GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיר פרץ: לנסות לגבות את אותם מיליארדים רבים, שלצערי הרב, גם כשביטוח לאומי משלם במקום המשתמטים, הוא משלם הרבה פחות מאשר התיקים שנקבעו, מאשר הפסיקות שנקבעו.
עמיר פרץ: אין לי שום סיבה לנסות לחפש מתינות.
עמיר פרץ: גם אם בסופו של דבר יוכיחו לי שבאמת היו כמה גברים, שעל לא עוול בכפם עשו עליהם מניפולציה כזו או אחרת ויתכן ש-.
עמיר פרץ: אבל בסוף, בסוף, בצדק היותר רחב ויותר מקיף, ההגנה על הילד מצדיקה את המהלכים החד משמעיים ולאחר מכן צריך לבדוק האם בשוליים יש באמת גברים מהסוג שאתם מתארים, שיכול להיות שיש להם תופעות כאלה.
עמיר פרץ: אבל גם אתם צריכים להודות שברוב המקרים האישה היא זו שצריכה להיות עם המעמד העודף בחוק.
עמיר פרץ: היא צריכה להיות זו שמקבלת את ההגנה.
עמיר פרץ: אסור שהמסר שלכם יהיה כזה שאם יש מספר משתמטים קטן, הוא יכול לגדול באופן מאד מאד דרמטי.
<יניב מויאל: אז קיבעת את האישה כעקרת בית.
<יניב מויאל: זה מה שאתה רוצה.
עמיר פרץ: ולכן אני מציע לכם לנסות לבוא בדרך אחרת, לא בדרך של לנסות לחשוב שיש סיכוי שהכנסת הזו תפרק את אותם יסודות שהנחנו להגנה על הילד בישראל.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.
<רן חורי: גברתי יושבת הראש, האם ניתן להפנות שאלה לחבר הכנסת עמיר פרץ?
עמיר פרץ: יושבת הראש מחליטה.
עמיר פרץ: תגיד את עמדתך.
<רן חורי: האם ידוע לך כיצד נפסקים מזונות ילדים בישראל ומה היא הבעייתיות בהם?
<רן חורי: האם ידוע לך על מה הדיון כאן היום?
<יניב מויאל: אם היה ידוע לו, הוא לא היה אומר את מה שהוא אמר עכשיו.
<יניב מויאל: נו, זה ברור.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, זה לא מקובל עלי.
עמיר פרץ: אני התייחסתי למה ששמעתי מאחרים ואני אומר לך את עמדותיי העקרוניות ואני אינני נכנס לקונסטרוקציה.
עמיר פרץ: אני נכנס לתוצאה והיא מה שמעניינת אותי.
עמיר פרץ: אני יושב פה מספיק שנים כדי להגיד לך שבסוף מבחן התוצאה הוא שעומד לרשותנו.
<רן חורי: אני אשמח בהזדמנות לידע אותך.
עמיר פרץ: אתה יכול להגיד עכשיו מה שאתה רוצה לומר.
<יניב מויאל: נדבר, נדבר אחר כך.
<רן חורי: זו כרגע ועדה, אני לא רוצה לקחת - - -
<קריאה: האם אפשר להפנות שאלה נוספת?
עאידה תומא סלימאן: לא, שנייה, יש אנשים שעדיין לא קיבלו את זכות הדיבור ואני בכל זאת רוצה ללכת לקראת סיכום.
עאידה תומא סלימאן: גברת זיוה אסייג, עיריית ירושלים, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: מה תפקידך בעירייה?
<זיוה אסייג בנהיון: שמי זיוה, אני מתאמת תכניות לקידום נשים במעמד האישה.
<זיוה אסייג בנהיון: אני באתי דווקא בשני כובעים, כאם חד הורית שגידלה שלושה ילדים, כשהילד הצעיר שלי היה בכיתה א' והבכור שלי היה בן 15.
<זיוה אסייג בנהיון: התגרשנו בצורה הכי מכבדת, כי ראינו את טובת הילדים.
<זיוה אסייג בנהיון: אליך, מדד העוני, איפה הוא נמדד – כי אני לא ילדה שגדלתי בבית של עוני, אבל אני חוויתי את העוני עם שלושה ילדים כאשר קיבלתי את המזונות.
<זיוה אסייג בנהיון: אני הקמתי את ועדת ההיגוי לבדיקת הצרכים הרגשיים ביניהם בעיריית ירושלים, לפני כארבע שנים, כי המשפחות האלה, שלא מגיעות לעורכי הדין או שלא מגיעות להוצאה לפועל, עדיין חוות קשיים שהם לא נמדדים כאן.
<זיוה אסייג בנהיון: מבחינה כלכלית, זה רק חלק מההתמודדות.
<זיוה אסייג בנהיון: אני בתור אם חד הורית חיכיתי שהילד שלי הבכור יגדל, יסיים את הצבא וילך לדרכו, כדי שיוקל לי לגדל עוד שני ילדים אחריו, עם מזונות.
<זיוה אסייג בנהיון: כאשר אני קמתי, ובאמת בצורה שאני לא רציתי להתגרש, אבל מה לעשות, יש עוד צדדים של משפחות שהן לא דומות למה שאתה מכיר.
<זיוה אסייג בנהיון: תודה רבה.
<זיוה אסייג בנהיון: זהו.
עאידה תומא סלימאן: אשר רוכברגר, עמותת נכה הוא לא חצי בן אדם.
<אשר רוכברגר: תודה רבה כבוד יושבת הראש.
<אשר רוכברגר: אני רוצה להתייחס לקבוצה שהיא יחסית לא גדולה בין הגברים הגרושים, זה אנשים שבמהלך החיים או לכתחילה, כשעוד היו בני משפחה, נהיו נכים.
<אשר רוכברגר: מה שקורה היום, קצבת הנכות כידוע היא 2,342 שקלים ובמקרים רבים מזונות נפסקים כשזה בערך בגובה של הקצבה, כאשר בן אדם כזה מקבל מהמדינה, מביטוח לאומי מה שנקרא תוספת תלויים, שהיא רק 937 שקלים, נכון לינואר 2017.
<אשר רוכברגר: זאת אומרת לכתחילה, גם לפי המזונות המינימליסטיים ביותר שבתי המשפט למשפחה פוסקים היום, שזה בערך 1,400 שקלים לחודש, לא כולל מדור, יוצא הבדל של כ-40%-50%.
<אשר רוכברגר: בסופו של דבר, מה שקורה שקצבת נכות ולפעמים יש אנשים שהם זכאים גם לקצבאות תפקודתיות, כמו קצבה לשירותים מיוחדים או קצבת ניידות.
<אשר רוכברגר: בגלל חוב מזונות שבן אדם לא יכול לשלם, כי המדינה היא זו שהכירה בו שיש לו אי כושר השתכרות, הן עלולות להיות מעוקלות בהוצאה לפועל וכתחליף הוא מקבל קצבה להבטחת הכנסה, שכידוע ליחיד היא יותר נמוכה אפילו מהקצבה הזעומה של קצבת נכות.
<אשר רוכברגר: בסופו של דבר, יש פה - - -
עמיר פרץ: על כמה עומדת קצבת הבטחת הכנסה?
<אשר רוכברגר: בסביבות 1,900 שקלים.
<אשר רוכברגר: אז יש פה גם בעיה משפטית, גם בעיה הומניטארית.
<אשר רוכברגר: זה יכול להיות בן אדם עם מחלת ALS, שהוא מרותק לכיסא גלגלים ממונע, ויכולים לשלול לו שירותים מיוחדים.
<אשר רוכברגר: זה יכול להיות בן אדם עיוור.
<אשר רוכברגר: זה יכול להיות מה שנקרא מתמודד עם מחלות נפש.
עמיר פרץ: סליחה רגע, הנכות שאתה מתאר הייתה קיימת בעת הדיון על זה, או שהיא נוצרה לאחר מכן?
<אשר רוכברגר: היא עלולה להתפתח במהלך החיים.
<אשר רוכברגר: אני יכול להעיד על עצמי.
עמיר פרץ: סליחה, אני שואל על נקודת הזמן של הגירושין.
<אשר רוכברגר: גם זמן הגירושין - - -
<אשר רוכברגר: הבנתי אותך, עמיר פרץ.
<אשר רוכברגר: אני אענה לך.
עמיר פרץ: אני רוצה להסביר.
עאידה תומא סלימאן: תן לו להשלים את השאלה.
עמיר פרץ: אני רוצה להבין במדויק, כי הרי יש הבדל בין מישהו שהתגרש והמצב הזה היה לפני בית המשפט או - - -
<אשר רוכברגר: כמובן.
עמיר פרץ: לבין מישהו שזה התרחש עליו אחר כך, כשאז צריך לקחת את זה בחשבון.
<אשר רוכברגר: כמובן, אז אני אתן לך סקירה קצרה בשני המקרים.
<אשר רוכברגר: גם כשבן אדם נכה, שהוא נכה מוכר על ידי המדינה מתגרש, בית המשפט לא מתחשב בזה לפי הפסיקה שאני ראיתי במאגרים כמו פסק דין, תקדין ויש פה מספיק עורכי דין לדיני משפחה, שיעידו שאני צודק.
<אשר רוכברגר: גם כאשר בן אדם כמוני, שכשהתגרש לא היה נכה ובשלב מסוים, בגלל החמרה והתדרדרות במצב הבריאות הפך להיות נכה, ואני מעיד על עצמי שאני בן אדם עם 100% נכות, 100% אי כושר השתכרות, 50% שר"ם, 50% ניידות ותעודת כבד ראייה, אין שום תימוכין שאם בן אדם כזה מגיע לבית המשפט לענייני משפחה בבקשה להפחתת מזונות, יפחיתו לו לאותו סכום שביטוח לאומי משלם.
<אשר רוכברגר: זה תלוי אך ורק בחסדי או במצב רוח של אותו שופט משפחה.
עמיר פרץ: אני רוצה לשאול אותך, נניח ולא היית מתגרש, חלק מאותם שירותים וקצבה שאתה מקבל, היו הרי הולכים לטובת ההוצאות המשותפות שלך.
עאידה תומא סלימאן: כמפרנס.
<אשר רוכברגר: לא, אני - - -
עמיר פרץ: רגע, שנייה, תן לי לעזור לך.
עמיר פרץ: אז אני מבין שבמצב החדש שלך אולי אתה צריך לשכור דירה לבד והחלוקה היא יותר קשה.
עמיר פרץ: מה אתה מציע בעצם?
עמיר פרץ: אתה הרי לא מציע להפקיע מהילדים שלך את המעט שאתה נותן להם.
<אשר רוכברגר: קודם כל אני כבר כמה שנים לא משלם מזונות ואני לא מתבייש בזה.
<אשר רוכברגר: יש לי כבר איזה 100,000 שקלים שלעולם לא ייפרע.
עאידה תומא סלימאן: מי מפרנס בינתיים את הילדים?
<קריאה: האמא.
<אשר רוכברגר: את הילד, האמא, שהיא מרוויחה הרבה יותר ממני.
<קריאה: ואם האמא גם מקבלת קצבת נכות?
<אשר רוכברגר: דרך אגב, אני רוצה להפנות את תשומת הלב של יושבת הראש וגם שלך, שבנובמבר 2015 מועצת הרבנות הראשית קיבלה החלטה, שהיא החלטה מהפכנית בעיני, לאחר ההחלטה משנת 1944.
<אשר רוכברגר: היא קיבלה החלטה שמגיל 6, בקביעת המזונות צריכים לבדוק גם הכנסות של נשים.
<אשר רוכברגר: לפני זה זה לא היה.
<אשר רוכברגר: ההחלטה של שנת 1944 הייתה טובה לתקופתה.
עמיר פרץ: ובמידה וההכנסה של גרושתך הייתה דומה?
עמיר פרץ: מה אז?
עאידה תומא סלימאן: אם הייתה גם כן חיה על קצבת נכות.
עאידה תומא סלימאן: היית גאה אז שאתה משתמט ולא משלם את המזונות?
<אשר רוכברגר: אני לא גאה.
<אשר רוכברגר: המדינה העמידה אותי בדבר הזה.
<אשר רוכברגר: אני לא בחרתי את הנכות שלי.
<אשר רוכברגר: אני מוכן להעביר אותה לכל אחד.
<יניב מויאל: האם בן אדם מת, שלא משלם מזונות הוא גאה בגלל שהוא לא תומך בילדים שלו?
<אשר רוכברגר: אני לא גאה בזה, כבוד יושבת הראש.
עאידה תומא סלימאן: כבוד יושבת הראש שאלה שאלה מאד מהותית.
<אשר רוכברגר: דבר שני, לא אני - - -
<אשר רוכברגר: אז אני עונה לך.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא סיימתי.
עאידה תומא סלימאן: אתה אמרת את זה לפני כמה רגעים ואני יודעת שאפילו כשהורים נמצאים בדוחק והאשמה בעניין הזה כן על המדינה, כי רק לפני כמה חודשים ניסינו להעלות את קצבת הנכות במדינה והקואליציה הפילה אותה ואנחנו שוב העברנו את הצעת החוק להעלות את קצבת הנכות, שאני מאד מקווה שלא יטרפדו אותה בדרך.
<אשר רוכברגר: גם אני.
עאידה תומא סלימאן: ואז אולי היית מסתכל יותר טוב, אבל אפילו, וחבר הכנסת עמיר פרץ אמר את זה בצורה הכי יפה.
עאידה תומא סלימאן: כשהילדים נמצאים איתנו אנחנו לא שואלים את השאלות האלה וגם מקצבת הנכות הדלה חיים כולם בעוני – גם האבא וגם הילדים.
עאידה תומא סלימאן: אז להגיד שמתנערים בכלל אחר כך מאחריות, אני חושבת שזה לא בסדר.
<אשר רוכברגר: אני רוצה להעיר שאין היום נכה במדינה שהוא לא נמצא מתחת לקו העוני.
<אשר רוכברגר: זה דבר אחד.
עמיר פרץ: תסלח לי, רק משפט, כי אני חייב ללכת.
עמיר פרץ: אני מציע לך, כיוון שאתה איש רהוט ומציג את העניין שלך בצורה מאד מכובדת, למרות שאתה לא משלם, כן?
עמיר פרץ: אני מציע לך לומר מה שיושבת הראש אמרה, שהיית שמח שקצבת הנכות תעלה - - -
עמיר פרץ: סליחה, כדי שאכן תוכל לשלם את חובותיך לילדיך, כי אתה עדיין, אני מקווה - - -
<אשר רוכברגר: כמובן אדוני.
עמיר פרץ: אתה עדיין מרגיש אחריות כלפיהם.
<קריאה: זה לא כדי שאתה תחיה.
<אשר רוכברגר: קודם כל אני לא מתנער, אבל המדינה היא זאת ששללה ממני את האפשרות לפרנס את הילד שלי.
<אשר רוכברגר: אני לא בחרתי לא את השופטים ולא אני חוקקתי את חוק הביטוח הלאומי שנחקק לא - - -
עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני חושבת שהרעיון הועבר.
<יניב מויאל: אנחנו ניתן לך עוד - - - שהאישה תקבל יותר כסף.
עאידה תומא סלימאן: לא, אל תיתן לו.
עאידה תומא סלימאן: תיתן לו אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: עורך דין מויאל, אני מבקשת קצת שקט.
<אשר רוכברגר: פשוט לתשומת לב הוועדה, שתתחשב גם באוכלוסייה שלנו.
עאידה תומא סלימאן: שמנו לב.
עאידה תומא סלימאן: ברוכה הבאה, חברת הכנסת.
מרב מיכאלי: ברוכה הנמצאת.
מרב מיכאלי: אני מתנצלת שבאתי כה באיחור, אבל בכל זאת הספקתי איך שהוא.
עאידה תומא סלימאן: את רוצה לדבר?
מרב מיכאלי: תיכף, כן.
מרב מיכאלי: בטח יש עוד תור.
עאידה תומא סלימאן: במיוחד כשאת היית בדיון השני, נכון?
עאידה תומא סלימאן: נאמר לי שיש מה לתקן בסטטיסטיקה.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר ענת הרבסט, בבקשה, אבל קצר.
<ענת הרבסט: קצר מאד.
<ענת הרבסט: אני מסתכלת כאן על הנתונים.
<ענת הרבסט: אני רק רוצה להבהיר, הנתונים שאני ועמית ואני הצגנו במצגת, נתונים שמבוססים על מחקר אורך של חמש שנים, על נתוני מפקד האוכלוסין המשולב משנת 1996 עד 2008.
<ענת הרבסט: הנתון שאני רואה כאן, שהדגשתם אותו בעמוד 2 – 4,500 שקלים ממוצע מזונות למשפחה, הוא לא נתון שאפשר להביא אותו.
<ענת הרבסט: אני באמת מתנצלת.
<ענת הרבסט: אני חוקרת עוני, אין לי שום עניין להגן רק על נשים.
<ענת הרבסט: יש לי עניין להגן על אנשים עניים ואני הראיתי כאן את נתוני המוסד לביטוח לאומי.
<ענת הרבסט: 30% מהילדים של משפחות גרושות הם ילדים עניים, אבל 4,500 שקלים זה ללא נתון ממוצע וגם הדבר הזה שכתוב כאן ממוצע למשפחה, אין כזה דבר.
<ענת הרבסט: אם תיקחו רגע את שיעור הילודה במדינת ישראל, שהוא כמעט פי שניים מארגון ה-OECD, אי אפשר להשוות בין משפחות ב-OECD לבין משפחות בישראל.
<קריאה: ועדיין, אפילו אם זה 50% זה עדיין יותר מכולם.
<ענת הרבסט: סליחה, אני ממש מבקשת.
<ענת הרבסט: אני אומרת, אני לא מדברת מתוך אינטרסים של נשים.
<ענת הרבסט: אני מדברת כאן על ילדים עניים.
<ענת הרבסט: הנתונים שלנו - אני באמת רועדת כשאני מדברת את זה.
<ענת הרבסט: הנתונים שלנו הם נתוני אורך לאורך 13 שנים של מפקד האוכלוסין, שהם נתונים שאין כמותם מבחינת הדיוק.
<קריאה: בדקתם גם את העוני של האבות, או שאתם בודקים רק צד אחד?
<ענת הרבסט: אתה יכול לתת לי לסיים?
<קריאה: לא, כי גם אני רועד.
<קריאה: זה לא פייר להגיד אני רועדת.
<קריאה: גם אין לנו את המשאבים שלכם ואת ה - - -
עאידה תומא סלימאן: ד"ר ענת, תודה.
<יניב מויאל: הסטטיסטיקה לא מעניינת פה.
<יניב מויאל: יש פה אנשים שצריכים לטפל בעצמם.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, עורך דין מויאל, זה הופך לשיטה אצלך שאתה קוטע את כולם.
<ענת הרבסט: אני רק רוצה להגיד - - -
עאידה תומא סלימאן: ד"ר ענת, נא לסיים במשפט אחד.
<ענת הרבסט: אני רוצה להגיד משפט אחד.
<ענת הרבסט: הנתונים הנכונים הם נתונים כשמדברים על ממוצעים.
<ענת הרבסט: אני לא אמרתי שאם חמישה גברים שהם - - -
<קריאה: חמישה גברים עניים?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להזכיר לכולם - - -
<קריאה: סליחה, לא, לא, אני מוחה.
<קריאה: מה זה חמישה גברים עניים?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה, סליחה - - -
<קריאה: אנחנו חצי מהאוכלוסייה - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, עוד לא נתתי לך זכות דיבור.
<קריאה: אבל אנחנו חצי מהמדינה.
<קריאה: אנחנו משלמים את רוב המיסים.
<קריאה: כל הגברים שקרנים, כל הגברים עשירים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להזכיר לכולם שהיום - - -
<קריאה: ו - - - אבא של הילדים שמשלם עבור - - - שמגדלת את הילדים - - -
<קריאה: ברצינות, אנחנו כולם - - -
עאידה תומא סלימאן: בעוד חמש דקות אני מסיימת את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: לא אדוני, אתה לא מתווכח איתי.
עאידה תומא סלימאן: כל אחד שיפתח עכשיו את הפה ויידבר ללא רשות ייצא מהאולם ואני מעדיפה שאתם תעשו את זה בעצמכם.
עאידה תומא סלימאן: כל מי שלא יכול להתאפק שיקום וייצא.
עאידה תומא סלימאן: כבר שעתיים מנהלים דיון כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אתן עכשיו, ברגעים האחרונים, לפוצץ את הדיון שהיה.
עאידה תומא סלימאן: כולם להירגע.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מרב מיכאלי.
מרב מיכאלי: קודם כל אני רוצה להתחיל ולהגיד שהדרמה הגדולה היא – וזה ודאי אמר גם חברי, חבר הכנסת עמיר פרץ, אני יכולה לסמוך על זה – היא שהשכר בישראל נמוך מדי.
מרב מיכאלי: השכר בישראל נמוך מדי לכולם ולכולן.
מרב מיכאלי: כשאנחנו מדברות על שכר חציוני של 6,300-6,200 שקלים, זה אומר שחצי מכל מי שעובד ועובדת בישראל מרוויחה פחות מ-6,000 שקלים.
מרב מיכאלי: זה דבר ממש דפוק בקנה מידה באמת מאד מרשים; וזה ברור שאי אפשר להתקיים מהכסף הזה, אגב גם לא אם שני ההורות וההורים חיים ביחד, ואנחנו רואות את העלייה הקבועה והמתמדת באחוז המשפחות ששני ההורים עובדים ומקבלות או מקבלים משכורת והם עדיין מתחת לקו העוני.
מרב מיכאלי: אז העובדה שכבר 14 שנה השכר הריאלי בישראל לא עולה, היא הדרמה המקורית שעליה אנחנו מדברות.
מרב מיכאלי: בגלל זה כולם במצוקה כלכלית כל כך גדולה.
מרב מיכאלי: אחר כך אנחנו מדברות באמת על חלוקת העבודה.
מרב מיכאלי: גברתי, צריך להגיד, אנחנו נמצאות בעיצומה של איך להגיד, תגובת נגד.
מרב מיכאלי: כי היינו במציאות שבה הנשים היו האימהות והיו בבית וטיפלו בילדות והילדים והגברים הלכו והביאו כסף.
מרב מיכאלי: הספיק, לא הספיק, לא משנה.
מרב מיכאלי: זאת הייתה חלוקת העבודה בחיים וזה התחיל להשתנות.
מרב מיכאלי: היום הרוב המכריע של נשים גם הן עובדות מחוץ לבית, אבל צריך גם להגיד שהרוב המכריע של האימהות עדיין הן אלה שעושות את רוב הטיפול בילדות ובילדים.
מרב מיכאלי: יש לי חברה, גברתי, שהילדים שלה כבר מאד גדולים.
מרב מיכאלי: יש לה כבר עכשיו נכדה.
מרב מיכאלי: והיא חיה עם בעלה באושר ועושר עד עצם היום הזה והיא סיפרה לי שהם פעם קיימו דיון.
מרב מיכאלי: הוא מוסיקאי ופעם הם דיברו מה יקרה אם יתגרשו.
מרב מיכאלי: היא אמרה לו שברור שבהסכם היא תמשיך לקבל תמלוגים מהיצירות שלו.
מרב מיכאלי: זאת אומרת תמשיך להתחלק איתו בתמלוגים מהיצירות של כל השנים.
מרב מיכאלי: אז הוא אמר לה, מה, מה פתאום?
מרב מיכאלי: כאילו מה זה?
מרב מיכאלי: אז היא אמרה לו לא הבנתי.
מרב מיכאלי: עכשיו, היא הייתה ממש בבית כל השנים.
מרב מיכאלי: היא אמרה לו מה פתאום, אם נתגרש אז את תפסיקי לקבל תמלוגים על מה שאני יצרתי.
מרב מיכאלי: היא אמרה לו באמת, אז כאילו אני אקח את הילדים ואתה לא תראה אותם יותר.
מרב מיכאלי: כי אתה כל השנים השקעת במוסיקה שלך, אני כל השנים השקעתי בילדות ובילדים.
מרב מיכאלי: אז מה, אנחנו נתחלק?
מרב מיכאלי: אתה תיקח את המוסיקה, אני אקח את הילדות ואת הילדים ואתה לא תראה אותם, לא תפגוש אותם, כי זאת ההשקעה שלי ביחסים האלה.
מרב מיכאלי: ואת זה אנחנו שוכחות ושוכחים בבואנו בימים אלה לדבר על חלוקת משמורת ומזונות.
מרב מיכאלי: גברים יקרים, אתם לא כולם שקרנים וברור לי שהרבה מכם נמצאים במצוקה, לא רק כלכלית, אלא גם רגשית אדירה; ושגם אתם הייתם רוצים לספק לילדות ולילדים שלכם תנאים הרבה יותר טובים ולא להיות במצב של מריבה עם האימהות שלכן.
מרב מיכאלי: אבל אנחנו נהיה חייבות וחייבים לעבור למצב של הידברות בגובה העיניים ועל נתוני אמת; ולקחת בחשבון שאנחנו לא מתחילות בקו הגירושין, זה לא המקום שאנחנו מתחילים עכשיו לדבר על הטיפול בילדות ובילדים.
מרב מיכאלי: זאת צריכה להיות נקודת המוצא, גברתי יושבת הראש.
מרב מיכאלי: אני מאד מאד מקווה שהחקיקה החדשה תסתמך כמה שאפשר על חקיקה שעבדנו עליה ביחד עם הרבה מאד מהגורמים - חלק שיושבים פה אני רואה פה את החברות שלי ממרכז רקמן, אבל גם אחרות ואחרים - שנסמכת על נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שהם מדברים באמת דברי אמת בדיוק גם על השכר וגם על ההוצאה על ילדות וילדים.
מרב מיכאלי: ההוצאה לפי אזורים ולפי מעמד סוציו אקונומי.
מרב מיכאלי: לפי האפשרות של ההורות וההורים.
מרב מיכאלי: על זה אנחנו צריכות לבסס את הנתונים של איך ישולמו מזונות לילדות ובילדים.
מרב מיכאלי: ברשותך גברתי, רק משפט אחרון.
מרב מיכאלי: הדבר הבא שאנחנו צריכות לשאוף אליו, להתחיל לעבוד עליו, זה שמזונות לא ישולמו מהורה אחד לשני, אלא המדינה תגבה אותם.
מרב מיכאלי: ברגע שיש פסק דין המדינה תגבה אותם ותעביר אותם לחשבון שמיועד לילדות ולילדים, ככה שההורים יוכלו להשתמש בהם.
מרב מיכאלי: הגיע הזמן שזה יפסיק להיות עסק פרטי בין מבוגרים, שבמקרה הטוב מסתדרים ביניהם, ובמקרה הרע לא מסתדרים ביניהם.
<יניב מויאל: אפשר בבקשה להגיב?
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני מסכמת.
<יניב מויאל: תגובה קצרה.
<קריאה: אי אפשר להגיד משהו?
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לסכם את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אם לא הייתם קוטעים אחד את השני ולוקחים מהזמן, היה מגיע התור לכולם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו התחלתו של דיון ומן הראוי וכדאי לזכור שוב ושוב, קודם כל שאנחנו לפעמים נגררים למין ריב ומאבק בתוכנו, כאשר שוכחים שהמציאות הרבה פעמים מוכתבת על ידי גורמים שהיה מין הראוי לכוון אליהם את הביקורת; כמו במקרה של קצבאות נכים, כמו שבבוקר שמעתי שב-15 השנים האחרונות התווספו למעשה העוני, או שמספר שהמשפחות שנכנסו למעגל העוני עלה חמש פעמים ב-15 השנים, של שני ההורים שעובדים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר משפחות שיש בהן שני הורים שעובדים, נכנסו יותר ויותר למעגל העוני וזה רק מעיד על המצב הכלכלי במדינה ומעיד על המדיניות הכלכלית הרווחת, שכן, מגיעים לפעמים למצב שאנחנו לא יכולים לכלכל את עצמנו או את ילדינו בצורה מכובדת.
עאידה תומא סלימאן: אבל אם כבר מחליטים החלטות ונכנסים למערכת נישואין ומחליטים להוליד ילדים, לחיים האלה, אז אני חושבת שעלינו מוטלת האחריות להיות הורים והורים במלוא מובן המילה ולא כספומט ולא רק הורים שאחראים על כלכלת הילד או הוצאות הילדה או הילדה, אלא להיות מעורבים בחיים ובקבלת ההחלטות על הילדים.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה להמליץ בסופו של דבר גם לשרת המשפטים ואני אשב איתה ונעביר לה את העמדה הזו, שהיה מן הראוי לעשות הסדר כולל.
עאידה תומא סלימאן: אם כבר מדברים על דין אזרחי, אז לעשות הסדר כולל, שגם מתייחס, לא שאם יש נושא שהוא בעייתי לשים אותו בצד, כאשר אי אפשר לשים אותו בצד; וכאשר הנושא שהחליטו לטפל בו במשרד המשפטים עומד ותלוי כל הזמן גם כן בעניין של חזקת הגיל הרך.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי אפילו מרחיקה לכת יותר ומדברת בכלל על דין אזרחי בדיני אישות, שיעמיד את כלל האזרחים במצב שוויוני מול החוק ולא שיהיו כל מיני בועות בתוך המצב הקיים ואי שוויון מבית משפט לבית משפט אחר.
עאידה תומא סלימאן: מאחר שאמרתי שאנחנו נתבע שיהיה באמת הסדר כולל, מעבר לזה אני חושבת שמשרד המשפטים חייב לשמוע את כל הטענות ואנחנו נעביר את כל הטענות מפורטות, כמו שהובאו בפנינו מכל הצדדים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבקש שהתהליך של החקיקה לא יהיה כמו שאנחנו רואים בתקופה האחרונה תהליכי חקיקה מאד מהירים כדי לפתור קונפליקטים פוליטיים, אלא שיהיה שקול, מקשיב וכולל ויכול לערב את כל הגורמים ולשמוע את דעתם; ולנסות למצוא את לשון המאזניים בין כל הגישות הקיימות.
עאידה תומא סלימאן: כאשר הוא שומר בעיקר גם על האחריות ההורית, אבל בעיקר על זכות הילד בקיום מכובד ואמיתי.
עאידה תומא סלימאן: במידת הצורך אנחנו אולי נקיים עוד דיון, כאשר נתחיל לראות לאן פני משרד המשפטים והחקיקה הממשלתית מיועדים.
ג'מאל זחאלקה: אני פותח את הישיבה ואומר לכם אהלן וסהלן, ברוכות הבאות, ברוכים הבאים.
ג'מאל זחאלקה: אני במקצוע שלי פחות מתעסק במחלה, יותר בתרופה.
ג'מאל זחאלקה: אני רוקח במקצועי, אז רוקחים לא עושים הבחנות בכלל, אנחנו נותנים תרופות.
ג'מאל זחאלקה: אני, דרך אגב, הרוקח היחיד בהיסטוריה של הכנסת.
ג'מאל זחאלקה: בכל מקרה, אני קודם כל מברך, אני לא יושב ראש הוועדה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן היא בחוצלארץ אז ביקשו ממני שאני אמלא את מקומה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה צעד נכון להעלות את הנושא הזה בוועדה בכנסת ואני חושב, לא חושב, אלא יודע שיש עוד מספר מחלות שיש בארץ בהן תת טיפול כללי, ציבוריים, לעומת מדינות אחרות בעולם ובמיוחד מחלות שקשורות לנשים.
ג'מאל זחאלקה: מכל מיני סיבות הן לא עולות מספיק, המדינה לא מטפלת בהן כמו שצריך, ואחת המחלות שאתם העליתם כאן, אנחנו תיכף נשמע מכם ומהרופא, ד"ר עבדאללה מערוף, גם מאחרים, קודם כל נראה את המצגת, מה המצב, אבל מדובר במחלה, איך אומרים, שיש לה משקל לא פשוט.
ג'מאל זחאלקה: 1% מהאוכלוסייה בכלל, ויותר מ-2%-3% מהנשים זה מספרים עצומים.
ג'מאל זחאלקה: אבל אני יודע שעל מחלות שהן 10% מהנשים והן לא מטופלות כמו שצריך ואין מודעות כלפיהן ואין טיפול ואין הסברה, יש פה הזנחה.
ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שנוכל לצאת מהישיבה הזאת בהמלצות ובהחלטות שיוכלו לסייע לכן ולחברה כולה.
ג'מאל זחאלקה: אני רק אומר לכם שהוועדה הזאת היא מאוד רצינית וחברת הכנסת, עאידה תומא, לא מזניחה שום דבר.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא עושה ועדה והולכים הביתה, אלא היא מתחילה, תופסת את העניין והולכת איתו עד הסוף.
ג'מאל זחאלקה: היא ממשיכה עם קופות החולים, עם משרד הבריאות, עם הרשויות, עם האוצר ועם כל מי שצריך.
ג'מאל זחאלקה: אז זה מקום חשוב לדון בו בעניין.
ג'מאל זחאלקה: מדובר במחלה שהיא, איך אומרים, בסופו של דבר היא בעייתית מאוד.
ג'מאל זחאלקה: גם מבחינת הטיפול בה, גם מבחינת ההשלכות הגופניות של כאבים שנשים חשות, גם מבחינה חברתית שזה עושה מועקה חברתית וגם פוגע בעבודה של הנשים, ביחסים האינטימיים שלהן, בביטחון העצמי שלהן ואם אפשר לשפר את המצב הזה אז אני חושב שזה מצווה.
ג'מאל זחאלקה: מצווה בכל הדתות וגם לאלה שאינם דתיים, זו מצווה מוסרית.
ג'מאל זחאלקה: הייתי מציע, ברשותכם, לראות את המצגת קודם כל ככה שנדע על מה אנחנו מדברים ואחר כך נתחיל.
ג'מאל זחאלקה: אני אתן את הסרטון.
ג'מאל זחאלקה: סרטון שהוא מצגת.
ג'מאל זחאלקה: (הצגת סרטון)
<עומר אבו-סאלח: שלום לכולם, אני ד"ר סאלח עומר, אני הולך לדבר על המחלה הידראדניטיס סופורטיבה בפן הרפואי שלה.
<עומר אבו-סאלח: קודם כל מה זה הידראדניטיס סופורטיבה מדובר במחלת עור דלקתית כרונית של זקיק השיער באזורים שמכילים בלוטות זיעה אפוקריניות.
<עומר אבו-סאלח: בלוטות אפוקריניות אלו מגיבות למתח רגשי, פחד ורגש, ממוקמות בבתי שחי, מפשעות וסביב הפטמות בעיקר בקרב נשים וגם כן באחוזים יותר נמוכים בקרב גברים.
<עומר אבו-סאלח: הן נמצאות בצמידות לזקיק השיער.
<עומר אבו-סאלח: זה הפיזור מבחינת אנטומיה - איפה הבלוטות הללו נמצאות, אנחנו מדברים על בלוטות אפוקריניות שהן בלוטות זיעה מסוג אחר.
<עומר אבו-סאלח: יש לנו בלוטות אקריניות שהן אחריות על הזיעה, זה בכלל בלוטות שלא קשורות למחלה שלנו שהן נמצאות כמעט על כל הגוף שלנו, הן לא קשורות למחלה הזו, אנחנו מדברים על בלוטות ספציפיות שקיימות, קוראים להן בלוטות אפוקריניות שנמצאות בפיזור האנטומי שאנחנו רואים: בתי שחי, מפשעות, עכוזים וסביב הפטמות.
<עומר אבו-סאלח: איך המחלה נוצרת בשתי מילים פשוטות, יש לנו זקיקי שיער שהם פגומים מסיבה לא ברורוה, ובבסיס שלהם יש לנו את הבלוטות הללו מסיבה לא ידועה.
<עומר אבו-סאלח: הבלוטות האלו מפרישות את החומר הזה.
<עומר אבו-סאלח: החומר הזה גורם יחד עם הזקיק הזה, הדלקתי, הפגוע, גורמים לדלקת קשה ועם הזמן הזקיק הזה נחסם ונדלק ומתפוצץ וגורם לדלקת באזור הזה.
<עומר אבו-סאלח: הדלקת הזו נוצרת אבסס, מורסות, נגעים דלקתיים עמוקים, כואבים, ותיכף אני אראה תמונות בהמשך.
<עומר אבו-סאלח: המהלך של המחלה, יש לנו שני שלבים, המהלך האקוטי והמהלך הכרוני.
<עומר אבו-סאלח: כאשר המחלה בשלב האקוטי יש לנו התלקחות חוזרת ונשנית של נגעים דלקתיים עמוקים, כואבים, יש לנו הזעת יתר באזור ועם הזמן המהלך הזה עובר להיות כרוני עם הופעת אבססים רבים שאלו המורסות הדלקתיות, הכואבות.
<עומר אבו-סאלח: עם חיבור ביניהן והפרשת ריח מאוד רע, כיבים וצלקות.
<עומר אבו-סאלח: דרגות המחלה - יש לנו בעיקר שלוש דרגות.
<עומר אבו-סאלח: דרגה ראשונה שיש לנו זה אבסס אחד או שניים, דרגה שנייה שיש לנו יותר מאבסס אחד ומתחילים לראות את התעלות החיבור ביניהן, והדרגה השלישית שהיא הדרגה הקשה, זה שיש לנו צלקות קשות, תעלות בין האבססים וכשהמחלה מתחילה להופיע ביותר ממקום אחד לצערנו.
<עומר אבו-סאלח: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרה מרינה מקודם, אבל המחלה באמת לוקח לנו, להרבה רופאים בוא נגיד, עד שיעלו על המחלה כמה שנים טובות.
<עומר אבו-סאלח: ולצערנו גם כן, מרבית המטופלים עוברים כל מיני בדיקות ונבדקים על ידי רופאים שונים, הן כירורגים, הן רופאי עור, רופאי משפחה ונשים במיוחד, עוברות גם בדיקה על ידי גניקולוגים.
<עומר אבו-סאלח: שכיחות המחלה היא באמת יכולה להגיע עד 1% והאיחור באבחנה יכול להגיע גם כן עד 12 שנים וגיל המחלה מופיע בסביבות גיל ה-21 ושכיחותה כפי שציינה מקודם, היא פי שלוש בקרב נשים.
<עומר אבו-סאלח: שליש מהמקרים יש פה סיפור משפחתי.
<עומר אבו-סאלח: גורמי סיכון למחלה: עישון, השמנת יתר, מצב סוציואקונומי נמוך, חיכוך, במיוחד אנחנו ראינו שמרבית המחלה הם באזורים איפה שיש חיכוך, הן מפשעות, הן חזה, הן עכוזים.
<עומר אבו-סאלח: וגם כן יש - - -
ג'מאל זחאלקה: זה חיכוך או אנאירובי?
<עומר אבו-סאלח: לרוב חיכוך גם חיכוך עם בגדים צמודים.
ג'מאל זחאלקה: משהו אנאירובי או שזה לא קשור?
<עומר אבו-סאלח: לא המחלה בכלל לא זיהומית, רק דלקתית.
<עומר אבו-סאלח: אתה ממש נגעת בנקודה שאני תיכף אפרט עליה שהרבה רופאים נותנים אנטיביוטיקה.
<עומר אבו-סאלח: אין לזה שום משמעות, כמעט, בוא נגיד.
<עומר אבו-סאלח: שהמחלה היא לא - - -
ג'מאל זחאלקה: אין דלקת משנית?
<עומר אבו-סאלח: בדיוק.
<עומר אבו-סאלח: לפעמים הדלקת היא משנית, אבל יש מחקרים גם לזה.
<עומר אבו-סאלח: מחלות נלוות כמו כל מחלה דלקתית כרונית, אז יש מחלות שנלוות למחלה הזו למשל: סכרת, לחץ דם, דלקות מפרקים.
<עומר אבו-סאלח: תראו את האחוזים: דלקות מחלות מעיים כרוניות 17% ודיכאון 40% וגם מחלות ממאירות זה יכול להגיע עד 50%.
<עומר אבו-סאלח: השלכות פסיכיאטריות - מה שציינה מרינה מקודם.
<עומר אבו-סאלח: פגיעה בתפקוד היום יומי, דימוי עצמי, קשיים במערכות יחסים, סטיגמות חברתיות, פגיעה בתפקוד בעבודה וכן בפרנסה, בדידות כולל גירושים, דיכוי ולצערנו לעתים מאוד רחוקות גם התאבדות.
<עומר אבו-סאלח: השקופית הזאת אל תבהלו ממנה, אני אסביר אותה בשתי מילים פשוטות.
<עומר אבו-סאלח: יש מדד ברפואת עור שנקרא DLQY שזה Dermatology Life Equality Index שזה מדד המתאר את השפעת המחלה על איכות החיים.
<עומר אבו-סאלח: אני אקח מחלה פשוטה שכולנו פה מכירים אותה, למשל, פסוריאזיס שהיא כמעט 2%-3% מכלל האוכלוסייה.