GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק לקס: הטלפונים שלי, הפקס שלי, הסלולר שלי, הכל חשוף בפני כולם.
<יצחק לקס: אנא, עשו זאת.
<יצחק לקס: עשו זאת.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, אדוני, אדוני, חכה שנייה - - -
<קריאה: איפה חשוף?
<יצחק לקס: אולי אפשר עוד דבר אחד?
<יצחק לקס: בהמשך לדברים שלך ובהמשך לדברים של ד"ר ביטון במילה אחת?
עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה להגיד דבר אחד - - -
<יצחק לקס: אפשר?
<יצחק לקס: ד"ר ביטון העלתה פה איזשהו רעיון שאני חושב שנכון לתת עליו את הדעת, כיוון שיש פה סוג שונה, שאני חושב שהמחוקק לא נתן את דעתו עליו גם כן, של מערכת יחסים בין - - -
עאידה תומא סלימאן: אני כבר שואלת שלוש פעמים על אותו דבר - - -
<יצחק לקס: לא, אני עניתי את זה.
<יצחק לקס: אני רק לוקח את זה עוד צעד אחד קדימה, כבודה, עוד צעד אחד קדימה.
<יצחק לקס: מעבר לאמירות של הדירקטוריון ומעבר להודעה, אני חושב שנכון אולי יהיה, שוב, בהתייעצות גם עם האקדמיה, לנסות ולנסח תקנון ייחודי, כי הוא לא קיים היום באף חברה, של אותם גופים שהם נותנים שירות ללקוחות שבויים, ללקוחות שאין להם אלטרנטיבות אחרות.
<יצחק לקס: אני מאוד מאוד אשמח לשתף פעולה עם האקדמיה לנסות ולבנות תקנון שכזה, כי אני חושב שנכון שיהיה דבר שכזה.
עאידה תומא סלימאן: אדוני, אוקיי.
<קריאה: אני חושבת - - -
עאידה תומא סלימאן: שנייה, לא, אף אחד לא יחשוב ואף אחד לא ידבר.
עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד, שלוש פעמים פניתי אליך עכשיו בדיון וביקשתי ואמרתי, אתה לא שמת לב שמדובר פה על מערכת אחרת?
עאידה תומא סלימאן: ולמה לא מפרידים?
עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת, לא ענית.
<יצחק לקס: סליחה, הקראתי את החלטת הדירקטוריון - - -
עאידה תומא סלימאן: ובסוף הגעת למסקנה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שהגעת למסקנה הזו ואני אתייחס לזה בסיכום שלי.
<יצחק לקס: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: וזה לא רק אם האקדמיה תעשה, תיכף תשמעו בדיוק איך זה הולך להיות.
<יצחק לקס: כבודה, אני רוצה עוד מילה אחת - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, לא קיבלנו תשובה - - -
<יצחק לקס: מילה אחת - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא אצטרך לשאול את השאלות ארבע פעמים כדי לקבל תשובה.
עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי פה תלונה מאוד ספציפית, מאוד מיוחדת בעניין של סניף שלכם.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם אתה תוכל להתייחס עכשיו לזה.
עאידה תומא סלימאן: אם תוכל, זה יהיה מצוין.
עאידה תומא סלימאן: אם לא תוכל, אני רוצה התייחסות רשמית של עמידר כתובה בעניין הזה.
<יצחק לקס: בסדר גמור.
עאידה תומא סלימאן: יש לך אפשרות עכשיו לענות?
<יצחק לקס: תגיע התייחסות כתובה ומסודרת ליושבת ראש הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: ואני פונה לכלל הנשים גם כן, זה אכן נכון, אנחנו לא יכולים לבוא בטענות שלא מטפלים במקרים אם לא רשומות תלונות.
עאידה תומא סלימאן: אם הן לא מתלוננות, אי אפשר להגיד שהם לא מטפלים.
עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת לכן, יש תלונות?
עאידה תומא סלימאן: תציפו את החברה בתלונות האלה.
<יצחק לקס: לגמרי.
עאידה תומא סלימאן: ואני רוצה לעקוב ולראות איך החברה תתמודד עם זה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אי אפשר, כאילו, תלונות, אם זה לחברה או אם זה למשטרה, ואני יודעת את הקושי בלהגיש תלונה, אבל בכל זאת, אם הן לא מתלוננות, אי אפשר לבוא אחר כך ולהגיד, הם לא מטפלים, הם לא יטפלו.
<קריאה: צריך בתוך מנגנון שיהיה את המרכז לנפגעות תקיפה ואז יותר קל לנשים גם.
<קריאה: זאת אומרת, שזה לא יהיה רק בתוך עמידר.
<קריאה: למשל, זה רעיון יפה, צריכים לחשוב על משהו יצירתי.
<קריאה: זה חלק מנייר עמדה, שלא נתנו לי לדבר בעצם.
עאידה תומא סלימאן: רחל אלרואי, מנהלת אגף נכסים בעמיגור, איפה את, גבירתי?
<רחל אלרואי: אני פה.
עאידה תומא סלימאן: אם אפשר להתקרב.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת בטח מאוד נינוחה מזה ששם החברה לא הוזכר, אבל כפי שאמרה גם ד"ר יפעת ביטון בהתחלה, התלונות הן גם על חברות אחרות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין מה התהליך שנמצא בתוך החברה, מה הנהלים, איך אתם מטפלים במקרים כאלה.
<רחל אלרואי: ראשית, לנו היו מספר מועט של מקרים שפנו אלינו.
<רחל אלרואי: ההנחיה שלנו חד משמעית, כאשר יש דיירת שמתלוננת, אנחנו קודם כל מנחים, כשיש דיירת שמתלוננת נגד הטרדה מינית, הדבר הראשון שאנחנו מנחים זה להתלונן במשטרה.
<רחל אלרואי: זה הדבר הראשון שאנחנו מנחים את הדיירת.
<רחל אלרואי: זאת החלטת הנהלה שלנו, שמי שנפגעת או מתלוננת נגד הטרדה מינית מצד רכזי השטח שלנו, דבר ראשון אנחנו מנחים אותם ללכת להתלונן במשטרה.
<רחל אלרואי: היה לנו מקרה לפני חודשיים, שדיירת התלוננה - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, כשאת אומרת 'אנחנו' - - -
<רחל אלרואי: הנהלת החברה - - -
עאידה תומא סלימאן: מי הכתובת אצלכם שברור לדיירות שהן יכולות לפנות אליה?
<רחל אלרואי: הכתובת היא הנהלת החברה.
<רחל אלרואי: הפורומים מכירים את מנכ"ל החברה שלנו, פונים אליו ישירות, פונים למנהלי הסניפים שלנו, וההנחיה היא חד משמעית - - -
עאידה תומא סלימאן: איך הדיירות יודעות על המדיניות שלכם בנושא הזה?
<רחל אלרואי: אנחנו ערכנו קודם כל השתלמויות לכל עובדי החברה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אני מדברת על הדיירות.
<רחל אלרואי: אנחנו קודם כל, אני אומרת, ערכנו השתלמויות לכל עובדי החברה בנושא של ההטרדה המינית.
<רחל אלרואי: אנחנו עומדים לפרסם בכל סניף וסניף תקנון - - -
עאידה תומא סלימאן: 'עומדים ל-'.
<רחל אלרואי: עומדים לפרסם תקנון - - -
עאידה תומא סלימאן: טוב שיש ועדות.
<רחל אלרואי: למה זה קשור לוועדה?
<רחל אלרואי: אני אומרת, אם יש הנחיה, ותראי, הדיירות, סך הכל הדיירות של הדיור הציבורי, יש להן לאן לפנות והן יודעות לאן לפנות.
<רחל אלרואי: ברגע שהן פונות - - -
עאידה תומא סלימאן: את ישבת בישיבה הזאת ושמעת את הנשים, לא?
<קריאה: לאן יש להן לפנות?
עאידה תומא סלימאן: למה צריך להיות ברור להן לאן פונים בדבר כזה?
<קריאה: על מה, נשים שאין להן קול, יש להן לאן לפנות?
<רחל אלרואי: קודם כל, יש לנו בהנהלת החברה ממונה להטרדות מיניות, אבל זה לעובדי החברה.
<רחל אלרואי: אנחנו היום, ההנחיה היא חד משמעית, דיירת שמתלוננת שרכז שכונה הטריד אותה, ההנחיה היא חד משמעית שהיא תפנה למשטרה.
<רחל אלרואי: המשטרה היא הכתובת לטפל בתלונה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא פוטר אתכם מהאחריות גם כן על הטרדות מסוג זה וזה לא בא במקום האחריות של המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: לדיירת יש את האופציה להשתמש גם בתלונה למשטרה, אבל גם למנגנון שאמור להיות קיים כדי לפנות אליכם ישירות, כי הוא עובד שלכם, ויש לכם אחריות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא, "תלכי למשטרה" ופטרנו.
<רחל אלרואי: לא, לא, כמובן שהיא פונה אלינו קודם.
<רחל אלרואי: אנחנו לא אומרים לה ללכת למשטרה, היא פונה אלינו.
<רחל אלרואי: יש לה את מנהל הסניף והיא פונה אלינו.
עאידה תומא סלימאן: אז מה אתם עושים - - -
<קריאה: איך הן יודעות - - -
עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, תאמינו לי, אני יודעת לשאול את השאלות, חכו שנייה.
עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים בתוך החברה, לאחר שקיבלתם את התלונה?
עאידה תומא סלימאן: מי מטפל בזה?
<רחל אלרואי: אז אני חוזרת ואני אומרת, יש לנו את האחראית על הטרדות מיניות, התלונה מגיעה אליה, והיא ישר מנחה את הדיירת להתלונן במשטרה.
<קריאה: למה היא לא פה עכשיו בשביל לשמוע את הבנות האלה מדברות?
<רחל אלרואי: שנייה.
<קריאה: יש לכם תלונות כאלה?
<קריאה: אבל למה היא לא באה לשמוע את הבנות?
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אני מנסה להבין משהו ואתן מפריעות עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: לאחר שהיא מפנה אותה למשטרה, מה קורה?
<רחל אלרואי: לא נכון.
<רחל אלרואי: אנחנו קודם כל קוראים לבירור לרכז השטח, מעלים בפניו את הטענות של הדיירת הזאת, ובאיזשהו שלב אני חושבת שהטיפול צריך להיות במשטרה, כי זה מילה שלו נגד מילה שלה.
עאידה תומא סלימאן: אתם בעצם לא עושים תהליך של - - -
<רחל אלרואי: העשייה היחידה שלנו, שאנחנו עשינו השתלמויות לכל רכזי - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אני לא שואלת על השתלמויות.
עאידה תומא סלימאן: אני נתתי לך, גבירתי, להשיב לי.
<רחל אלרואי: מה את מציעה?
<רחל אלרואי: תגידי לי את, מה את מציעה לנו לעשות?
עאידה תומא סלימאן: אז שנייה, את תיכף תשמעי.
<רחל אלרואי: כן, אני רוצה לשמוע.
עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לשמוע, האם לאחר שאתם מפנים אותה למשטרה, יש תהליך גם פנימי שמחויב לפי החוק.
עאידה תומא סלימאן: אז הבנתי שהתהליך הוא לא ברור, ובעצם אתם רוצים - - -
<רחל אלרואי: איזה תהליך פנימי?
<רחל אלרואי: איזה תהליך פנימי אני יכולה לבצע?
<קריאה: לוודא שהזכויות שלה לא נפגעות.
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, תקשיבי, זה מה שאני מנסה, זה לא העניין, אני עכשיו לא יוצאת נגדך אישית.
<רחל אלרואי: לא, אני מבינה שאת לא יוצאת נגדי.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על חברה שיש לה אחריות.
עאידה תומא סלימאן: ולפי החוק - - -
<רחל אלרואי: ואנחנו לוקחים את האחריות עלינו.
<קריאה: זה לא נשמע ככה.
<רחל אלרואי: זה נשמע ועוד איך ככה.
<קריאה: מחובתך להגיש עם הדיירת תלונה ביחד במשטרה.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, לא, לא, לא, אז אתם רואים, זה לא יכול - - -
<קריאה: את צריכה להיכנס ולפקח ולוודא שזה לא קורה.
<קריאה: העניין הוא אחרי שהולכים למשטרה צריך לפקח עליהם.
<קריאה: זה המנגנון שצריך לפתח.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, תשמעו, תשמעו - - -
<רחל אלרואי: אף דיירת, קודם כל, לא היו לנו מקרים רבים כאלה בעמיגור, ואני שמחה על כך - - -
<קריאה: שאתם יודעים.
<רחל אלרואי: זה מה שידוע לנו.
<רחל אלרואי: אנחנו באמת מעבירים את עובדי השטח שלנו סדרת השתלמויות בנושא של הטרדות מיניות.
<רחל אלרואי: ואמרתי, במקרה האחד שהיה לנו לפני מספר חודשים, הפנינו את הדיירת למשטרה.
<רחל אלרואי: אני חושבת - - -
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת להבהיר משהו, כבר אמרתי את זה מאה אלף פעמים בשנה הזו שאני יושבת ראש הוועדה, ואולי ב-25 השנים שטיפלתי בנושא של אלימות ואלימות מינית במיוחד,אין גוף, אין ארגון שאין בו הטרדות מיניות.
עאידה תומא סלימאן: כאשר ארגון בא ואומר לי, "הייתה לי תלונה אחת", או ארגון שבא ואומר לי, " לא היו לי תלונות" כבר מכירים אותי, השאלה השנייה, תבדקו את עצמכם, כי אין דבר כזה שאין תלונות.
עאידה תומא סלימאן: אין תלונות, אפס תלונות, זה לא אומר אפס הטרדות, דעתנו לא צריכה להיות נוחה עם זה שאין תלונות.
עאידה תומא סלימאן: אין תלונות זה אומר שאין מנגנון ברור לקבל את התלונות ואין מנגנון ברור לטפל בתלונות.
עאידה תומא סלימאן: אז מה שאני מנסה להגיד, שהמנגנון שאתם חושבים שיש לכם הוא בעצם לא מנגנון והוא לא ממלא את כל הוראות החוק.
עאידה תומא סלימאן: \
עאידה תומא סלימאן: אני אתייחס בסיכום מה כן אתם אמורים לעשות.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו, זה שיש - - -
<רחל אלרואי: יש לי שאלה אליך, כמו שיש מנגנון - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, זה לא הולך ככה.
<רחל אלרואי: כשדיירת מתלוננת שיש לה פיצוץ בצנרת והיא יודעת לאן לפנות, או שיש לה, היא רוצה להתקין דוד שמש - - -
עאידה תומא סלימאן: כי זה לא פיצוץ בצנרת.
<רחל אלרואי: אבל יש לה כתובת.
<רחל אלרואי: יש לה כתובת.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה?
עאידה תומא סלימאן: זה מקומם אותי.
<קריאה: גוף של אישה זה לא צנרת.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אתן מוכנות להקשיב?
<רחל אלרואי: לא, אבל יש לה כתובת.
עאידה תומא סלימאן: לא, תקשיבי לי עכשיו.
<קריאה: אין כתובת בעמידר לאף אחד.
עאידה תומא סלימאן: אתן יודעות מה?
עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה תוך שנה שאני משתמשת בפטיש הזה.
עאידה תומא סלימאן: זה מקומם לחשוב שהטרדה מינית וניצול מיני וניצול של מרות ושל - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הסברנו מה זה להיות - - -
<רחל אלרואי: אנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, את תקשיבי לי עכשיו.
<רחל אלרואי: אני מקשיבה לך.
עאידה תומא סלימאן: לא לקטוע אותי.
<רחל אלרואי: בסדר.
עאידה תומא סלימאן: לבוא ולהגיד שזה כמו צינור, כמו פיצוץ - - -
<רחל אלרואי: לא, אני אמרתי שכמו שיש לה, היא יודעת את המהלך - - -
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, גבירתי, זה לא הולך ככה.
<רחל אלרואי: טוב.
<קריאה: מקבלים משכורת על סתם, עמידר.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, אל תגרמו לי, אל תדחפו אותי לפינה הזו שאני צריכה לצעוק, אני לא אוהבת את זה.
עאידה תומא סלימאן: אבל לא יכול להיות שאני אעבור בשקט על זה שאומרים לי שפיצוץ בצנרת הוא - - -
<רחל אלרואי: לא התבטאתי אולי נכון.
<רחל אלרואי: אמרתי שיש לאיפה לפנות.
עאידה תומא סלימאן: לא. לא. לא. לא.
<קריאה: תני ליושבת הראש לדבר.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו את תקשיבי לי.
עאידה תומא סלימאן: את תקשיבי לי ותקשיבי איך את נשמעת, כי כנראה את לא מודעת איך הדברים שלך נקלטו, לא רק באוזניים שלי, וזה לא - - -
<רחל אלרואי: לא, אולי לא אמרתי - - -
עאידה תומא סלימאן: את לא מקשיבה.
<קריאה: ככה הם לא מקשיבים לאף אחד, לאזרחים.
עאידה תומא סלימאן: מה שברור לי עכשיו, שיש עדיין הרבה מה ללמוד באיך להתייחס.
עאידה תומא סלימאן: אם אני, יושבת ראש הוועדה, חברת כנסת, ולא מוכנים להקשיב לי עד שאני משלימה את המשפט, מה עם האנשים האלה, כשהם מגיעים למשרד שלכם?
עאידה תומא סלימאן: איך מתייחסים אליהם, לנשים המוחלשות, שצריכות את השירות, שמרגישות שהחיים שלהם תלויים בזה?
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהן מקבלות יחס אפילו יותר גרוע ולא מקשיבים להן, ועכשיו ניתנה דוגמה, דוגמה טובה מאוד.
עאידה תומא סלימאן: תלמדו ממנה.
עאידה תומא סלימאן: וזה מקומם - - -
<רחל אלרואי: אז - - -
עאידה תומא סלימאן: ולא, סליחה, סיימת את דבריך.
<רחל אלרואי: לא, אני רק רוצה להגיד - - -
עאידה תומא סלימאן: אצלי את לא תמשיכי לדבר.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להמשיך את הדיון.
<רחל אלרואי: אני יכולה רק רגע להתבטא?
<רחל אלרואי: אני קודם כל, אני - - -
עאידה תומא סלימאן: אני נתתי לך להתבטא מספיק, גבירתי.
<רחל אלרואי: רגע, אני רוצה להגיד - - -
עאידה תומא סלימאן: ועוד לא נתתי לך שוב את זכות הדיבור.
עאידה תומא סלימאן: תני לי - - -
<קריאה: מה את לא מבינה?
<קריאה: ככה את מתייחסת לנשים.
<קריאה: ככה עמידר מתייחסת אלינו כשאנחנו הולכים אל המשרדים בכלל.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, תשמעו, אני אמרתי את מה שאמרתי, ואני מבקשת, אני רוצה להמשיך את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: יש נציגים של משרד השיכון והבינוי, אני רוצה לשמוע אותם.
<קריאה: איפה יש פה נציגים?
עאידה תומא סלימאן: ועכשיו תקשיב טוב מאוד, כי אני רוצה לקבל תשובות - - -
<קריאה: לא, זה לא יאומן.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, זה עוד לא קרה בשנה הזו שהוצאתי מישהי או מישהו מתוך החדר.
עאידה תומא סלימאן: זה מנגנון כוחני שאני לא אוהבת להשתמש בו, אבל תאמינו לי, אני יודעת להשתמש בו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אוהבת להישמע כאילו מאיימת, כמו שעושים בהרבה ישיבות, אבל אני רוצה לנהל ישיבה כמו שאני יודעת לנהל ישיבה עם תשובות בסוף ועם סיכום טוב.
עאידה תומא סלימאן: גברת רות מנע, סגנית מנהל המינהל לסיוע בדיור, נמצאת איתנו?
עאידה תומא סלימאן: הועלו כמה שאלות ששייכות אליכם ועוד שאלה שאני הייתי רוצה לשאול.
<קריאה: אוי, אוי, אוי.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, זה לא עוזר, אוקיי?
עאידה תומא סלימאן: עם כל ההבנה שלי, ואתן יודעות ואתן רואות שאני מבינה, אבל אי אפשר ככה.
עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, אנשים שמופיעים בפנינו הם לא הארגון, הם נשלחו לייצג, אז תנו כבוד לכל אדם בהיותו.
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, הועלתה טענה גם בנושא של הילד השלישי, ואני הבנתי בקשר שלי עם החברות המשכנות, שאתם אלה שמחליטים איזו דירה תלך לאיזו אישה.
עאידה תומא סלימאן: ושבשטח, נאמר לי, שהם רק עושים מה שאתם מבקשים מהם.
עאידה תומא סלימאן: אז בואי תבהירי לנו מה המדיניות ואיך אתם גם מפקחים על השירות שניתן בשמכם דרך החברות.
עאידה תומא סלימאן: וגם אם אפשר להתייחס לעניין של הסיוע בשכר דירה והגדלת הסיוע.
<רות מנע: שני נושאים שעלו פה זה הנושא של סיוע בשכר דירה, אני אפתח בו, אנחנו שותפים לדעה וחושבים שסכום הסיוע שאנחנו מאשרים הוא סכום שהוא לא מספק, יש פער גדול בין מה שאנחנו נותנים לבין מה שהזכאים צריכים לקבל ושוכרים דירה.
<קריאה: אי אפשר להשכיר מחסן עם זה.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, לא.
<רות מנע: אנחנו מעלים ומציפים את הסוגיה הזאת בכל הזדמנות, בכל ישיבה עם משרד האוצר.
<רות מנע: פעם אחרונה שזה עלה, ועלה בדגש גדול, זה בוועדת אללוף.
<רות מנע: זו ועדה שהוקמה כדי לבחון את סוגיית העוני.
<רות מנע: בהמלצות של ועדת אללוף זו הייתה אחת ההמלצות של המשרד, שביקשנו ליישם אותה, להגדיל סיוע בשכר דירה.
<רות מנע: לצערי, ההמלצות האלה לא יושמו בסוף בגלל בעיה של תקציב, אבל בדיוני התקציב לשנה הקרובה אנחנו העלינו את הנושא ואני מאוד מאוד מקווה שתהיה לנו בשורה.
<רות מנע: אני לא יכולה להגיד, אבל זה עכשיו בדיונים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, באם זה יתקבל, אז ההגדלה בסיוע לא תהיה קשורה בבקשות לוועדת חריגים?
עאידה תומא סלימאן: זו תהיה הגדלה לרוחב?
<רות מנע: יש מה שנקרא מבחני הכנסה אוטומטיים.
<רות מנע: אם הבן אדם עומד במבחן ההכנסה, או שהוא מתקיים מקצבת קיום, הוא מקבל את הזכאות באופן אוטומטי באמצעות ספק שכר דירה.
<רות מנע: זה הדלפק הראשון שהוא מגיע כדי לקבל סיוע מהמדינה.
<רות מנע: אם הוא עונה על הכללים, הוא לא צריך להגיע לוועדות חריגים.
עאידה תומא סלימאן: זה כולל עניין חישוב המזונות?
<רות מנע: כולל מי שמתקיים מקצבת מזונות.
<רות מנע: מבחינתנו, לצורך סיוע בשכר דירה, קצבת מזונות היא קצבת קיום לכל דבר, כמו קצבת הבטחה.
עאידה תומא סלימאן: קצבת קיום של מי, המזונות?
<רות מנע: שהאישה מקבלת בגין הילדים.
<קריאה: זה לא של האישה, הכסף.
<רות מנע: דקה, אני אשלים.
<רות מנע: זו קצבת קיום, שהיא צריכה לקיים ולכלכל בה את הילדים.
<רות מנע: מבחינתנו זאת קצבת קיום והיא תקבל סיוע בשכר דירה, כמו אישה שמקבלת קצבת קיום אחרת.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, יש הבדל.
עאידה תומא סלימאן: יש הבדל.
עאידה תומא סלימאן: קצבת קיום לאישה זאת קצבת קיום לאישה.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לבוא ולהגיד, קצבת קיום של הילדים תיחשב כקצבת קיום של האישה.
<קריאה: נכון, איפה הילדים?
<רות מנע: לא, אבל היא מקבלת סיוע בשכר דירה.
<קריאה: זה לא לטובתה.
<רות מנע: אם היא לא עובדת, וזו הקצבה היחידה שעומדת לרשותה, אנחנו מכירים בה כקצבת קיום ונותנים לה סיוע בשכר דירה.
<קריאה: אבל בית לא.
<רות מנע: אני אגע בסוגיה של הדירה תיכף.
<רות מנע: אני רק רוצה לדבר על סיוע בשכר דירה.
עאידה תומא סלימאן: אז לעניין הזכאות, למה זה שולל את העניין של הזכאות?
<רות מנע: לדיור ציבורי?
<קריאה: לדיור ציבורי.
<רות מנע: אם אין שאלות לסיוע בשכר דירה, אני אתייחס לנושא של דיור ציבורי.
<רות מנע: שמעתי פה הרבה מאוד פניות, באמת, אני חושבת שהמצוקה היא חותכת - - -
<קריאה: ענקית.
<רות מנע: והיא ענקית והיא גדולה, ומבחינתנו זה לא אג'נדה לבוא ולהגיד שאנחנו מבקשים משפחה עם שלושה ילדים, או שאנחנו מבקשים שתהיה קצבת הבטחת הכנסה ולא קצבת מזונות.
<רות מנע: הקריטריונים שלנו הם נגזרת של משאבים מצומצמים.
<רות מנע: כשהמשאב של הדיור הציבורי הוא דל ומצומצם, אתה חייב כמדינה לחתוך איפה שהוא, ולתת את הזכאות למשפחה עם שלושה ילדים, שמתקיימת מהבטחת הכנסה.
<רות מנע: עכשיו, למה נאמר פה הבטחת הכנסה ולא מזונות?
<רות מנע: אנחנו כבר עם השאלה הזאת הרבה מאוד שנים.
<רות מנע: עשינו את כל הבדיקות האפשרויות מול הביטוח הלאומי.
<רות מנע: ביטוח לאומי אומר לנו, תקשיבו, מי שמקבל הבטחת הכנסה זה מי שעובר אצלנו מבחן תעסוקתי של כושר השתכרות חודש בחודשו.
<רות מנע: כשאתה נותן דיור ציבורי, שהוא משאב דל ומצומצם, ואתה נותן לו דירה שזה forever, אתה לא הולך ובודק את המצב הכלכלי שלו אחרי שהוא נכנס לדיור הציבורי, אז אתה צריך לדעת ולראות שבאמת המשפחה הזאת עברה את מבחן ההשתכרות הסביר שביטוח לאומי בדק, וזה מצב שמבחינתנו הוא מצב מונצח והוא המקרה שצריך לקבל דיור ציבורי.
<רות מנע: בשונה ממזונות, שהם לא עוברים מבחן תעסוקתי.
עאידה תומא סלימאן: אז תעשו מבחן תעסוקתי.
<רות מנע: עשינו.
<רות מנע: דקה, אני אשתף אתכם בכל המהלכים והתהליכים שעשינו.
<רות מנע: אני אשתדל שזה יהיה מהר.
<רות מנע: לפני שנתיים בערך הלכנו לביטוח לאומי, לשירות התעסוקה, אמרנו, יש רשימה של משפחות שמקבלת מזונות, בואו, תשתפו איתנו פעולה, בואו תעשו בשבילם את מבחני התעסוקה, אנחנו נקבל את זה.
<רות מנע: האוזניים לא היו קשובות לעניין הזה, ואנחנו לא יכולנו להתקדם.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת 'האוזניים לא היו קשובות'?
<רות מנע: אנחנו הלכנו להנהלת שירות התעסוקה ואמרנו, בואו תעשו מבחני תעסוקה, הם לא יכולים, הם כן יכולים, זה כן אפשרי, זה לא אפשרי.
<רות מנע: אנחנו עשינו סדרת ישיבות איתם.
<שני רבינוביץ': למה אף אחד לא יודע מזה בכלל?
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שאני יודעת, אתם שייכים למשרדים, לאותה ממשלה, לאותה מדינה, לא? כלומר, אם יש החלטה מדינית, מחייבים את שני המשרדים לעבוד להשגתה.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת 'פנינו'?
עאידה תומא סלימאן: כאילו, העובדים שם לא רוצים לעזור לנו, וזה?
<רות מנע: אנחנו נשמח לכל שיתוף פעולה בעניין הזה, אנחנו לא הצלחנו להוביל את המהלך הזה.
<רות מנע: היו עוד דברים שנאמרו, רוצים שאני אמשיך להתייחס?
<קריאה: המדיניות הזאת שנגזרת ממה שאת אומרת זה בעצם שאותן נשים שמקבלות דיור ציבורי בכלל אין להן סיכוי לשיקום, כי הן תמיד תהיינה סמוכות על שולחנה של המדינה.
<קריאה: זה לא מאפשר להן בכלל להתקדם, כי אסור להן לעבוד ואסור להן להרוויח.
<קריאה: ובכל זאת שולחים אותן לעשות גם ילד שלישי, כדי שהן תקבלנה זכאות.
<רות מנע: ברגע שהיא נכנסה לדיור הציבורי, אין מבחני תעסוקה ואין מבחני הכנסה.
<קריאה: המדינה שלנו צריכה לעזור להן לחשוב לצאת ממעגל העוני.
<קריאה: לעבוד.
<קריאה: להתקדם.
<קריאה: ללמוד.
<קריאה: להן צריך לעזור, להן צריך לתת קורת גג, כמו שלואיז כאן סיפרה שהיא רוצה לצאת מהמקום שהיא נמצאת בו.
<רות מנע: אני מאוד מבינה את הקושי.
<קריאה: אני אמא לשלושה ילדים, והיא התעללה בי באופן אישי.
<קריאה: אני יכולה להגיד דבר אחד, כאישה שפנתה אליכם פעם אחת בחיים שלי - - - אליכם פעם אחת - - - קיבלתי תשובה - - - להזדקק לחסדים שלכם.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אתן לא יודעות מה אתן עושות.
עאידה תומא סלימאן: אין לי את השמות, אין לכן את זכות הדיבור, לא יכולים לרשום פרוטוקול, הכל מתפספס.
<קריאה: נרשמנו.
עאידה תומא סלימאן: הכל מתפספס.
עאידה תומא סלימאן: זה שנרשמתן אצלי זה לא נכנס לפרוטוקול, אנחנו לא יודעים מי מדבר עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים את השמות כדי שנעשה את המעקב.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת שוב, נשארו לנו עשר דקות, עשר דקות כי יש עוד ישיבה, אני מבקשת עכשיו, תעשו את זה כמו שאני מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, איך השם?
<איריס אסרף: איריס אסרף.
עאידה תומא סלימאן: דברי דקה.
<איריס אסרף: רות מנע, אני איריס אסרף.
<איריס אסרף: אחרי כל סיפור במכתב יש דמות, והדמות זו אני.
<איריס אסרף: אני אימא לשלושה ילדים, יש לי את כל הקריטריונים.
<איריס אסרף: אני הייתי במקלט.
<איריס אסרף: הייתי פה בחודש פברואר בוועדה הציבורית עם קורין אלהרר.
<קריאה: אני הייתי איתך.
<איריס אסרף: הייתי במקלט, את זוכרת?
<איריס אסרף: שמונה שבועות.
<קריאה: סיפרת לי שהעכברים אוכלים את - - -
<איריס אסרף: היום אני עם ילד נכה, ואני עם נכות, אני גרה בקומה רביעית, אני עולה חמש קומות ברגל, יש ימים שאני נשארת לבד.
<איריס אסרף: אמרת לי, רות מנע, 'היי איריס, צפון או דרום?
<איריס אסרף: אין לי זמן בשבילך, שמעת?
<איריס אסרף: צפון או דרום?' אמרתי, 'על מה את מדברת?
<איריס אסרף: ' אמרתי, 'צפון'.
<איריס אסרף: מגדל העמק, זרקת אותי עם ילד נכה פה.
<איריס אסרף: הלכתי לראות את הדירה, בשביל שלא תגידו 'היא סירבה'.
<איריס אסרף: כמה הצעות אמרת שסירבתי?
<איריס אסרף: 17 הצעות.
<איריס אסרף: אני לפני חודשיים הייתי תור 22 אחרי 17 שנה שאני בהמתנה.
<איריס אסרף: יש לי ילדה, טוב, אני גם לא רוצה שיראו את הצילום, כי בפעם שעברה הילדה שלי רצתה להתאבד, יש לי שלושה ילדים, אני חד הורית, אני לא עובדת, אני עם נכות, עם ילד נכה, אני עד היום, כן?
<איריס אסרף: אני צריכה לעזוב את הדירה היום, לאן אני אלך?
<איריס אסרף: אף אחד לא משכיר לי דירה, אני בפשיטת רגל, אף אחד לא משכיר לי דירה.
<איריס אסרף: למה את לא מכניסה אותי לבית?
<איריס אסרף: למה?
<איריס אסרף: יש דירה בחולון ליד הבית שלי שהתפנתה.
<קריאה: כי אין לה זמן בשבילך.
<קריאה: יש הרבה דירות סגורות.
<קריאה: יש הרבה דירות סגורות, רות, ואת יודעת את זה.
<איריס אסרף: היה שם רצח לפני חודש.
<איריס אסרף: בדיוק.
<איריס אסרף: חצי שנה דירות סגורות.
<איריס אסרף: למה אתם לא מכניסים אותי?
עאידה תומא סלימאן: עברה דקה, שמענו את התלונה.
<קריאה: ואני פה, ואני לא אשתוק.
<קריאה: מלכה.
<קריאה: אני לא אשתוק לה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת התייחסות.
<רות מנע: א', אני מעולם לא דיברתי - - -
<קריאה: שקרנית.
<רות מנע: איריס, מעולם - - -
<קריאה: ואם השיחה מוקלטת?
<קריאה: הייתי בוועדת חריגים, מה אמרת לי?
<קריאה: 'אני מצטערת שאת במקלט, קחי אלף שקל ממני'.
<קריאה: את חתומה בוועדה שלה, מה.
עאידה תומא סלימאן: איריס, איריס, איריס, סליחה.
<רות מנע: חתומה על ועדה זה בסדר, בטח מכתבים - - -
<קריאה: ועדת חריגים.
<קריאה: איך את יכולה לחתום על בן אדם שהוא במקלט?
<קריאה: איך את יכולה לרצות לקחת את הבית שלי?
<קריאה: עשר שנים אני מתלוננת שליאור, הרכז שטח, מטריד אותי מינית, ואת ורונן אמרתם לי, קחי, בפרצוף שלך, תסתלקי מפה.
<קריאה: לא אגיד שרונן רצה לקום ולהרביץ לי במשרד של ג'קי לוי ואת ישבת רגל על רגל והסתכלת עליי בזלזול כאילו אני איזה סמרטוט.
<קריאה: רות, אני מבטיחה לך דבר אחד – עד יום מותי אני אעשה הפגנה, את ורונן לא תהיו במשרד השיכון.
<קריאה: כי אתם מקור הבעיה - - -
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, גבירתי - - -
<קריאה: עשר שנים אני סובלת.
עאידה תומא סלימאן: מה סליחה?
עאידה תומא סלימאן: אפשר להתפרץ עשר דקות ולהגיד סליחה?
<קריאה: עשר שנים אני סובלת, גברת.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה את הסבל.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני עכשיו סובלת.
עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו סובלת.
<קריאה: שרה, די.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות ככה.
<קריאה: אנשים באים טעונים לפה.
<קריאה: אפשר להבין.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתן באות טעונות ואני יודעת שאתן חיות במצב שהוא קשה, אבל אני התחננתי מתחילת הישיבה הזו, אני רוצה להתקדם עוד מעט.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לעשות ישיבות קיטור ליד המדורה כל יום, אבל ישיבות שיוצאות עם תוצאות קונקרטיות אי אפשר להשיג כל יום.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא יכולה לתת עוד.
עאידה תומא סלימאן: לא. שנייה.
<קריאה: אני רוצה להגיד מילה.
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, גבירתי, אני מבקשת מכן שתכתבו את מה שרציתן להגיד, כל אחת, ואם יש תלונה נגד נציגת ציבור, אני רוצה לטפל בה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שכל אחת שנמצאת, יש לה תלונה ספציפית?
עאידה תומא סלימאן: תכתבו.
עאידה תומא סלימאן: תכתבו את התלונה ותגישו לי ואני אעקוב אישית אחרי זה.
<קריאה: עשר שנים אף אחד לא מקשיב לי.
עאידה תומא סלימאן: תכתבי.
עאידה תומא סלימאן: אל תגידי.
<קריאה: שרה, אנחנו נעשה את זה ונגיש לה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, יש לכן פורום, אתן מאורגנות, יש מי שיעזור לכן בכתיבה, תכתבו את התלונות שלכן עם תאריכים, עם מסמכים ואני אטפל בזה.
<קריאה: יש לנו גם שתי בחורות בחוץ שישנו ברחובות, קרן ויונית.
<קריאה: היא פתחה בזה.
<קריאה: בסדר, רק שתדעו.
<קריאה: לא משנה, זה עדיין - - -
עאידה תומא סלימאן: לא משנה, היא פתחה, אנחנו נעלה את זה שוב.
עאידה תומא סלימאן: אני מסכמת את הדיון הזה.
<קריאה: איך אפשר לסכם דיון כזה קשה?
עאידה תומא סלימאן: תשמעו ואז תדעו איך מסכמים את הדיון הזה, אוקיי?
<עדן אברהם: אני רוצה, בבקשה, להגיד משהו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת, יש דיון שאמור להתחיל.
<עדן אברהם: אין בעיה, ממש עשר שניות אפילו להגיד משהו.
עאידה תומא סלימאן: הרי כל עשר שניות פותחות עוד גל של צעקות.
<עדן אברהם: לא, אני לא התווכחתי עם אף אחד.
<עדן אברהם: אני חיכיתי בסבלנות שהם באמת יקשיבו לי.
עאידה תומא סלימאן: השם?
<עדן אברהם: עדן אברהם.
<עדן אברהם: אני אימא לשישה ילדים.
<עדן אברהם: אני מתנדבת קהילתית, אני עוזרת לשכבות המוחלשות.
<עדן אברהם: אני יצאתי ממעגל האלימות.
<עדן אברהם: לפני כמה חודשים הגרוש שלי איים עליי ברצח, תפסו אותו, הוא ישב בפנים, שוחרר.
<עדן אברהם: הייתי חוטפת מכות.
<עדן אברהם: עובדת סוציאלית הגישה מכתב דחוף להעביר אותי מבאר שבע, קיבלתי סירוב.