את הדיון.
<לילך חייבי מנחם: אז באמת, הדברים העיקריים שהאגודה שלנו מקבלת פניות, הצעות ודרישה לתיקונים שיש לבצע הם לדוגמה – פנו אלינו לא פעם ולא פעמיים על האיזון של הצעת החוק הממשלתית, שצריך לבצע איזון בין הצורך לקבוע בחוק את החובה של המל"ג, לקבוע כללים שלפיהם כל מוסד ומוסד לאחר התייעצות עם אגודת הסטודנטים באותו מוסד, תקבע את ההוראות שיחולו בנושא הזה.
<לילך חייבי מנחם: אנחנו בעצם באים ומציעים לבקש את החוק, כך שתתאפשר קביעת כללים לפי שיקול הדעת, קודם כל כמובן של המועצה להשכלה גבוהה, הכללים האלה כבר נקבעו ויעברו שוב הליך של אישרור, לאחר שהחוק יתקבל בכנסת כדי שהם יהיו כללים מכח החוק.
<לילך חייבי מנחם: אני יודעת שהממשלה לא חושבת שצריך להיכנס בחקיקה ראשית לנושאים ספציפיים, בוודאי גם לא לקבוע זכויות, אבל אנחנו כן נשמח לחדד את הדבר הזה.
<לילך חייבי מנחם: נוהל ההורות, ככל שידוע לנו, דנו בו בפעם האחרונה בכנסת ה-18 ב-2011 אם אני לא טועה.
<עומרי גולן: ב-2012 פרסמה המל"ג את הכללים.
<עומרי גולן: הכללים הם מחייבים, הם כמו תקנת משנה, כמו חקיקת משנה, הם מחייבים את המוסדות וכל מוסד כמובן יכול לקבוע נוהל שלא מוריד מהכללים.
עאידה תומא סלימאן: אני מכירה את הוויכוח הזה מישיבה קודמת שהייתה לנו, אם אתה זוכר גם כן, גם בנושא של דוחות המוסדות האקדמאיים על הטרדות מיניות והיה לנו ויכוח על כל הנושא של משמעת ועד כמה המל"ג נכנס להוראות המשמעת והעמדה בדרך כלל של המל"ג ובדיוק לילך נכנסה לנקודה הזו ישר, העמדה של המל"ג היא בדרך כלל שיש קוים כלליים, יש הנחיות כלליות, אנחנו לא נכנסים לכל אוניברסיטה וקובעים לה בדיוק או לא מאחדים, בוא נגיד, את ההוראות.
עאידה תומא סלימאן: פה לילך מעלה נקודה מאד מעניינת שהיא דווקא באה ואומרת – למה לא מתערבים?
עאידה תומא סלימאן: נכון, את אומרת שיש צורך להתערב יותר ולקבוע דברים.
<לילך חייבי מנחם: אני אומרת - - - אלא לעשות חשיבה מחדש.
<עומרי גולן: לא, הכללים נקבעו רק בשנת 2012, לא מדובר בהרבה זמן.
<עומרי גולן: כלומר, היתה חשיבה משותפת להתאחדות הסטודנטים וור"ה ו - - - וכל המוסדות, זה משהו שנעשה לא לפני הרבה שנים.
עאידה תומא סלימאן: נכון, לא לפני הרבה שנים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש תחומים בכנסת הזו שמשנים את החוק תוך שנה, אז בוא - - -
<עומרי גולן: הכללים הם מחייבים לחלוטין, כלומר פה במעמד של תקנה, - - - משנה ואין דבר כזה שהם לא מחייבים.
<עומרי גולן: כל מוסד יכול להוסיף ולהרחיב ולתת זכויות נוספות לכל הסטודנטים שלו ואנחנו מברכים ומעודדים, שהמוסדות יטיבו ויתנו עוד זכויות, אבל אף מוסד לא יכול לא לקיים את ההוראות שבכללים, אין דבר כזה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, עומרי, אני מאד שמחה על ההתלהבות שלך לדבר, אבל בינתיים אני רוצה שלילך תמשיך להעלות את הנקודות ואז נאפשר לכולם להגיב, אבל אנחנו נצטרך גם כן לקצר.
<לילך חייבי מנחם: לקצר, אז אני ארוץ לדבר הבא ובעצם אצלנו התחיל תהליך מדהים של שיתוף, לא אגיד שיתוף פעולה – אני אגיד ביחד, שבעצם אנחנו החלטנו לשלב כוחות, האגודה ביחד עם דיקנט הסטודנטים בכל מה שקשור לזכויות סטודנטים הורים, קיבלנו את ברכת הדרך מכל הגורמים באוניברסיטה ובעצם אמרתי שאולי אפשר להעלות איזו שהיא הצעה – שבניית תקנון או מיסוד דרכי התקשרות בין אגודת הסטודנטים לרכזת ההורות או מי שאחראי מטעם אותו מוסד אקדמי, אני חושבת שיש איזה שהוא איזון, שוב אנחנו חוזרים לנושא האיזון.
<לילך חייבי מנחם: כמובן שיש את הנושא של מעונות יום לסטודנטים הורים, זה נושא שדנים בו בשנה וחצי האחרונות בהתאחדות הסטודנטים, כרגע זה תקוע בין ועדת הכלכלה לוועדת הרווחה, כל הזמן אני יודעת שהחבר'ה שם עושים – בהתאחדות – עבודת קודש, אבל לא מצליחים בעצם להניע את זה בגלל שאף פעם לא יודעים מי באמת אחראי.
<לילך חייבי מנחם: אני חושבת שפה יש הזדמנות גם לנסות לדון ולהבין למה.
<לילך חייבי מנחם: כמובן יש את הנושא של מלגות, הלוואות לסטודנטים, מענקים, אם זה מטעה משרד החינוך, אם זה מטעם המועצה להשכלה הגבוהה ואם זה בכלל הנושא של גיל הסטודנט.
<לילך חייבי מנחם: היום, גיל הסטודנט הוא 34, זאת אומרת שסטודנט מעל גיל 34 כשהוא רוצה להגיע ונכנס לבנק לא יקבל הלוואת סטודנט, אין לו את האופציה הזו, זה משהו שגם צריך לעשות איזו שהיא חשיבה - - -
עאידה תומא סלימאן: זאת אומרת שסטודנטים מעל גיל 34 לא מקבלים שום מלגות?
<לילך חייבי מנחם: לא, לא מלגות, הם לא יכולים לקבל הלוואת סטודנט או חשבון סטודנט.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, הלוואות סטודנט.
<לילך חייבי מנחם: בנק ישראל בעצם הגביל את הגיל עד גיל 34, אני יכולה להגיד לך שרוב הסטודנטים, מעל 50 אחוז מהסטודנטים שלנו באוניברסיטה הפתוחה הם מעל גיל 34.
<לילך חייבי מנחם: בעצם יש לנו חצי מהסטודנטים מגיעים דרך השלטון המקומי, יש הרבה סטודנטים שמתחילים ללמוד בגיל מאוחר ויש פה בעצם אי שוויון.
<לילך חייבי מנחם: אלו הדברים שעלו ואני אספר לכם מה אנחנו עושים כדי לשנות אצלנו באגודה.