GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדן אברהם: למה אני צריכה לחיות בעיר בפחד?
<עדן אברהם: את יכולה להסביר לי?
<קריאה: זה מהם.
עאידה תומא סלימאן: עדן, גמרת?
<עדן אברהם: כן.
עאידה תומא סלימאן: עדן, קודם כל, אני מקווה שלא תצטרכי לחיות בפחד.
<עדן אברהם: גם אני.
עאידה תומא סלימאן: ואני מאוד מקווה שתוכלי לשמור על עצמך ועל ששת ילדיך.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתתני אחר כך לצוות של הוועדה את הפרטים שלך ואת הסירוב שקיבלת ואנחנו נעקוב אחרי זה.
<עדן אברהם: תודה.
עאידה תומא סלימאן: כי זו חובה בעניין, ואפילו הייתה חקיקה בנושא של דיור ציבורי לנשים יוצאות מקלטים, אז אני רוצה לבדוק את זה לעומק.
<קריאה: תעבירו אותה לירושלים.
<קריאה: אתי, די.
<קריאה: אתם סתם מעצבנים.
<קריאה: טוב שמישהו מצחיק אותך.
עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל תמיד צוחקת.
<קריאה: יש לה רוח טובה.
<קריאה: כל הכבוד לך, איזה אורך רוח.
עאידה תומא סלימאן: אבל תשמעו, אני מבינה את הכעסים שמצטברים עם השנים ואני מבינה את המצוקות, אבל אני גם אתן לכן טיפה של חכמה שלמדתי בחיים, הרבה פעמים צריך גם ללמוד איך לא להוציא אנשים שרוצים לתמוך בנו מגדרם וצריך לשמור על האנשים שרוצים להיות לצידנו, שיישארו לצידנו.
עאידה תומא סלימאן: אז תשימו לב לפעמים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתן מאוד בתוך המצוקות שלכן, אבל תקשיבו לפעמים גם למה שמתחולל מסביבכן, אוקיי?
עאידה תומא סלימאן: כי אתן יכולות לפספס לפעמים אנשים שכן רוצים לתמוך ולעזור.
עאידה תומא סלימאן: היום הדיון היה קשה והתלונות ששמענו הן תלונות קשות.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה על זה שלפחות הנציג, או יושב הראש של עמידר הגיע למסקנה שצריך להפריד.
עאידה תומא סלימאן: החוק היום מתייחס ליחסים בין עובד ציבור שמפעיל סמכות לרעה ומנצל יחסי מרות או תלות של אדם בו, אבל רק לעניין זה שלא צריך להראות סירוב להטרדה.
עאידה תומא סלימאן: נכון שלא ברור שצריך לפתח תקנון מיוחד בעניין הזה, אבל אני עכשיו מסכמת ואומרת, ואני שמחה שקיבלת את זה, שכל החברות המשכנות תצטרכנה ביחד, כמו שעשינו עם הרבה גורמים אחרים, כמו שעשינו עם האקדמיה, כמו שאנחנו עכשיו מקדמות, הוועדה מנסה לקדם גם כן עם גופי תקשורת, החברות המשכנות צריכות לפתח תקנון ברור שמתייחס לעניין הטרדה מינית על ידי העובדים שלהן כלפי הדיירות והדיירים.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה כמחווה וכהודעה מצידכם לדיירות ומסר לדיירות, אני מאוד שמחה שאמרת, אדון לקס, שיש לכם אפס סובלנות לזה, אבל צריך לשדר לדיירות את זה בצורה הכי ברורה.
עאידה תומא סלימאן: כרזה כזו, תאמין לי, בלחץ שקיים במשרדים שלכם, אף אחד לא יעצור כדי לקרוא את הכתיב הקטן הזה.
<קריאה: צריך פרסום יותר.
עאידה תומא סלימאן: תמצאו דרך לכרזה יותר ברורה, שמשדרת מסר לדיירות, שאומרת במשפט אחד, אפס סובלנות להטרדה מינית, תתלונני, אנחנו פה בשבילך.
עאידה תומא סלימאן: זה יכול לעבוד.
עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים אנחנו נעשה פגישת עבודה של כל הנציגים של החברות המשכנות אצלי פה, עם אנשים שיש להם גם גישה מבחינת אקדמיה ואיגוד מרכזי סיוע, כדי שנתחיל להתקדם עם תקנון מיוחד שמתייחס להטרדות מיניות של הדיירות ומנגנון ברור בתוך החברות איך לטפל בתלונות.
עאידה תומא סלימאן: כל העניין של הילד השלישי במשרד השיכון וכל הבקשה הזו לילד שלישי, אני רוצה להתקדם עם זה מול המשרד, מול האוצר וגם משרד הכלכלה, כי את אמרת שבעניין - - -
<קריאה: ושירות התעסוקה.
עאידה תומא סלימאן: ושירות התעסוקה, אנחנו נבדוק מה קורה בנושא הזה, כי נראה לי שהתשובה היא מאוד, ככה, לא נחה דעתי מהתשובה הזו וצריך לבדוק את העניין איך אפשר להתקדם, שהעניין לא יהיה קשור בכמה ילדים, אלא שתיבדק ההכנסה מול מספר הילדים, ובזה צריך לעשות שינוי אמיתי.
עאידה תומא סלימאן: בעניין התלונות האישיות או המקרים הפרטניים, כמו שאמרתי מקודם, אני פונה אליכן, אם יש תלונות, תגישו אותן לחברות.
עאידה תומא סלימאן: תגישו אותן בינתיים לכתובת שקיימת בתוך החברה ואנחנו נעקוב, ותגישו לי העתקים מהם, אני אשמח לטפל בזה אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי, כנראה הגעת לישיבה הבאה, או לישיבה הזו?
מירב בן ארי: ועדת משנה, אמרו ב-12 וחצי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עוד מסכמים את הישיבה הקודמת, זה בעניין הדיור.
מירב בן ארי: אבל ב-12 וחצי זו ועדת משנה?
מירב בן ארי: אז אני יכולה להגיד רק משהו?
עאידה תומא סלימאן: למרות שאני כבר לקראת הסיכום, אבל אני יודעת שעניין הדיור קרוב ללבך, אז בבקשה.
מירב בן ארי: קודם כל, אני רצתי, כי אני ביום ארוך מאוד, אבל אני רוצה להגיד לך משהו, אני מאוד מאוד מעריכה אותך ומעריכה את העבודה שלך - - -
עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, שנייה, שנייה - - -
מירב בן ארי: רגע, רק תני לי להגיד מילה.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, שנייה, מירב, שנייה.
מירב בן ארי: תני לי להגיד מילה, תאמיני לי, את לא, זה, אני רוצה רגע - - -
עאידה תומא סלימאן: בואי נגיד משהו, את רוצה להתייחס לעניין הדיור?
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד מילה לוועדה.
מירב בן ארי: מותר לי להגיד מילה לוועדה?
עאידה תומא סלימאן: לא, אבל לא.
מירב בן ארי: אסור לי?
עאידה תומא סלימאן: לא אסור לך.
עאידה תומא סלימאן: בואי לא נעשה את זה ככה.
מירב בן ארי: אבל למה?
עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לסכם ולנעול את הישיבה.
מירב בן ארי: אין בעיה, אבל אני - - -
עאידה תומא סלימאן: וכיבדתי, שאולי רצית להגיד משהו בעניין הדיור הציבורי.
מירב בן ארי: אין בעיה, אז אני רוצה להגיד משהו לוועדה לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: אז הוועדה לא קיימת, רק אני נמצאת פה, כי שאר החברות לא נמצאות, לצערי, כבר יצאו, אז בואי נסיים את זה ואני אנעל את הישיבה.
מירב בן ארי: רגע, למה לא, אבל למה את לא - - -
עאידה תומא סלימאן: אם זה לא בעניין הדיור הציבורי - - -
מירב בן ארי: אבל אני רוצה להגיד משהו.
מירב בן ארי: אני אגיד משהו - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, את רוצה לעשות הצהרה, וזה לא ככה.
מירב בן ארי: להגיד, לא, אני רוצה להגיד משהו לדיור הציבורי.
מירב בן ארי: אני יכולה לדבר על הדיור הציבורי?
עאידה תומא סלימאן: נעלתי.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו.
מירב בן ארי: זה לא מקובל עליי.
עאידה תומא סלימאן: תסגור את השידור.
עאידה תומא סלימאן: זה לא הולך ככה, מירב.
מירב בן ארי: אחרי זה באים ואומרים שזה מדינה של סתימת פיות.
עאידה תומא סלימאן: מירב, מירב, אני אמרתי באופן - - -
מירב בן ארי: אני באתי באופן מיוחד כדי לבוא ולהגיד לך משהו, שלא נתת לי לדבר.
מירב בן ארי: אחרי זה תבואי – סתימת פיות, ואחרי זה – למה לא נותנים זכות?
מירב בן ארי: אני רוצה שהוועדה שלך תשמע שאת ממדרת אוכלוסייה שלמה בישראל.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לך.
מירב בן ארי: תבואו לוועדה לקידום מעמד האישה, תנו את הכבוד הראוי.
מירב בן ארי: אבל שעשרות חיילות צה"ל מסתובבות פה, לאף אחד לא איכפת.
מירב בן ארי: חיילות שלמות ממודרות, לא נכנסות לוועדה לקידום מעמד האישה.
מירב בן ארי: ולמה?
מירב בן ארי: תשאלו את יושבת הראש שדוגלת בסתימת פיות.
מירב בן ארי: לא נתנה לי לדבר.
מירב בן ארי: אני חברת כנסת.
מירב בן ארי: בושה.
מירב בן ארי: זו בושה למדינת ישראל.
<קריאה: איך שאת מדברת - - -
מירב בן ארי: מה יש לך להצטער?
מירב בן ארי: שנה וחצי, שום דיון על חיילות צה"ל.
מירב בן ארי: אתם ממדרים.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שבאופן קבוע את רוצה להגיד.
מירב בן ארי: למה היא לא נתנה לי לדבר?
<קריאה: סתימת פיות, את הקואליציה.
מירב בן ארי: סתימת פיות.
מירב בן ארי: זו המדיניות שלכם, אחרי זה תבואו ותגידו שסותמים לכם את הפה.
עאידה תומא סלימאן: היום ה-23 בינואר2017 ואנחנו נדון היום בהשלכות הכלכליות והחברתיות של דין אזרחי למזונות ילדים.
עאידה תומא סלימאן: בהתחלה, לפני שאנחנו מתחילות את הדיון, ברצוני להגיד כמה מילים.
עאידה תומא סלימאן: הסדרי דיני אישות במדינה, באופן כללי, כולנו יודעים שמתבססים בעיקר על חקיקה דתית.
עאידה תומא סלימאן: כל אחד לפי הדת שלו, כל אחת לפי הדת שלה ואנחנו מחולקים על בתי דין דתיים, שבהרבה מהמקרים המצב הזה יוצר מצב של אי שוויון מלכתחילה בין כלל האזרחים.
עאידה תומא סלימאן: במקום שכלל אזרחי מדינת ישראל בדיני האישות שלהם יהיו מתחת לחוק אחד, שחל על כולם באופן שוויוני, לא רק בין גברים לנשים אלא בין הדתות השונות של מוסלמים מול נוצרים מול יהודים, לצערנו הרב אנחנו עדיין הולכים לפי המצב של חקיקה דתית.
עאידה תומא סלימאן: החקיקה הזו גם כן מקשה הרבה פעמים לחולל שינויים מהותיים בתוכה, שמחויבים מכורח המציאות וההתפתחות החברתית בהרבה לאורך השנים.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים מבחינה חברתית ומבחינה כלכלית אנחנו נמצאים במצב מסוים והקושי להתאים את החוקים שאנחנו דנים בהם בדיני האישיות בחיי היום יום, בקשרים בתוך המשפחות, נעשים יותר ויותר קשים לשינוי.
עאידה תומא סלימאן: במערכות האלה ובתהליכים האלה, ברוב הזמן ובהרבה מקרים, ייצוגן של הנשים בקבלת ההחלטות בתוך המערכות וקולן של הנשים הרבה פעמים מוחלש, אפילו מודר.
עאידה תומא סלימאן: דבר זה פוגע ופוגם בהרבה מקרים בתהליכים עצמם.
עאידה תומא סלימאן: לאחרונה אנחנו עדים ועדות לשיח שהולך, מתפתח ועולה שוב ושוב, בנושאים שקשורים בדיני אישיות, אם זה בעניין חזקת הגיל הרך או אם זה בעניין המזונות ואם זה בנושאים שקשורים לגירושין או לנושאים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: היו דיונים והיו ועדות.
עאידה תומא סלימאן: ועדות מקצועיות מכובדות שדנו בנושא ונתנו המלצות ובינתיים לא ממש חל שינוי לאחר הוועדות האלה.
עאידה תומא סלימאן: הייתה הצעת חוק שקשורה בעניין חזקת הגיל הרך וכולכם יודעים שהיה דיון מאד סוער בכנסת סביב הצעת החוק הזו; ושוב הונחה על שולחן הכנסת לאחר שנפלה בהצבעות, אבל הייתה החלטה ששרת המשפטים תקים ועדה בנושא הזה ותדון בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: לפני כחודש התקיימה ישיבה פה, בוועדה לקידום מעמד האישה, שקשורה לתקצוב מגדרי של משרד המשפטים ותוך כדי ניצלנו את ההזדמנות שהשרה כיבדה אותנו בנוכחותה והעלינו כמה נושאים ושאלנו והכריזה השר שהיא לא הולכת להקים את הוועדה שדנה בנושא חזקת הרך ולעומת זאת היא תקדם שינוי בנושא של מזונות ילדים.
עאידה תומא סלימאן: לכן החלטתי שמין הראוי לקיים את הדיון הזה כדיון מקדים, כדי לשמוע מה הצדדים אומרים ואנחנו יודעים שיש הרבה צדדים שמעורבים בשיח הזה ובדיונים האלה סביב הנושא של מזונות ילדים.
עאידה תומא סלימאן: לראות איפה אנחנו עומדים ואיך יכול להיות שזה יתבטא בעבודה או בחקיקה שהולכת להיות בנושא.
עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, טובת הילד במקרה הזה היא מעל לכל ואנחנו, כאשר מדברים ומדברות על מזונות ילדים, כדאי מאד לזכור שאנחנו מדברים על זכות של הילדים עצמם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על מזונות, הכנסה, מדברים על אפשרות של קיום בכבוד לילדים ולא מדובר פה על הכנסה לנשים.
עאידה תומא סלימאן: במקביל מתקיים עכשיו דיון אחר בוועדת העבודה והרווחה בנושא של מזונות ילדים והקשר שלהם להכנסת הנשים וההתנהגות של הביטוח הלאומי בכל הנושא של הדיס-ריגארד ומס הכנסה שמשלמות נשים על זה שהן מקבלות מזונות ילדים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדיון הזה פה והדיון שם אמורים להתקיים על בסיס אחד – מזונות זה זכות של הילדים.
עאידה תומא סלימאן: זה חלק מהאחריות ההורית של שני הצדדים.
עאידה תומא סלימאן: ואני אומר חלק מהאחריות, כי אחריות הורית לא מסתכמת רק בתשלום כסף ולא בכלכלת הילד, אלא גם כן מעבר לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שנציג למצב שתהיה לנו חקיקה שהיא יותר שוויונית ומאפשרת לכלל הילדים במדינת ישראל להתקיים במצב נורמאלי ותחת המטריה של הורות אמיתית משני הצדדים, כדי שיצמחו להיות אזרחים טובים.
עאידה תומא סלימאן: היום הזהירו אותי שאני מתעסקת בנושא טעון והזהירו אותי שיכול להיות שיהיה דיון סוער.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לשמוע דיון מעניין, פורה, שמביא את כלל הזוויות של הנושא, אבל מאד תרבותי ואני אתעקש שכך יהיה הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ניתן זכות דיבור קודם כל למי שהגישו ניירות עמדה ואחר כך אנחנו נפתח בדיון כללי.
עאידה תומא סלימאן: אני אתעקש שכל אחד יעמוד בזמן שאני מקצה, כדי שנוכל להספיק לדון בכל הנושאים הקשורים גם בהשלכות הכלכליות וגם בהשלכות החברתיות של חקיקה אזרחית או דין אזרחי בנושא מזונות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לד"ר ענת הרבסט, המחלקה למגדר באוניברסיטת בר אילן להציג את המצגת שלה.
עאידה תומא סלימאן: אני עברתי על המצגת.
עאידה תומא סלימאן: אם אפשר לנסות לא להתרחב מדי, כי זה יכול לקחת מאתנו הרבה זמן.
עאידה תומא סלימאן: בואי נעשה את זה מקסימום ב-7 דקות.
<ענת הרבסט: בסדר גמור.
<ענת הרבסט: תודה רבה על ההזדמנות לדבר כאן.
<ענת הרבסט: אני אציג שני מחקרים.
<ענת הרבסט: אני מהתכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר אילן והקולגה שלי, ד"ר עמית קפלן, מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו, שתינו חוקרות בשנים האחרונות גירושין בכל מיני ממדים.
<ענת הרבסט: אני רוצה לדבר רגע באופן כללי על משפחות חד הוריות – מה אומר המחקר בישראל ובעולם.
<ענת הרבסט: המחקר במדינות שונות מצביע על ירידה אקוטית.
<ענת הרבסט: את זה בעצם אנחנו רואים בכל המדינות.
<ענת הרבסט: המחקר הכי עדכני בהכנסות משקי בית של אימהות וילדים בעקבות גירושין.
<ענת הרבסט: ממצאים לגבי אבות בעולם מצביעים על השפעה פחותה על עוני או מעורבת.
<ענת הרבסט: זאת אומרת שזאת השפעה משתנה לאורך קבוצות מעמדיות שונות.
<ענת הרבסט: למשל אצל שחורים בארצות הברית אנחנו יכולים למצוא יותר השפעות משתנות, אבל באופן עקרוני הכיוון הכללי הוא שהירידה במעמד הכלכלי של אימהות וילדים הוא הרבה יותר גבוה ביחס לאבות.
<ענת הרבסט: מה שקורה בישראל, כמו שקרה במדינות אחרות, בעבר המתגרשים היו מהקבוצות הכלכליות החזקות.
<ענת הרבסט: המגמה הזאת השתנתה בכל המדינות המפותחות וגם בישראל.
<ענת הרבסט: בשני העשורים האחרונים המתגרשים בישראל מגיעים מקבוצות מוחלשות מבחינת השכלה, מעמד כלכלי ומוצא אתני וזוגות ישראלים מאד לא שוויוניים בחלוקת עבודות הבית והטיפול בהם.
<ענת הרבסט: תיכף אני אראה לכם מחקר חדש שעשינו במסגרת ון ליר.
<ענת הרבסט: קודם כל אנחנו יכולים לראות כאן ששיעור הגירושין בישראל עלה משמעותית, בין 1955 ל-2013 ורואים את זה בכל הקבוצות האתניות השונות.
<ענת הרבסט: מה קורה בגלל השינוי הזה, המעבר הזה לגירושין בקבוצות מוחלשות.
<ענת הרבסט: אז בשני העשורים האחרונים חל שינוי בהרכב החברתי של גירושין במדינות מערביות רבות.
<ענת הרבסט: בעבר הגירושין היו שכיחים בקרב קבוצות חזקות, קבוצות דומיננטיות בחברה.
<ענת הרבסט: היום הם שכיחים יותר בקרב קבוצות חלשות יותר, לא רק מבחינה סוציו אקונומית, אלא אני אתן דוגמא, גם חולשה של משאבים אחרים כמו השכלה, ותיכף תראו את זה בנתונים.
<ענת הרבסט: לשלישון התחתון מבחינת הכנסות יש סיכון גבוה יותר לגירושין מזוגות משלישון אמצעי-גבוה.
<ענת הרבסט: מה שאנחנו יכולים לראות באמת, שזוגות משכילים יותר מתגרשים פחות.
<ענת הרבסט: אתם רואים כאן בצד שמאל את השלישון העליון ואת שיעור הגירושין בתוכו.
<ענת הרבסט: שיעור הגירושין בשלישון העליון הוא יותר נמוך מאשר בשלישון אמצעי ושלישון תחתון.
<ענת הרבסט: מה שקורה, התהליך הזה בעצם מרושש עוד יותר את הזוגות שהם גם ככה חלשים.
<ענת הרבסט: זאת אומרת כשהמשפחה מתפרקת אז יש פחות יכולת להעביר משאבים כלכליים, אז בעצם אלה משפחות שהולכות ונעשות יותר חלשות מבחינה כלכלית וזה מגביר את אי השוויון בחברה בכלל.
<ענת הרבסט: גם כאן רואים שהזוגות שמתגרשים יותר, זה אלה שמשכילים פחות.
<ענת הרבסט: אם תסתכלו על הצד הכי שמאלי, הומוגמיה אקדמית.
<ענת הרבסט: מה זה הומוגמיה – זה דמיון.
<ענת הרבסט: שני בני הזוג משכילים, מתגרשים פחות.
<ענת הרבסט: אתם רואים שהגרף הוא יותר נמוך.
<ענת הרבסט: אנחנו מסתכלים כאן על מה שכתוב.
<ענת הרבסט: הנשים בצבע כחול לשם שינוי, הגברים בצבע צהוב.
<ענת הרבסט: אתם יכולים לראות בשנת 2012 – שעות עבודת בית ועבודת הטיפול – אמרתי קודם שהזוגות הישראלים מאד לא שוויוניים בחלוקת עבודה - אני מדברת במצב של נישואין – בחלוקת עבודות הבית וגם בטיפול בילדים.
<ענת הרבסט: אתן יכולות לראות שסך הכל – ואלה אגב נתונים מארגון לוקסמבורג אינקום סטנדי, שגם ישראל שולחת להם נתונים.
<ענת הרבסט: אם תסתכלו על העמודה הימנית ביותר, מי שעושה את מרבית שעות העבודה בשכר ושלא בשכר, זה נשים – הצבע הכחול – 76%, לעומת 64% אצל גברים.
<ענת הרבסט: סך הכל שעות עבודה שמוקדשות לטיפול ועבודות בית, כמובן שאצל נשים זה למעלה מכפול.
<ענת הרבסט: סליחה, זה מספר שעות.
<ענת הרבסט: 50 שעות בשבוע לעומת 21 שעות אצל גברים.
<ענת הרבסט: 50 שעות אצל נשים, 21 אצל גברים.
<ענת הרבסט: מה קורה בשיעור העוני אצל ילדים.
<ענת הרבסט: ילדים בישראל עניים הרבה יותר.
<ענת הרבסט: כלל הילדים בישראל.
<ענת הרבסט: שיעור העוני שלהם מגרד את ה-30%, בעוד שבארגון ה-OECD שיעור העוני הממוצע עומד על 19%.
<ענת הרבסט: ומה קורה עם משפחות חד הוריות, שבראש 91% מהן עומדות נשים – אלה משפחות שנמצאות בעוני מתמשך.
<ענת הרבסט: בין השנים 1999 ל-2015, זאת אחת הקבוצות העניות ביותר שיש ורואים את זה.
<ענת הרבסט: הצבע התכלת נמצא גבוה יותר מכל הקבוצות מלבד הקשישים.
<ענת הרבסט: זאת אומרת זאת הקבוצה שנמצאת בעוני מתמשך ביחס לשאר הקבוצות בחברה הישראלית.
עאידה תומא סלימאן: כדאי רק להזכיר שבתוך האוכלוסייה הערבית הסטטיסטיקה על העוני של ילדים זה מגיע ל-60%.
<ענת הרבסט: היא הרבה יותר גבוהה.
<ענת הרבסט: נכון, נכון.
<ענת הרבסט: לקחתי כאן ממוצע כללי בגלל חוסר הזמן.
<ענת הרבסט: מה קורה עם תשלומי מזונות דרך המוסד לביטוח לאומי, כאשר החייב במזונות לא משלם.
<ענת הרבסט: אפשר לראות, הנתון הזה מראה כמה נתוני מזונות שנפסקים על ידי בתי משפט בישראל הם נמוכים, כי בשנת 2015 – זה נתונים של המוסד לביטוח לאומי, לא נתונים שלנו, התשלום הממוצע לכלל המקבלות מזונות מטעם המוסד לביטוח לאומי היה 1,927 שקלים לחודש.
<ענת הרבסט: כלומר כ-21% מהשכר הממוצע במשק.
<ענת הרבסט: אבל אלה שלא מקבלות לפי התקנות של המזונות, אלא מקבלות לפי פסק דין, קיבלו אפילו שיעור נמוך מזה – 1,878 שקלים.
<ענת הרבסט: כי מה עושה חוק המזונות הבטחת תשלום?
<ענת הרבסט: כאשר החייב במזונות לא עומד בתשלום מזונותיו, משלמים לתובעת מביטוח לאומי את הסכום הנמוך מבין השניים.
<ענת הרבסט: זאת אומרת לוקחים את המאזניים ורואים מה יותר נמוך – פסק הדין של מזונות או תקנות חוק המזונות הבטחת תשלום.
<ענת הרבסט: ואז אפשר לראות שכמה שהתקנות נמוכות, פסקי הדין של המזונות עוד נמוכים יותר.
<ענת הרבסט: זאת אומרת רק 20% מהשכר הממוצע במשק.
<ענת הרבסט: אלה נתוני המוסד לביטוח לאומי.
<ענת הרבסט: וכמובן אלה נתוני מרכז אדווה.
<ענת הרבסט: פערי השכר לחודש בין נשים לגברים הם יחסית מאד גבוהים.
<ענת הרבסט: עדיין אנחנו חושבים שהיה שינוי, אבל אפשר לראות כאן, הגרף מאד לא השתנה.
<ענת הרבסט: אני עומדת לסיים.
<ענת הרבסט: שיעור העוני בקרב משפחות חד הוריות גבוה יותר מאשר בכלל המשפחות – 30%.
<ענת הרבסט: זה שיעור עוני עצום.
<ענת הרבסט: אתם מבינים שהממוצע של ה-OECD הוא 19% - אז זה עצום.
<ענת הרבסט: לסיכום.
<ענת הרבסט: העלייה בגירושין בעשורים האחרונים לא הייתה אחידה בכלל החברה הישראלית, היא בעיקר בקרב הקבוצות המוחלשות שמגיעות לגירושין ממילא ממקום חברתי מוחלש יותר.
<ענת הרבסט: הגירושין מדלדלים עוד יותר את משאבי שני בני הזוג.
<ענת הרבסט: נתונים נכונים לשנת 2014 - זה מחקר בעבודה עכשיו על ישראל - מעלים כי לגירושין השלכות שליליות על מעמדן הכלכלי של אימהות לילדים, הוא הרבה יותר גבוה מאשר על אבות וילדים.
<ענת הרבסט: זאת אומרת שיעור הסיכון לעוני הוא הרבה יותר גבוה אצל אימהות וילדים.
<ענת הרבסט: ראינו קודם, במשקי בית זוגיים, נשים נושאות במרבית עבודת הטיפול, יותר מפי 2 מבני הזוג שלהן.
<ענת הרבסט: מבחינת השעות ראיתם – 50 שעות לעומת 21 שעות.
<ענת הרבסט: מה שאנחנו גורסות מתוך העבודות שלנו, שהתפרסמו בכתבי עת – אחת בכתב עת גרמני, אחת בכתב עת שוודי – ששינויי מדיניות באשר למזונות ילדים צריכים להתחיל לאחר שוויון בין בני הזוג בתוך המשפחה, עוד לפני הגירושין, אחרת יגדל הסיכוי להפקרת ילדי הגירושין לעוני.
<ענת הרבסט: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנתת סקירה מאד מקיפה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לפרופסור רות הלפרין-קדרי, ראשת מרכז רקמן, אוניברסיטת בר אילן.
עאידה תומא סלימאן: בבקש.
עאידה תומא סלימאן: ה
<רות הלפרין-קדרי: תודה רבה.
<רות הלפרין-קדרי: אני מברכת את ראשת הוועדה, חברת הכנסת תומא סלימאן על כך שהיא לוקחת אחריות ובאמת מובילה את הדיון בנושא הכל כך אקוטי הזה קדימה.
<רות הלפרין-קדרי: אני חושבת שחשוב מאד שנזכור שבעצם אנחנו מדברות ומדברים כאן על עתיד כל ילדינו.
<רות הלפרין-קדרי: נתוני הגירושין, כמו שאנחנו ראינו, נמצאים בעלייה וחלק ניכר מהילדים היום יגדלו לתוך קונטקסט של משפחות פרודות; והשאלה הזו של התמיכה הכלכלית בילדים והשאלה של רווחתם הכלכלית והשפעת הגירושין עליהם, היא שאלה שבאמת צריכה לעמוד בראש סדר היום הציבורי והיא לא זוכה למספיק תשומת לב.
<רות הלפרין-קדרי: באותו הקשר אני חושבת שחשוב שאנחנו נדבר בצורה קונקרטית על ההצעות שעומדות על הפרק.
<רות הלפרין-קדרי: אנחנו שמענו ששרת המשפטים החליטה לזנוח את הרעיון שבעינינו היה מאד מאד חשוב ונכון, של יצירת סינכרוניזציה ותיאום מלא בין המלצות ועדת שניט, שדיברו על השאלה של החזקת ילדים, משמורת ילדים, אחריות הורים.
<רות הלפרין-קדרי: הדילמה האם להותיר את חזקת הגיל הרך, להוריד אותה או לבטל אותה לחלוטין, מול המלצות ועדת שיפמן שעוסקות במזונות ילדים.
<רות הלפרין-קדרי: הקשר הוא הרי בלתי ניתן להפרדה בעינינו.
<רות הלפרין-קדרי: הוועדות האלה, כמו שכולנו יודעים, לא דיברו ביניהן לאורך כל שנות פעילותן וזה מחדל מזעזע, ובהחלט היה מקום ליצור עכשיו באמת עבודת תיאום וסנכרון מלא וחבל ששרת המשפטים זנחה זאת.
<רות הלפרין-קדרי: במקום זאת אנחנו מבינים שבאמת יש כוונה לתרגם את המלצות ועדת שיפמן לעשייה להצעת חוק ממשלתית וזה מאד מאד חשוב וזה מאד נכון.
<רות הלפרין-קדרי: כי בשטח, כמו שחלק ניכר מאיתנו, שמכירים את הפרקטיקה, אנחנו יודעים היטב שמתרחש בלגן נוראי, כאוס.
<רות הלפרין-קדרי: שופטים, שופטות, חלקם פוסקים כבר כאילו שהחוק השתנה.
<רות הלפרין-קדרי: ומאד מאד חשוב שתצא הנחיה מדויקת וברורה, אבל השאלה היא מה באמת תהיה אותה הנחיה ומה החוק יאמר.
<רות הלפרין-קדרי: על הנחות המפתח של ועדת שיפמן אנחנו סומכות את ידינו באופן מלא.
<רות הלפרין-קדרי: הגיעה העת לעזוב את ההסדר המפוצל הזה, שילדה מוסלמית זכאית לסכום מזונות שונה מילד יהודי וכן הלאה.
<רות הלפרין-קדרי: זה הרי אבסורד מוחלט.
<רות הלפרין-קדרי: מקובל עלינו גם שהנטל צריך להתחלק בין שני ההורים.
<רות הלפרין-קדרי: לטענתנו כבר היום הוא מתחלק בין שני ההורים באופן שוויוני, הגון והוגן, וכך גם צריך להמשיך להיות, בהתאם ליכולת הכלכלית שלהם, להכנסות הפנויות שלהם; וגם בהתאם לזמן הטיפול וגם מעבר לזמן הטיפול, בהתאם להשקעה היחסית של כל אחד מן ההורים ביחס לילדים.
<רות הלפרין-קדרי: אז נקודות המוצא האלה מקובלות עלינו וההערות שלנו, ואני מאד שמחה שיש פה באמת נציגים של משרד המשפטים, ההערות שלנו נוגעות כבר לגופם של המספרים עצמם ולגופם של התרגום של נקודות המוצא האלה לכללים מפורטים.
<רות הלפרין-קדרי: בראש ובראשונה המספרים.
<רות הלפרין-קדרי: הייתה פה ועדה, שכמו שאמרתי, דנה בגורל עתיד כל ילדינו, שלצורך גיבוש המספרים, אני אגיד עוד איזה משפט מקדים אחד.
<רות הלפרין-קדרי: הוועדה לקחה את השיטה שאומרת – אנחנו לא גוזרים את סכום המזונות שכל ילד או ילדה זכאים להם מההכנסה של ההורה שחייב במזונות.
<רות הלפרין-קדרי: יש מדינות שעושות את זה כך – לילד אחד זה 20% מההכנסה, לשני ילדים זה 30% מההכנסה.
<רות הלפרין-קדרי: לא זה מה שאנחנו עושים.
<רות הלפרין-קדרי: אנחנו לוקחים איזו שהיא טבלה שממנה אנחנו יוצאים.
<רות הלפרין-קדרי: על הטבלה הזאת אפשר לשים את הכותרת של כמה עולה לגדל ילד בישראל.
<רות הלפרין-קדרי: והטבלה הזאת גם תשתנה בהתאם לאחוזון של כל משפחה ומשפחה על פי ההכנסה המשותפת לשני ההורים.
<רות הלפרין-קדרי: את הטבלה הזאת, של כמה עולה לגדל ילד בישראל קבע פרופסור גרונר, שהיה חבר בוועדה עצמו.
<רות הלפרין-קדרי: לא חוות דעת חיצונית, אלא חבר בוועדה עצמו.
<רות הלפרין-קדרי: חוות דעת אחת בלבד, בלי שום חוות דעת משווה.
<רות הלפרין-קדרי: פשוט להסתכל על המספרים של השורות התחתונות בוועדה הזאת.
<רות הלפרין-קדרי: היא מתחילה מ-500 שקלים.
<רות הלפרין-קדרי: זה הרי לא יעלה על הדעת.
<רות הלפרין-קדרי: גם כאשר להורים אין הכנסה, איך אפשר להגיד שילד בישראל יכול להתקיים מ-500 שקלים לחודש?
<רות הלפרין-קדרי: נסתכל על הממוצעים, על כאשר נגיד שני ההורים משתכרים משהו חציוני – האב והאם משתכרים משהו חציוני ונשווה את זה לסכומים שנפסקים היום, כשכבר היום אנחנו יודעים שהסכומים שנפסקים הם נמוכים עוד יותר מאשר כאשר ההמלצות של הוועדה התפרסמו.
<רות הלפרין-קדרי: כי שופטים, אם קודם לכן לקחו נגיד 1,300 שקלים בתור נקודת מוצא ועל זה הוסיפו עוד מחצית ממדור, כל מיני דברים שאנחנו קוראים להם מחציות, היום ה-1,300 שקלים האלה במקרים רבים הם כבר התקרה.
<רות הלפרין-קדרי: ועדיין הסכומים שבטבלה הזאת הם סכומים שהם נמוכים במידה מאד מאד משמעותית ממה שנפסק היום.
<רות הלפרין-קדרי: יש נתונים אחרים.
<רות הלפרין-קדרי: הלמ"ס – גוף ממשלתי שמפיק נתונים בהסתמך על סקרי הוצאות משפחה ועל הסקר החברתי, הלמ"ס הפיק נתונים שמאפשרים לנו לגזור ולראות באמת הוצאות גידול ילדים לפי פלחי אוכלוסייה שונים ובמחוזות שונים בישראל.
<רות הלפרין-קדרי: אם אנחנו משווים שם את הממוצע הזה של הלמ"ס לממוצע שבטבלה של ועדת שיפמן, אנחנו רואים פער של 1,000 שקלים.
<רות הלפרין-קדרי: זה לא יתכן.
<רות הלפרין-קדרי: אי אפשר להמשיך עם הצעת חוקת ממשלתית כזאת, כאשר ברור שהמספרים מעוותים לחלוטין.
<רות הלפרין-קדרי: אני אגיד עוד מילה.
<רות הלפרין-קדרי: לצערנו הרב ד"ר רות זפרני, שהייתה חברה בוועדה, נצבר ממנה להגיע היום.
<רות הלפרין-קדרי: היא רצתה להשתתף בדיון, אבל היא פשוט חולה.
<רות הלפרין-קדרי: מאד מאד חשוב להיות ערים לכך והיא תאמר את זה בעצמה, היא גם תציג נייר עמדה לוועדה, שבתור חברי ועדה היו כמה וכמה חברים בוועדה שחלקו על המספרים כבר אז והובטח להם במפורש שהמספרים לא ייכנסו להצעת החוק עצמה והמספרים ייפתחו מחדש וייבחנו מחדש.
<רות הלפרין-קדרי: כך שמה שעומד לנגד עינינו זה לא מה שחלק מחברי הוועדה חתמו עליו.
<רות הלפרין-קדרי: בנוסף לזה, יש לנו עוד הערות מאד מאד עקרוניות על נקודת המוצא שהדו"ח יוצא ממנה, של שיתוף פעולה מלא בין ההורים, במיוחד כאשר הילדים נמצאים במשמורת משותפת ואז לכאורה לא אמורים להיות מועברים סכומי מזונות מהורה אחד להורה האחר.
<רות הלפרין-קדרי: זוהי נקודת מוצא שמנותקת לחלוטין מהמציאות.
<רות הלפרין-קדרי: לצערנו הרב, בהקשר של משמורת משותפת נפסקים יותר ויותר פסקי משמורת משותפת גם כשההורים נמצאים בקונפליקט גבוה ואין שום אפשרות לשיתוף פעולה.
<רות הלפרין-קדרי: לא יתכן שהילדים בעצם יוותרו בלי לדעת מי אחראי להוצאות היומיומיות, שהן לא נכנסות באותם 1,000-1,500 שקלים או שבכלל לא נפסקות במצב הזה של משמורת משותפת.
<רות הלפרין-קדרי: אנחנו חולקות על ההפחתה הדרסטית של חמש לינות על פני שבועיים, הפחתה דרסטית של 35%.
<רות הלפרין-קדרי: אנחנו סבורות שהפחתה צריכה להיות, אבל צריכה להיות מדורגת, כדי לא לתת תמריץ שלילי להורה שההכנסה שלו גבוהה יותר, לדרוש הסדרי משמורת שבמקרים רבים עלולים להיות מנוגדים לטובת הילד.
<רות הלפרין-קדרי: אנחנו סבורות שההגדרה של יום הורות, שמסתכלת רק על סוף שעות הלימודים ועד שמונה בבוקר של היום שלמחרת, גם היא מנותקת מהמציאות והיא מופרכת וחייבים לתקן אותה.
<רות הלפרין-קדרי: יש לנו כמה הצעות קונקרטיות לשיפור, אנחנו העברנו את חלקן למשרד המשפטים ואנחנו מאד מאד מקוות שבאמת משרד המשפטים ושרת המשפטים ייקחו פה אחריות ויעשו פה עבודת עומק נכונה, כולל עד כמה שאפשר גם הסנכרון עם ההמלצות הצפויות של ועדת שניט.
<רות הלפרין-קדרי: ושוב, המהלך עצמו הוא מהלך מבורך ונכון וראוי, אבל הוא צריך להיעשות בצורה באמת באמת מעוגנת מציאות, מעוגנת בנתונים.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה פרופסור.
עאידה תומא סלימאן: אני תיכף אתן לנציגת משרד המשפטים, אבל קודם אני רוצה לתת למר דותן ניומן, מעמותת - - -
<קריאה: דותן בכניסה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: בכניסה, אז אולי באמת ניתן לעורכת דין מוריה כהן-בקשי, ממונת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.
עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר להתייחס מה בכוונת
עאידה תומא סלימאן: כם להוביל, איך ילך התהליך.
<מוריה כהן בקשי: קודם כל אני מתנצלת מראש שאני אצטרך לצאת קצת מוקדם, אבל נשאר כאן עורך הדין אורי שלומאי, והוא יקשיב לדברים.