GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: על העניין הזה של התיוג, השיוך בשל המוצא.
מירב בן ארי: עוד את במיוחד, כשההתמחות שלך היא מזרחנות.
מירב בן ארי: מי שלא מכיר, קסניה תספר, אבל היא מתעסקת המון בכל מה שקשור – ושתינו חברות בוועדת חוץ וביטחון – בנושא של מזרח תיכון בכלל וזה הרבה פעמים לא נתפס כ- - -.
מירב בן ארי: אבל אני חושבת שעם הזמן כבר אנשים הבינו שיש לך את ההתמחות, בניגוד להרבה אנשים אחרים.
מירב בן ארי: אז חשוב לי באופן אישי, גם בגלל שראינו את הבעיות עם הדעות הפוליטיות, בגלל שראינו את התחושות לעיתים הקשות, כן חשוב ואני אשמח שגם תתייחסי להיבט האישי שלך, כמובן, חוץ מהנתונים שאת מכירה.
מירב בן ארי: אז בבקשה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
קסניה סבטלובה: המון תודה לך, מירב.
קסניה סבטלובה: אז ככה בנימה אישית, אם כבר את התחלת, אז אני אגיד שיש הערכה והערצה גדולה אלייך, כי אני יכולה להגיד לך שרבות אחרות כבר נכנענו הרבה לפנייך ואני יודעת שהרגע המאושר אוטוטו מגיע.
קסניה סבטלובה: שלום למצטרפות.
קסניה סבטלובה: כל הכבוד על ההתמדה ועל העבודה הבאמת מאד קשה.
קסניה סבטלובה: אנחנו כולנו מחזקות אותך ואת באמת דוגמא ומופת לאישה עובדת, אישה שגם עושה קריירה וגם בעזרת השם אימהות ממש אוטוטו.
מירב בן ארי: וגם 40 3.
קסניה סבטלובה: זהו, כן.
קסניה סבטלובה: לזה התכוונתי, שהרבה מאד ויתרו הרבה קודם וכבר יצאו לחופשת לידה.
קסניה סבטלובה: מי שלא יודע, העומס פה על חברי ובמיוחד חברות הכנסת הוא בלתי רגיל ועם כל העבודה שאת עושה, אז שאפו גדול.
קסניה סבטלובה: אני מאד שמחה שאנחנו ניגשות פה היום, כל החברות היקרות וגם האורחות שלנו, שאני שמחה מאד לברך אתכן – קרן מאהרג', אהלן וסהלן, שלום.
קסניה סבטלובה: אני מקווה שיהיה לנו דיון מעניין ופורה; וגם אתן כמשתתפות והאורחות שלנו תשכילו ממנו.
קסניה סבטלובה: אנחנו לא במקרה קבענו את הדיון מסביב ל-8 במרס, יום האישה הבינלאומי.
קסניה סבטלובה: בעיני כל יום הוא יום האישה.
קסניה סבטלובה: אנחנו 52% מהאוכלוסייה.
קסניה סבטלובה: 8 למרס הוא גם לא יום חג.
קסניה סבטלובה: הוא יום שאנחנו נעצרות בו כדי לעצור ולעשות חושבים – מה השתנה בשנה החולפת.
קסניה סבטלובה: האם מעמד האישה השתפר.
קסניה סבטלובה: האם אנחנו נמצאות במצב עדיף.
קסניה סבטלובה: האם אנחנו עזרנו לנשים לחוש יותר ביטחון, גם ביטחון עצמי, גם ביטחון תעסוקתי וגם ביטחון אישי.
קסניה סבטלובה: אני הייתי מאד רוצה להקדיש את הדיון הזה לזכר חברתי שקראו לה איריס וסילבה גורליק, והיא נרצחה על ידי בן זוגה לפני שלוש שנים.
קסניה סבטלובה: עדיין קשה לי לדבר על זה, ואני יכולה להגיד שנשים רבות נמצאות במצב שלה.
קסניה סבטלובה: הכתובת הייתה על הקיר.
קסניה סבטלובה: במקרה שלה אנחנו ידענו שהיו בעיות עם האקס.
קסניה סבטלובה: היא התלוננה, אבל רק בחוג הקרוב של החברות.
קסניה סבטלובה: היא הקימה משפחה חדשה, היא התחתנה, ילדה ילד נפלא וגידלה את המשפחה שלה; ואז, באמצע החיים פשוט נקטפה על ידי בן זוג אלים, בן זוגה לשעבר שארב לה ורצח אותה בירושלים.
קסניה סבטלובה: זיכרונה לברכה.
קסניה סבטלובה: אנחנו באות לפה על מנת לדון גם במקרים האלה - איך אנחנו עוזרות לנשים שכבר לא מוגדרות כעולות, אבל עדיין סופגות הרבה מאד אלימות גם בחיק המשפחה, גם מאנשים שהן לא מכירות והאחוזים הם מזעזעים.
קסניה סבטלובה: ממדד הביטחון האישי אנחנו יודעים שכמות הנשים העולות שסופגות גם אלימות מינית וגם אלימות פיזית מאנשים שהן לא מכירות, זאת אומרת לא מקרב המשפחה – הוא הרבה יותר גבוה.
קסניה סבטלובה: זאת אומרת יותר גבוה פי שניים.
קסניה סבטלובה: וגם כמובן כמות העולות, לצערי הרב, בקרב נשים שסופגות אלימות במשפחה, יותר גבוה ב-35% מאשר אצל הצבריות.
קסניה סבטלובה: אז הכוונה היא לא להעלות את זה בין כל השאר, הכוונה היא להוריד את זה.
קסניה סבטלובה: להוריד את זה למינימום האפשרי ואם אפשר לאפס ולמגר את התופעה המכוערת הזאת.
קסניה סבטלובה: אני יכולה להגיד, גם כמי שעלתה מחבר העמים.
קסניה סבטלובה: אני עליתי מחבר העמים במשפחה שטיפוסית לעלייה שלי – אמא וסבתא.
קסניה סבטלובה: עלינו בהרכב מאד מאד נשי, הרכב מנצח אפשר לומר.
קסניה סבטלובה: כולן נשים חזקות.
קסניה סבטלובה: סבתא שלי הייתה רופאה צבאית, זיכרונה לברכה.
קסניה סבטלובה: אמא עם שלוש השכלות גבוהות, מהנדסת בניין ועורכת דין.
קסניה סבטלובה: היא עבדה במדינה הזאת בכל דבר שהתאפשר לה.
קסניה סבטלובה: היא תמיד חשבה שצריך קודם כל להרוויח את הלחם ואת הכסף ולא משנה במה עובדים, כל עוד היא מביאה את הלחם הביתה.
קסניה סבטלובה: תוך כדי היא סבלה ממסכת השפלות איומה.
קסניה סבטלובה: הקנטות, סטריאוטיפים גזעניים.
קסניה סבטלובה: אחרי שהתבגרתי, אני הבנתי גם על מה מדברים, במה מדובר, כי כאשר שופטים אותך רק על פי המראה שלך ואומרים לך תשמעי, אוקיי, את לא רצינית, את לא מתאימה לתפקיד הזה כי בסדר, את ילדה.
קסניה סבטלובה: אז אנחנו הנשים תמיד – אנחנו או ילדות, או איך שהוא מתי שהוא אנחנו הופכות ללא רלבנטיות ומבוגרות.
קסניה סבטלובה: מתי השלב הזה שאנחנו בסדר?
קסניה סבטלובה: מתי השלב הזה שאנחנו בדיוק על המשבצת של האישה שהיא אישה מקצועית, יכולה לעבוד, בין אם זה בניקיון או בין אם זה בהנדסת טילים.
קסניה סבטלובה: המגוון יכול להיות כל דבר, כל עבודה מכבדת את בעליה.
קסניה סבטלובה: אז לצערי הרב אנחנו שנה אחרי שאנחנו דנו פה בעניין הזה ויש יותר מקרי אלימות, יש יותר סטריאוטיפים, יש יותר סטיגמות ונראה שאנחנו לצערי הרב, עם כל האופטימיות, לא כל כך מתקדמים ומתקדמות.
קסניה סבטלובה: אז השאלה היא באמת – ויש פה את המשרדים הרלבנטיים ואליהם כמובן אני גם מפנה את השאלות – מה עושים על מנת לעזור לציבור הנשים שהן לאו דווקא נשים שעלו בחמש או בעשר השנים האחרונות.
קסניה סבטלובה: כי העלייה זה יום אחד, חברות והקליטה נמשכת לפעמים כל החיים.
קסניה סבטלובה: זאת אומרת נשים שהן באו מאיזה שהוא מקום והן עדיין מנותקות פה, כי אין עדיין חוג משפחתי גדול.
קסניה סבטלובה: אין עדיין חוג חברים גדול.
קסניה סבטלובה: אין עדיין ידע ואין עדיין הרגשה שזה בסדר ללכת למשטרה.
קסניה סבטלובה: זה בסדר להתחתן.
קסניה סבטלובה: איך עובדים איתן?
קסניה סבטלובה: אני הייתי רוצה לשמוע איזה כלים קונקרטיים, אחרי הדיון הפורה שהיה בשנה שעברה, מה הצעתם, איפה זה עומד עכשיו?
קסניה סבטלובה: איך ניגשים לאותו ציבור של נשים, שהן חיות את החיים שלהן כמו כל ישראלית אחרת, אבל עם הרבה פחות ידע ויכולת גם להוציא את הדברים החוצה, שאנחנו יודעים שזה מאד מאד חשוב.
קסניה סבטלובה: אז תודה לך מירב ובואו נפתח את הדיון.
מירב בן ארי: תודה לך, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם המשרדים.
מירב בן ארי: נעשה משרד וארגון חברתי.
מירב בן ארי: נתחיל עם המשרד לביטחון פנים.
מירב בן ארי: בבקשה גברתי, תציגי את שמך ואת התפקיד.
<נירה ראובני: שלום, אני נירה ראובני, קצינת פיקוח ובקרה במדור נפגעי עבירה בתחום האלמ"ב, יותר (אלימות במשפחה).
<נירה ראובני: לדיון הזה באמת צורפה מצגת, אבל לא צורף סיכום הדיון של שנה שעברה ובאופן אישי לא התבקשו נתונים מהמשרד לביטחון פנים.
<נירה ראובני: אני אומר, אחרי שאני אומר כאן את מה שיש לנו להתייחס, ככל שיתבקשו נתונים ופילוח מסוים, אנחנו נידרש ונענה, כי המצגת גם פה התייחסה לאוכלוסיות שונות ממגזרים שונים.
<נירה ראובני: בגדול, מה שאני יכולה לומר מבחינת טיפול משטרת ישראל בקרב המגזרים הייחודיים, אם זה במהלך ההכשרות שאנחנו עורכים, הכשרות כמה פעמים בשנה לחוקרי אלמ"ב, חוקרים של חסרי ישע ועבירות מין, לחוקרים ולקצינים.
<נירה ראובני: אלו השתלמויות רציניות של שבוע, השתלמות מסמיכה.
<נירה ראובני: אנחנו מקדישים פרק ניכר מאד מההשתלמויות האלה לנושא חקירה רגישת תרבות.
<נירה ראובני: אם זה החברה האתיופית, אם זה החברה החרדית, אם זה החברה הערבית.
<נירה ראובני: אם זה בקרב העולים אנחנו מזמינים את הגברת ליזה ניקולאיצ'וק שתיתן לנו הרצאה ארוכה ומקיפה על המאפיינים הייחודיים של עולים, איך להתמודד איתם, מה החוקרים צריכים לדעת, איזה דגשים לתת כדי באמת לפנות נכון, לטפל ולהבין מה עובר על האנשים האלה בארץ המוצא ואיך באמת להתייחס אליהם.
<נירה ראובני: אז זה לגבי ארבעת המגזרים האלה באופן כללי.
<נירה ראובני: החוקרים מקבלים את ההכשרות הרלבנטיות.
<נירה ראובני: שאר הפעולות – משטרת ישראל עוסקת באופן מתמיד ואינטנסיבי לביעור האפליה, אם זה נגד נשים – מלחמה באלימות נגד נשים ונערות, צרכים ייחודיים של נשים מבוגרות.
<נירה ראובני: אנחנו מתמקדים בכלל הנושאים ואנחנו באמת ענינו על זה עכשיו בדו"ח השישי של האמנה, גם אמנת איסטנבול וגם האמנה לאפליה נגד נשים.
<נירה ראובני: ענינו באופן נרחב מאד על כל הפעילויות שלנו בנושא הזה.
<נירה ראובני: שיתופי פעולה – המשטרה עוסקת במגוון שיתופי פעולה עם גורמים רלבנטיים, עם מנהיגי קהילה בקרב אוכלוסיות ייחודיות, מתוך ההבנה ששיתופי פעולה ושיח עם מנהיגי קהילה יכול לעודד דיווח.
<נירה ראובני: במיוחד קהילות שיש בהן תת דיווח מסיבות שונות, אם זה בעבירות מין - - -
מירב בן ארי: כן, אבל לא נראה לי שבמקרה הזה יש לך מנהיגי קהילה שאתם עובדים איתם.
<נירה ראובני: לא, אני מדברת באופן כללי על האוכלוסיות ה - - -
מירב בן ארי: כן, אבל אני רציתי באופן ספציפי.
מירב בן ארי: לא את מנהיגי הקהילה - - -
<נירה ראובני: מנהיגי הקהילה באופן ספציפי באמת לפלח הזה של האוכלוסייה לא רלבנטי.
מירב בן ארי: אין פה.
קסניה סבטלובה: הרכב קצת אחר.
<נירה ראובני: מוקד מנ"ע – מרכז מידע לנפגעות עבירה – כל נושא נפגעי העבירה שמרוכז במדור שלנו, עובר באמת הרבה מאד מתיחת פנים בכל מה שקשור לזכויות נפגעי עבירה בכל השפות.
<נירה ראובני: אם זה שילוט, הנגשת מידע, שאנשים יידעו לאן לפנות.
<נירה ראובני: מרכזי הסיוע בכל השפות.
<נירה ראובני: יש את זה גם לחוקרים בנגישות על השולחן, כדי שיוכלו לספק את המידע גם במסגרת חוק זכויות נפגעי עבירה וגם בכלל.
<נירה ראובני: זהו ככה בגדול.
מירב בן ארי: אבל אין לך שום דבר ספציפי על חבר העמים.
<נירה ראובני: מבחינת הטיפול, שוב, המשטרה עוסקת במלחמה נגד האלימות אם מינית או פיזית - - -
מירב בן ארי: כן, אני יודעת, אני פה כל הזמן בוועדה, אני יודעת שיש.
<נירה ראובני: לכלל הנשים, בכלל האוכלוסיות.
<נירה ראובני: מתוך ההבנה שיש אוכלוסיות שונות ומגזרים ייחודיים שמצריכים את הטיפול הזה, אז יש לנו במסגרת ההכשרות שלנו, כמו שציינתי, התייחסות נפרדת.
<נירה ראובני: אנחנו מביאים אנשים.
<נירה ראובני: אם זה החברה החרדית אז אנחנו מביאים גורם משם ואם זה עולים - - -
מירב בן ארי: כן, כן, סליחה.
מירב בן ארי: עצרי רגע.
מירב בן ארי: אני הבנתי אותך על החרדית והערבית והאתיופית.
מירב בן ארי: אני רציתי ספציפית אם יש לך נתונים ספציפיים על יוצאות ברית המועצות של העבודה של המשטרה איתן, אם זה מבחינת מה שקשור לביטחון כלכלי, אם זה מבחינת ביטחון במשפחה, אם זה מבחינת פניות של נשים מחבר העמים.
מירב בן ארי: חברת הכנסת דיברה על הנושא של פגיעות בתוך המשפחה, אם יש התייחסות ספציפית.
מירב בן ארי: אבל אין, אז אני לא צריכה עכשיו את זה שעובדים עם מנהיגות מהקהילה.
מירב בן ארי: אני יושבת בוועדה הזאת שנתיים כבר, אני יודעת איך מתייחסים, לפחות בניסיונות בין המשטרה לאוכלוסיות.
מירב בן ארי: צריך להבין שההתייחסות היא אחרת.
מירב בן ארי: אני מניחה שהצרכים של נשים ערביות או לצורך העניין נשים יוצאות אתיופיה, קצת שונים מנשים מחבר העמים.
מירב בן ארי: זאת אומרת כשעשינו כאן דיון על נשים צעירות יוצאות אתיופיה, אז דיברו על המגשרים.
מירב בן ארי: אני מניחה שאת זה אין אצלכם.
מירב בן ארי: אני רציתי ספציפית האם יש התייחסות לנשים יוצאות חבר העמים והאם הגיעו אליכם פניות מסוימות, כי יש כאן וצריך לומר שהן די השתחררו כבר מחבלי הקליטה שלהם, אבל מהסטיגמות ומהדעות הקדומות הן לא.
מירב בן ארי: אבל אם אין ספציפית, אז אני אבקש ממך בסיכום של הדיון מה אני צריכה.
<נירה ראובני: בסדר גמור.
מירב בן ארי: יותר ספציפי, אני לא רוצה עוד פעם שתגידי לי על אוכלוסיות מיוחדות, כי הייתי כבר בדיון הזה.
<נירה ראובני: כפי שציינתי כבר בתחילה, מאחר שלא נדרשנו להצגת נתונים, אנחנו יכולים להידרש ולתת - - -
מירב בן ארי: אין בעיה נירה, הכל בסדר.
מירב בן ארי: כמו שאת רואה אני לא הטחתי בך משהו, רק אמרתי לך מה שחסר לי.
<נירה ראובני: בסדר גמור, אין בעיה.
מירב בן ארי: יהושע באור פה?
<יהושע באואר: כן.
מירב בן ארי: גם מהמשרד לביטחון פנים, סגן ראש אגף מצילה.
<יהושע באואר: אני מייצג את המאמץ האזרחי של המשרד לביטחון פנים, שזה שתי תכניות מניעה בקהילה.
<יהושע באואר: אחת נקראת עיר ללא אלימות והשנייה נקראת מצילה, אגף מצילה.
<יהושע באואר: אנחנו משלימים את העבודה של המשטרה, כשהמשטרה מתעסקת בצד האכיפתי ואנחנו מפעילים תכניות לפי מיפוי שיש בכל רשות מקומית.
<יהושע באואר: בכל רשות מקומית שבה קיימת קהילה מובחנת של יוצאי חבר העמים וגורמי הרווחה וגורמי הרשות הציפו לנו את הצורך בטיפול ייחודי לאוכלוסייה, יש לנו מגוון מודלים או תכניות פעולה שמשתדלות לתת מענה לחלק הזה, בעיקר הדגש הוא על אוכלוסייה בוגרת.
<יהושע באואר: זאת אומרת העצמת למשל הורים בקהילה, כדי שיתמודדו עם הקליטה המוצלחת של הדור השני והבעיה שלהם, כמו שאמרו, שהשתחררו מחבלי הקליטה, אבל הסטיגמות וההתוויות נשארו.
<יהושע באואר: אז אנחנו מנסים, אם אפשר בתחום הזה לתת להם העצמה גם בסדנאות, גם בתכניות מיוחדות שאנחנו מממנים בשיתוף.
<יהושע באואר: כל התכניות שלנו נעשות במימון משותף שלנו, במצ'ינג יחד עם הרשויות המקומיות.
<יהושע באואר: אני לא יכול להצביע כרגע מדויק, כיוון שזה תלוי.
<יהושע באואר: זאת אומרת למשל לגבי האוכלוסייה האתיופית, כמו שאת יודעת, אז אנחנו נתבקשנו לספור אותם אחד-אחד, כי הייתה תכנית ממשלתית שתקצבה לפי מספר האנשים.
<יהושע באואר: לשמחתנו המצב של יוצאי חבר העמים היה פחות אקוטי בשנים האחרונות בתחום זה שהיה צריך לתת מענה פרטני.
<יהושע באואר: המענה ניתן באופן כללי ובכל הרשויות שאנחנו פועלים, ב-200 ומשהו רשויות ברחבי ישראל.
<יהושע באואר: התכניות הן לא מיועדות במיוחד ליוצאי חבר העמים, אבל הן עונות גם על הבעיות שהוצפו בתחום הזה, גם בתחום הביטחון האישי וגם בתחום העצמה והמיקום שלהם בקהילה.
<יהושע באואר: אם תדרשו עוד נתונים, אנחנו נשתדל לפלח, למרות שאנחנו לא מסווגים את המשתתפים בתכניות שלנו לפי ארצות המוצא.
<יהושע באואר: אנחנו לא מסווגים אותם.
<יהושע באואר: זה גם חלק מתוך המחשבה, בשיתוף פעולה עם הרשות, כדי לא לתייג אותם.
<יהושע באואר: אי אפשר להגיד קבוצה של מדינה כזאת או מדינה כזאת.
<יהושע באואר: סך הכל אנחנו לוקחים את האוכלוסייה לפי המאפיינים שהרשות המקומית מוסרת לנו, בתוכם כמובן במקומות שהאוכלוסייה היא יוצאי חבר העמים שנזקקת לסיוע שלנו יחד עם הרשות, הם מקבלים אותה.
מירב בן ארי: ליזה ממסל"ן, בבקשה גברתי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שלום לכולם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני שמחה שקסניה הזמינה אותי דווקא לנושא הזה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שמי ליזה ניקולאיצ'וק, אני פסיכולוגית בהכשרתי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני 20 שנה קשורה למרכז סיוע לנפגעות ונפגעי מינית ואלימות, 15 שנה מנהלת את המרכז.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני עליתי לארץ בשנת 1994 כבר עם תואר שני בפסיכולוגיה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת את כל קשיי העלייה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת מה המחיר שהמשפחה שלי שילמה על זה, שאני לא הלכתי לנקות רחובות אלא הלכתי ללמוד, אז לא קנינו דירה ואוטו והסטודנטים - - - ובעלי היה צריך לעבוד 24/7.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש את המחיר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת מה המחיר שאני עד משלמת כשאני מתראיינת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני היחידה בין מנהלות מרכזי הסיוע שדוברת רוסית, אז אני מתראיינת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בן זוגי היקר מרים טלפון ומשתעשע מאיומים, קללות וכן הלאה – רוסיה - - -.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני תמיד צוחקת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני 40 שנה נשואה לאותו בן אדם, אז הקללה הזאת לא רלבנטית, אבל מעניינת מאד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זאת אומרת הסטיגמות ממשיכות ללוות אותי 20 שנה פלוס, במדינה שאני נותנת את כל הנשמה למדינה הזאת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אני לא שייכת לארגון של עולים חדשים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מרכזי סיוע זה ארגונים שקיימים בארץ.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא אני הקמתי אותו לצערי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הייתי רוצה מאד להיות שייכת להקמה, אבל ב-23 שנים שאני בארץ - - -
מירב בן ארי: אבל לפי איך שאת מתנהלת שם, את כמו המייסדת של המקום, מההיכרות איתך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: פשוט עשיתי שם איזו שהיא רפורמה, אבל כשאני הגעתי למסל"ן אני הגעתי במקרה, עם מקרה של ילדה שהייתה מטופלת שלי ואבא חורג שלא ידע רוסית והאימא של הילדה לא ידעה עברית והיה סיפור מאד מאד מסובך, שהאבא החורג, בזמן שאמא הייתה מאושפזת ימים לקראת לידה, ניסה לאנוס את הבת החורגת שלו והיא הייתה מטופלת שלי קודם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אנחנו נכנסו לבית, פרצנו לדירה ובעלי פתח את הדירה, הוצאנו את הילדה משם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא ידעתי מה זה חובת דיווח, אני רק ידעתי שהילדה הזאת מפחדת ללכת ולפנות לגורמים הממסדיים, כי היא פחדה מפתיחת תיק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המילה משטרה – לכל מי שיצא מחבר העמים – זה היה יותר קללה ממה שעזרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ואני רוצה כאן להתייחס לנירה ולתת הרבה מחמאות לשינויים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני 20 שנה בתחום, אני יודעת מה היה לפני ומה קורה היום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כל כמה חודשים אני מוזמנת לכל קורס כדי לדבר על שילוב של אלימות כלפי נשים.
מירב בן ארי: איזה קורס, של מה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: קורס של חוקרי משטרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רואה הבדלים בין החוקרים שהיו אז והיום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רואה את הרמה של החוקרים שמגיעים היום לתחום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ואת יודעת, אני יותר שקטה כשאני הולכת לישון בלילה, כי ההתייחסות לפניות למשטרה היום היא אחרת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש דוברי רוסית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש הכשרה מדויקת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הם שואלים את השאלות מה מיוחד ומה הניואנסים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הלוואי שכל הממסד יעבור שינויים כאלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: גם ברווחה יש הרבה הרבה שינוים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ציפי, שצריכה להגיע לכאן, ממשרד הרווחה, תגיד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הבעיה היא כזאת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: א', אנשים שמגיעים מחבר העמים, יש כל פעם איזו שהיא מין תופעה חדשה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עד שהחברה תלמד אותה לוקח זמן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מקבלים מלא פניות בשמונה השנים האחרונות, של תופעה מאד מעניינת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא יודעת עד כמה קסניה כבר מכירה את זה, שגברים ישראלים נוסעים ומתחתנים במולדובה, אוקראינה ורוסיה, מביאים לכאן נשים - - -
מירב בן ארי: או דרך האינטרנט.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ובצורה מגעילה ביותר מביאים לכאן נשים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני הבאתי דוגמא, עכשיו אני מלווה אישה, היא בת 28, יש לה ילד נכה בן 9 מהנישואים הקודמים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ממה שאנחנו מבינים כנראה זה ילד מאונס.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא התחתנה עם גבר בן 58 שבא והביא אותה ממולדובה לכאן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש להם ילדה בת שנתיים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ההתעללות שהאישה הזאת עוברת, זה קשה לתאר אפילו בספרים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה כלכלי ונפשי ופיזי ופסיכולוגי וכל פעם כשהיא רוצה לפתוח את הפה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: למה הן שותקות?
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש להן סיבה לשתוק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כל פעם שהיא רוצה לפתוח את הפה אז הוא אומר אני אשלח אותך, אני אגיד שאת ככה וככה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אלך למשרד הפנים – זו אחת מהתופעות – ואני אגיד שאת ככה וככה לא טובה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: האישה הזה מושפלת ברמות שאני לא יודעת אם כלב בהתעללות היה עובר ברחוב דברים כאלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ואנחנו חסרי אונים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מרכז הסיוע מסל"ן הוא מרכז סיוע של כל הנגב.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בשנה אנחנו מקבלים יותר מ-12,000 פניות רק בנגב, שבגלל שאני דוברת רוסית, הייתי ונשארתי, אנחנו התחלנו את התהליך מחינוך וככה הגענו לכמעט 50% של פניות בשפה הרוסית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: התחלנו מזה שאני תרגמתי את החומרים לרוסית והתחלנו לעשות סדנאות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מעבירים סדנאות ב-8 שפות, אבל ברוסית, בגלל שהאוכלוסייה מסוימת, ואז מכל סדנא יש פנייה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בסדנא לילדים יש פנייה מהורים ומהילדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ככה זה עובד, ואז יש ריבוי פניות של עולים מחבר העמים, מאתיופיה, מארגנטינה, מכל מיני מקומות.
מירב בן ארי: תגידי, מה את עושה עם אותן נשים שמגיעות מחבר העמים, ממולדובה, מגיעות לכאן להתחתן ובסוף הרי הן לא יהודיות ויש - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: הילדים הופכים להיות - - -
מירב בן ארי: מה עם הילדים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש מקרים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: במקרה האחרון הייתה לנו אישה שפשוט בגלל המשפט הבינלאומי שלחו אותה לפוגיה בחזרה, עם שני ילדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז ליווינו, קנינו לה מתנות, בכינו בשדה התעופה ביחד, בדמעות שלי הייתה תחושה שזאת הילדה שלי ששולחים אותה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים חוסר אונים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים חוסר התחשבות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הפוגע הוא בן אדם שיש לו כסף, יש לו עורך דין טוב.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הנפגעת היא מישהי שמקבלת סיוע ממרכז סיוע, שאת יודעת שבלי תקציבים מקצצים ומקצצים בפעילות כל פעם.
מירב בן ארי: כן, על זה עברנו כבר ברוך השם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא עברנו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: השנה אנחנו התחלנו עוד פעם בקיצוץ - - -
מירב בן ארי: בסדר, כל שנה אני עוברת על זה מחדש.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יופי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: דרך אגב, ממשרד הקליטה לא קיבלנו אף פעם שקל אחד על הפעילות שאנחנו עושים, בחיים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה עוד התייחסות לכמה דברים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שהבעיה היא ברמה חברתית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: החברה שלנו עוברת סטיגמות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: את יודעת, בהרצאות שלי אני תמיד אומרת – כל עולה חדש מאתיופיה תמיד מספר שהוא בא מהשטחים הענקיים של הארמון - - -
מירב בן ארי: איזה ארמון?
<ליזה ניקולאיצ'וק: יוצאי אתיופיה – סליחה, של השטחים, שהיו לו פעם שטחים באתיופיה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יוצאי מרוקו אומרים שהם באו מהארמון של.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יוצאי חבר העמים תמיד היו מנהלים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא בגלל שגם אתיופים, גם רוסים גם מרוקאים שקרנים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו לא.
<ליזה ניקולאיצ'וק: פשוט כל אישה שבאה מאתיופיה וכל אישה שבאה ממרוקו ובאה מרוסיה, רוצה דבר אחד, שהחברה הישראלית הוותיקה תאהב אותה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז היא לא משקרת, היא פשוט רוצה לרצות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הצורך הזה בא משינוי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: החברה צריכה לעבור שינוי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: השינוי זה חינוך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה חינוך לסובלנות, לסבלנות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה הבנה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה קבלה של אחר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בחינוך הזה צריכים להשקיע תקציבים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא סתם להגיד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: א' צריכים להשקיע בזה תקציבים כדי לתת את ההכשרות לאנשי משטרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, חוקרי משטרה שעוברים אצלנו הכשרות יוצאים ממרכז סיוע.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודע שאם הנפגעת שבאה למסל"ן תגיע לשם, החקירה תהיה אחרת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא יהיה רגיש, הוא יידע איך להתייחס.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא ידע שהבעיה בשפה שלה יכולה להביא לאי הבנה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כי אנחנו מתרגמות, עדיין.
<ליזה ניקולאיצ'וק: 20 שנה אני בארץ, אני מתרגמת מרוסית לעברית, מה לעשות?
<ליזה ניקולאיצ'וק: זו שפת האם שלי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: איתה נולדתי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני בת לניצולי שואה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת עברית מצוין, אני מבינה את הכל, אבל עדיין, זו שפה שאני נולדתי איתה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: צריכים להתייחס לזה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ניואנסים תרבותיים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אני נכנסת למגשרת שלועסת מסטיק, בתרבות שלי אני בחיים לא אבקש ממנה עזרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בשבילי זה זלזול בי, אבל למישהו אחר זה יכול להיות סתם חאפ-לאפ.
<ליזה ניקולאיצ'וק: צריכים להתייחס למיליון ניואנסים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא כל מי שבא מחבר העמים בא מאותו מקום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מאד שונים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: חברה קווקזית וחברה בוכרית ואלה שהגיעו מחבר העמים זה אנשים שונים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בוכרים וקווקזים חיו בסביבה מוסלמית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הם מכירים ניואנסים אחרים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני גרתי בעיר הבירה, החינוך שלי והכל אחר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני זאת שגדלתי בבולשוי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא אומר שכולם ראו את זה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הכללות ובעיות הן כאלה שהחברה שלנו צריכה ללמוד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תרבות של יוצאי אתיופיה, תרבות של אלה שמגיעים ממרוקו, כי יש במה להיות גאים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תרבות של אלה שמגיעים מחבר העמים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אנחנו רוצים חברה סובלנית, אנחנו צריכים להשקיע בחינוך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ואת יודעת מה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חוזרת למשהו אולי לא נעים שאני אגיד - - -
מירב בן ארי: כן, רק משפט סיכום, ליזה, כי יש עוד דוברים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: במשפט אחד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: פעם הייתי בוועדה שתרמו כסף לקברי צדיקים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אומרת, את יודעת מה, בואי נתרום כסף לצדיקים שעדיין חיים, כי לקברים אנחנו עוד נספיק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש הרבה אנשים שתורמים ומתנדבים והם דוברי 8 שפות, לא רק דוברי השפה הרוסית, במרכז שלי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: וכשאנחנו צריכים כל פעם להרגיש מקצבי נדבות כדי לשרוד וכדי להפעיל את המרכז, כשבדרום אין לי מאיפה לגייס כספים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: התקציב של המדינה מיליון, התקציב שלי 4 מיליונים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אין לי איך לשרוד וזו תחושה של להזניח את הנושא.
<ליזה ניקולאיצ'וק: את החינוך ואת הכל ובטח ובטח לדוברי הרוסית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם תרצו עוד שאלות אני אשמח לענות.
מירב בן ארי: משרד העלייה והקליטה, יפה.
<יפה וולמן: יפי וולמן.
<יפה וולמן: אני מסתכלת כאן על המידע הזה לגבי תחושת הביטחון האנושי של נשים בישראל - - -
<קריאה: האישי, הביטחון האישי.
<יפה וולמן: האישי, כן.
קסניה סבטלובה: גם אנושי.
<יפה וולמן: כתוב אנושי.
<יפה וולמן: ואני חושבת שבאמת הייתה צריכה להיות השוואה לכלל העולים ולאו דווקא לחבר המדינות וותיקים וערביות, כי אז היינו רואים, מבחינת תחושת הביטחון האישי, בהשוואה גם לעולים אחרים.
<יפה וולמן: כי לטעמי זה מאד חשוב שתהיה דיפרנציאציה גם בין העולים, לא רק בין עולים לוותיקים.
<יפה וולמן: זו נקודה אחת שאני חושב שצריך להגיד אותה.
קסניה סבטלובה: אני רק יכולה להגיד שמזל שיש לנו את המחקר הזה.
קסניה סבטלובה: יחסית יש מעט מאד חומר מחקרי שאפשר להישען עליו, חומר אקדמי שזמין לנו.
<יפה וולמן: לא, אני באה מהמקום הטוב.
קסניה סבטלובה: אז זה כמעט הדבר היחיד שקיים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל זה גם קריטריונים שונים, קסניה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: קריטריונים שונים צריכים להיות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא עניין של - - -
<יפה וולמן: עכשיו לגבי מה שמשרד העלייה והקליטה עשה.
<יפה וולמן: הוא עשה מספר תכניות.
<יפה וולמן: אני יכולה להגיד לכם למשל שיש לנו תכנית של משפחה תומכת, שבאים לחזק את האישה, כשהילדים הם עוברי חוק.
<יפה וולמן: זאת אומרת יש בעצם ליווי של המשפחה, חיזוק האישה בכל ההליך הפלילי של הילדים, שמצאו שהם עוברי חוק, כדי שהאישה בעצם תוכל באמת לדעת את המהלכים הפליליים ותוכל באמת לבדוק את הדברים באופן מקצועי.
<יפה וולמן: אז יש באמת ליווי ואנחנו עושים גם את התכנית הזאת עם שירות מבחן למבוגרים ויש באמת כמה מלוות שמלוות משפחות מחבר המדינות בהליך הפלילי של הילדים שלהן.
<יפה וולמן: אני חושבת שזה משהו מאד חשוב שהמשרד - - -
קסניה סבטלובה: אבל זה בהקשר של ילדים.
קסניה סבטלובה: מה לגבי הנשים עצמן, שהן תהיינה במרכז.
<יפה וולמן: אני מדברת על בני נוער.
מירב בן ארי: היא שואלת מה לגבי הנשים.
<יפה וולמן: זה על הנשים.
<יפה וולמן: זה על האימהות של אותם בני נוער.
מירב בן ארי: כן, אבל הסיוע הזה הוא סיוע לאותם צעירים שמה שנקרא כבר הסתבכו עם החוק.
<יפה וולמן: אז אני אמשיך.
<יפה וולמן: תכנית כשרים, שזו תכנית של מניעת אלימות כנגד נשים, בכלל כנגד עולים, היא תכנית שממש תגברנו את כל מערך העובדים המקצועיים במרכזים למניעת אלימות במשפחה.
קסניה סבטלובה: מתי תגברתם?
<יפה וולמן: כבר מלפני 10 שנים תגברנו את זה ועד היום.
<יפה וולמן: אנחנו כל פעם מכניסים עוד עובדים בשפות אחרות.
<יפה וולמן: אנחנו עושים את זה עם משרד הרווחה.
<יפה וולמן: זאת אומרת את כל העבודה אנחנו לא עושים לבד, אנחנו עושים עם היחידות המקצועיות במשרד הרווחה.