GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוריה כהן בקשי: אנחנו באמת נמצאים בתהליך, בהמשך למה שגברתי אמרה, של עבודה על הצעת חוק ממשלתית בנושא התמיכה הכלכלית בילדים.
<מוריה כהן בקשי: נקודת המוצא שלנו היא הילד והאחריות של שני ההורים, הן טיפולית והן כלכלית בילד.
<מוריה כהן בקשי: בתוך התהליך הזה, אני חייבת לומר שאנחנו קשובים מאד לכל הצדדים וגם ניירות עמדה וגם מפגשים שהתקיימו - ואם יידרשו עוד אז גם יתקיימו - הם במפורש חלק מהתהליך כדי לחבר בעצם את המלצות ועדת שיפמן אל השטח, אל, האנשים וכמובן אל הילד במכרז הדברים.
<מוריה כהן בקשי: בתוך התהליך הזה אנחנו בוחנים גם את הנושא שגברתי העלתה, של האחידות ככל הניתן בין כלל אזרחי ישראל והנושא של הדינים הדתיים השונים.
<מוריה כהן בקשי: זה כמובן מורכב, אבל בתוך המורכבות הזאת אני חושבת שיש הבנה ומוכנות יותר גבוהה מבעבר, לכך שבעצם ילד הוא ילד ואנחנו צריכים כמה שניתן לא ליצור פערים בין ילדים, בין באזורים שונים ובין בבתי משפט שונים, בוודאי בין בתי משפט לבתי הדין.
<מוריה כהן בקשי: בתוך התהליך הזה אנחנו בוחנים גם את החלקים העקרוניים של ועדת שיפמן וגם את התרגום הכלכלי של אותה טבלה, או את התוצאות שיוצאות מהחיבור בין הטבלה שמופיעה שם בסוף החוק - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, שוב, איך תתייחסו לטבלה הזו?
<מוריה כהן בקשי: אז צריך לבחון את הדברים.
<מוריה כהן בקשי: האם כבר בשלב הזה אנחנו נבחן כלכלית את התוצאות ונראה בהשוואה ואולי יעשו בתוך זה תיאומים.
<מוריה כהן בקשי: יכול להיות שנמצא טכניקה חקיקתית אחרת, אבל זה לשלב מאוחר יותר.
<מוריה כהן בקשי: אנחנו נראה את זה בתוך התהליך, אבל במפורש אנחנו לא נשארים רק בתיאוריה, אלא המטרה בעצם של הבחינה הזאת זה לחבר את הדברים לשטח ובאמת מתוך זה שגם השרה כבר נפגשה עם מספר ארגוני גברים וגם עם ארגונים של נשים.
<מוריה כהן בקשי: ושוב אני אומרת, ארגונים של גברים, ארגונים של נשים, אבל בסופו של דבר נקודת המבט ובתחילתו של דבר אולי, זה באמת הילד וזאת נקודת המבט שלנו.
<מוריה כהן בקשי: הדיון הזה מבחינתי זה עוד הקשבה באמת לשיח שהוא מאד חשוב לנו.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה אתם תערבו את הגורמים השונים כמו ארגונים שמייצגים גם נשים או אימהות חד הוריות, או ארגונים שמעורבים בכל השיח הזה וגם ארגונים, כמובן אני בטוחה שמייצגים גברים ופעילים בתקופה האחרונה בתהליך של גיבוש החוק שאתם הולכים לעשות.
<מוריה כהן בקשי: אז כפי שאמרתי, קודם כל כבר ערבנו, אבל בתוך התהליך הזה יש.
<מוריה כהן בקשי: מבחינתנו אנחנו פתוחים כבר בשלב הזה לניירות עמדה של כל גורם שהוא שרוצה לפנות ואנחנו באמת נהיה קשובים מאד.
<מוריה כהן בקשי: אני חושבת ששרת המשפטים מאד קשובה לקולות השונים בנושא הזה; וכמובן בתהליך רגיל של הפצת תזכיר חוק, תגובות לתזכיר חוק.
<מוריה כהן בקשי: אני יכולה לומר שכבר בשלבים המוקדמים יותר וכבר היו פגישות, בין עם ארגוני גברים ובין עם ארגוני נשים.
<מוריה כהן בקשי: ושוב, זה עוד שלב ראשוני.
<מוריה כהן בקשי: אנחנו בתוך התהליך.
עאידה תומא סלימאן: מה שאני קצת לא מבינה, אם משרד המשפטים באמת רוצה לצאת מנקודת הנחה שכלל הילדים האזרחים במדינת ישראל הם שווים ורוצים לתת להם את האפשרות להתחיל ממקום שוויוני, למה זנחתם את הנושא של חזקת הגיל הרך?
עאידה תומא סלימאן: למה לא לעשות סדר גם שם?
עאידה תומא סלימאן: כי בסופו של דבר שני הנושאים – נרצה או לא נרצה – הם אכן קשורים אחד בשני.
עאידה תומא סלימאן: למה שהנושא של כלכלת הילדים לא יהיה חלק מהסדר יותר רחב, יותר כללי, שמסדיר את כל הנושא הזה.
<מוריה כהן בקשי: קודם כל ברור לחלוטין שהנושאים הם שלובים וקשורים.
<מוריה כהן בקשי: נעשה מאמץ לקדם גם את הנושא של חוק הורים וילדיהם.
<מוריה כהן בקשי: לעת הזאת - ודברים משתנים גם - לעת הזאת הנושא לא הצליח לעבור גם ברמות הפוליטיות.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי לא הכנתם שום הצעה ממשלתית מטעם המשרד בנושא.
<מוריה כהן בקשי: אני לא אגיד שלא.
<מוריה כהן בקשי: אין הצעת חוק ממשלתית שפורסמה, אבל במפורש נעשתה עבודה על הדברים והשאלה של איזה מתווה מבין המתווים, חזרה להיות אותה שאלה מורכבת פוליטית עם הדעות השונות וכרגע, כיוון שהיה נראה, ושוב אני אומרת – לעת הזאת – שלא היה כרגע מוצא פוליטי להעביר משהו שנראה שאפשר יהיה להתכנס סביבו, החליטה שרת המשפטים להתקדם בינתיים.
<מוריה כהן בקשי: ושוב, זאת לא זניחה לאורך זמן.
<מוריה כהן בקשי: יכול להיות שישתנו דברים.
<מוריה כהן בקשי: לעת הזאת, להתקדם בינתיים עם הנושא של התמיכה הכלכלית, עם זה שברור לכולם שיש את הקשר וככל הניתן ואנחנו לגמרי לא זנחנו, לפחות בתוך משרד המשפטים, את האמונה שיש גם סעיפים חשובים מאד אגב בחוק הורים וילדיהם שהם לא רק חזקת הגיל הרך, שמאד מאד נרצה להגיע לחקיקה שלהם, בקשר של גירושין.
<מוריה כהן בקשי: נושאים של הסדרי הגירה, נושאים של הפרות של הסכמים.
<מוריה כהן בקשי: כל מיני נושאים שמופיעים בהצעת החוק.
<מוריה כהן בקשי: לעת הזאת הנושא הזה תקוע והרעיון היה לא לעזוב את הכל רק בגלל שמשהו - - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר אתם מנסים להעביר עכשיו את מה שמאזן הכוחות הקיים מאפשר.
<מוריה כהן בקשי: כרגע כן.
עאידה תומא סלימאן: הכוחות הפוליטיים.
<מוריה כהן בקשי: ושוב, אני אומרת במפורש, לא ממקום של - - -
עאידה תומא סלימאן: טוב, זה לא מבשר הרבה טובות, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: לפחות ככה אני רואה את זה.
<מוריה כהן בקשי: אבל אני אומרת את זה גם, ואני גם לא פוליטיקאית, אני אומרת את עמדתנו המקצועית, שאנחנו מאמינים וחושבים שהנושאים קשורים ושלובים ושחשוב לקדם את שני הנושאיםך.
<מוריה כהן בקשי: אני במפורש לא רוצה שיובן מדברי - - -
יעל כהן-פארן: האם אפשר לקדם אותם בכלל במנותק אחד מהשני?
<מוריה כהן בקשי: מה?
יעל כהן-פארן: את חושבת שזה בכלל אפשרי לקדם אותם במנותק זה מזה?
יעל כהן-פארן: האם הם לא כל כך קשורים זה בזה?
יעל כהן-פארן: זה מה שאומרת יושבת הראש, אבל אתם באים ומנתקים אותם.
יעל כהן-פארן: זה כזה מין הפרד ומשול.
<מוריה כהן בקשי: תראו, זו כל הזמן התלבטות, כי צריך גם לזכור משהו אחד, שאם לא עושים כלום – משהו קורה בשטח והדברים שבשטח שקורים באופן לא מוסדר, לפעמים יותר גרועים.
<מוריה כהן בקשי: זאת אומרת אנחנו בין ה - - -
יעל כהן-פארן: הקביעות של בתי המשפט - - -
<מוריה כהן בקשי: לכן אני מרגישה קצת לא נוח להגן על המקום הזה שאנחנו מנסים לקדם כרגע שלב אחד ולא את השני, כשאני באמת מאמינה שצריך את שניהם, אבל אני רק אומרת שכרגע גם לא לעשות כלום ולהגיד ששניהם תקועים, נחכה ששניהם יתקדמו, יש דברים שקורים בשטח.
<מוריה כהן בקשי: לא בהכרח הכל נכון וגם שוב, פערים מאד גדולים שנוצרים כאשר דברים לא מוסדרים בחקיקה ובסוף ילד באזור אחד מקבל א', באזור ב' משהו אחר.
<מוריה כהן בקשי: זה דבר שהוא לא נכון לטעמי.
עאידה תומא סלימאן: הועלו נקודות – ואני מתעקשת לשאול את כל השאלות, כי אני יודעת שאת הולכת, שאת תיכף תצאי מהדיון.
עאידה תומא סלימאן: הועלו נקודות שקשורות למשל לחישוב שעות ההשקעה שהן מעבר להוצאות מדודות כספית.
עאידה תומא סלימאן: הועלה הנושא של מה זה יום טיפול בילד.
<מוריה כהן בקשי: אני מוכרחה להגיד שבחלק מהסוגיות – ושוב, לא ניכנס פה, כי כל סוגיה עכשיו נבחנת – בחלק מהסוגיות מצאנו גם חיבור בין הערות של ארגונים של גברים ונשים ולא כל דבר הוא בהכרח במחלוקת.
<מוריה כהן בקשי: דווקא בתחום הזה, אני חייבת לומר שיש דברים שיש ביניהם ומשני הצדדים מגיעים לאותו מקום.
<מוריה כהן בקשי: במפורש כל הנושאים האלה, גם של השאלה של יום טיפול, האם הוא 24 שעות או רק מבית הספר וחזרה והבאה לבית הספר.
<מוריה כהן בקשי: סוגיות של הנושא של שעות טיפול, הנושא של מתי מתחילה להיות הורדה של מזונות, האם מנקודת קפיצה מסוימת או משהו מדורג יותר.
<מוריה כהן בקשי: אלה במפורש שאלות שעולות ואני מוכרחה להגיד דווקא בשיח ראינו שזה עולה לפעמים גם מכיוונים של אבות ומכיוונים של אימהות, ושם אנחנו במפורש בשאלות האלה.
<מוריה כהן בקשי: פלוס, אמרתי, גם הסוגיה של טבלת הבסיס, שהיא גם דבר שהוא רלבנטי לעניין.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שיעלו עוד נקודות, כמו למשל כל הנושא שהורה שיותר מקבל החלטות בגין התנהלות יומיומית של ילד וכולנו יודעים, אפילו כשבני זוג חיים ביחד ונמצאים ביחד ובאחריות משותפת על הילד, יש צד אחד שהוא יותר אחראי על קבלת ההחלטות של ההתנהלות היומיומית של הילד, והרבה פעמים זה גם כרוך בהוצאות מסוימות.
עאידה תומא סלימאן: האם תיקחו את זה בחשבון?
עאידה תומא סלימאן: איך תעשו את החישוב?
עאידה תומא סלימאן: את האמת, אני יודעת שאתם, במיוחד כאשר ניתקתם את שני הנושאים בינתיים, הפחד שלי שתגיעו למסקנות שיכולות, נכון יכולות להיות לפעמים יותר טובות ממה שקורה בשטח, אבל הרבה פעמים גם יכולות להיות גזירות לא ממש לעומק.
<מוריה כהן בקשי: אני מסכימה עם גברתי שהשאלה הזאת היא במפורש שאלה שבאמת מחברת בין שני הנושאים, משום שהשאלה של היכולת להתחלק בהוצאות יומיומיות של ביגוד ושל דברים אחרים בין הורים גרושים באמת קשורה גם לרמת שיתוף הפעולה ולעוצמת הסכסוך.
<מוריה כהן בקשי: זאת אומרת יש פה היבטים שבפורש קשורים לשאלה של האחריות ההורית האחרת בוא נגיד, לא הכלכלית.
<מוריה כהן בקשי: חשוב להגיד את זה, אנחנו לא עוצמים בתוך התהליך הזה עיניים מראיית ההיבטים האחרים, גם אם הם לא כרגע מחוקקים ברגע זה.
<מוריה כהן בקשי: זאת אומרת אנחנו במפורש מתייחסים אליהם.
<מוריה כהן בקשי: במפורש גם יש פסיקות של בית משפט לגביהם, הם ימשיכו לחיות.
<מוריה כהן בקשי: ולכן שלא יובן שיש פה איזה מין ניתוח מנותק ומסתכל רק בעיניים.
<מוריה כהן בקשי: כי זאת במפורש סוגיה כלכלית עם היבטים שהם לא רק היבטים כלכליים והם במפורש דבר שנדון בו.
עאידה תומא סלימאן: מר רן חורי נמצא?
<רן חורי: כן, זה אני.
עאידה תומא סלימאן: פעיל חברתי.
<רן חורי: אני פעיל חברתי.
<רן חורי: אני כותב טור בנושא ואני עוסק בנושא.
עאידה תומא סלימאן: ואתה שולח הרבה אימיילים.
<רן חורי: אני שולח אימיילים ולא מקבל עליהם תגובה.
<רן חורי: אני אשמח ואני רוצה קודם שנעשה איזה שהוא סטרימינג לנושא שאנחנו מדברים עליו – מזונות ילדים.
<רן חורי: אנחנו נמצאים כאן בוועדה שבכותרת שלה יש שוויון מגדרי, בהגדרת הייעוד שלה יש מניעת אפליה על בסיס מין ונטייה מינית בכל התחומים.
<רן חורי: הנושא הזה ב-47 הדקות האחרונות לא עלה.
<רן חורי: מזונות ילדים כרגע בישראל, ליהודים, למוסלמים ולחלק מהנוצרים, נפסקים לפי דין אישי מפלה, שקובע – גבר ישלם, יש לו חובה בסיסית, פרטית.
<רן חורי: אישה לא.
<רן חורי: יש לי כאן ספר של שולמית אלוני, משנת 1976 – נשים כבני אדם.
<רן חורי: היא עסקה אז במלחמה - - -
עאידה תומא סלימאן: היית כשנתתי את האקדמיה שלי?
<רן חורי: כן.
עאידה תומא סלימאן: ושמת לב שאני אמרתי הדין הדתי הוא דין שמפלה ולא מעמיד את כלל - - -
<רן חורי: אני יודע.
<רן חורי: אני רוצה - - -
עאידה תומא סלימאן: אז כדאי להתייחס ולא להגיד לא עלה.
<רן חורי: אני אדייק את עצמי, תודה.
<רן חורי: מלבד הערתך בתחילת הדברים, הנושא הזה לא עלה בקרב הדוברות כלל ואני תיעדתי חלק מן הדברים, כדי שאני אזכור.
<רן חורי: יש לי כאן ספר משנת 1976, של שולמית אלוני.
<רן חורי: אז מעמד האישה היה מאד מאד נמוך והיא נלחמה מלחמה צודקת.
<רן חורי: הייתה לה יושרה אינטלקטואלית לכתוב שיש אפליית גברים במזונות ילדים וזה לא תקין.
<רן חורי: היום הנושא הזה לא עולה.
<רן חורי: אנחנו עוסקים כאן באחת האפליות החמורות בישראל, שבכל יום ויום, היום, אתמול, מחר, גברים, הורים לילדים, נאלצים לשלם סכומים שלא קשורים לכלכלת הילדים שלהם, גם אם הם מרוויחים פחות, גם אם המעורבות ההורית שלהם גבוהה, כדי לכלכל לכאורה את ילדיהם.
<רן חורי: גברים וילדים ולא גברים מול אימהות וילדיהם, כמו שד"ר הרבסט הנגידה בהתחלה גברים מול נשים וילדים, אלא גברים וילדיהם לא נחשבים למשפחה אחרי שהם מתגרשים, אם הם לא מקבלים את הכותרת משמורת.
<רן חורי: גברים וילדים נחשים לכספומט.
<רן חורי: זו החובה החוקית היחידה שלהם.
<רן חורי: אנחנו עוסקים כאן באפליה שגורמת לילדים להיות במצבים של רעב.
<קריאה: מה ה - - -
<רן חורי: אני מדבר.
<רן חורי: להגיע למצבים של הכנסות של 4,000 שקלים לחודש אחרי מזונות, גברים במשמורת משותפת.
<רן חורי: גבר במשמורת משותפת שמרוויח 6,500 שקלים, חויב לשלם 2,350 שקלים אחרי הפחתה, לאישה שמרוויחה 17,500 שקלים.
<רן חורי: הרעבה מכוונת, אין דרך אחרת לקרוא לזה.
<רן חורי: ותגידו שזה מקרים נדירים- - -
עאידה תומא סלימאן: כמה זוגות כאלה אתה מכיר?
<קריאה: אני מכיר כמה.
<רן חורי: אני מכיר את התגובה, אבל בכל מקרה, במאה אחוז מהמקרים כשמדובר ביהודים או במוסלמים, יש אפליה.
<רן חורי: השופט אומר – חל הדין האישי, הדין האישי אינו שוויוני, בואו נתמודד.
<רן חורי: בואו נדבר.
<רן חורי: בוא נתקדם.
<רן חורי: זאת אפליה.
<רן חורי: זה קורה כל יום.
<רן חורי: זה היה צריך להתבטל בשנת 1959, כשהחוק נחקק.
<קריאה: - - - ברמות קשות.
<רן חורי: יש כאן איזה שהוא שקר גדול מאד.
<רן חורי: אני בעד מזונות ילדים.
<רן חורי: כולנו בעד מזונות ילדים.
<רן חורי: יש לי ילדה.
<רן חורי: אני נשוי לאישה בפרק ב', גם לה יש ילדים.
<רן חורי: הורים צריכים לכלכל את ילדיהם.
<רן חורי: כרגע בישראל הורים לא מחויבים לכלכל את ילדיהם.
<רן חורי: בניגוד למה שאמרה פרופסור הלפרין קדרי, כרגע הדין האישי מחייב אפליה בכל מקרה ומקרה.
<רן חורי: חייבים לעצור את זה.
<רן חורי: העובדה שזה מתעכב ומתעכב ומתעכב כבר שנים וועדת שיפמן התכנסה כמה ימים לפני החתונה הראשונה שלי.
<רן חורי: אני כרגע נשוי פעם שנייה.
<רן חורי: הדו"ח הוגש כשהייתי גרוש.
<רן חורי: אני נשוי פעם שנייה, עוד לא קרה כלום.
<רן חורי: בכל יום ויום, בכל שנה ושנה ואני עוקב אחרי פסקי דין, קורא אותם, מפרסם אותם, יש אפליה.
<רן חורי: היא נוראית.
<רן חורי: היא פוגעת בילדים.
<רן חורי: היא פוגעת באבות.
<רן חורי: היא מביאה אנשים לחיות עם פחות מ-2,000 שקלים בחודש, וזו הגדרה משפטית.
<רן חורי: ניתן להשאיר אב עם פחות מ-2,000 שקלים בחודש.
<רן חורי: שופט נשאל מה עם האב, האם הוא לא צריך להתפרנס?
<רן חורי: הוא אמר פעם זו לא האחריות שלי שאב רוצה להיות קרוב לילדיו וזה ציטוט.
<רן חורי: הדברים האלה הם מזעזעים בכל קנה מידה ואת זה אני רוצה שנשים על השולחן.
<רן חורי: אין כאן שום מלחמה בין נשים.
<רן חורי: אני נשוי לאישה.
<רן חורי: יש לי הרבה חברות נשים גרושות, סייעתי להרבה נשים גרושות.
<רן חורי: אין לנו כאן מלחמה בין נשים.
<רן חורי: אנחנו בעד שוויון.
<רן חורי: אנחנו בעד צדק.
<רן חורי: אנחנו בעד שהורים יהיו אחראים לילדים שלהם.
<רן חורי: אנחנו נגד שאנשים ישתמטו מאחריות.
<קריאה: מוסכם על כולנו שהחוק צריך להיות.
<קריאה: בואו נדבר עכשיו על ההצעה שעומדת על השולחן.
<רן חורי: כן?
<רן חורי: שאלה?
<רן חורי: את רוצה לשאול משהו או שאני יכול להמשיך?
עאידה תומא סלימאן: לא, רציתי לתת לך להמשיך.
<רן חורי: אוקיי, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אבל בקיצור.
<רן חורי: אפשר לדבר על נקודות אלו ואחרות בוועדת שיפמן – האם הסכום צריך להיות כזה או כזה, אבל לא מתוך ראייה של יש נשים ויש גברים וספר החוקים צריך להתייחס אחרת.
<רן חורי: במגילת העצמאות שלנו כתוב שוויון ללא אפליה מינית.
<רן חורי: האם אנחנו מקפידים על זה?
<רן חורי: לא.
<רן חורי: אנחנו לא מקפידים על זה.
<קריאה: גם בגט אתה שואל את אותה שאלה על השוויון הזה?
<רן חורי: בשנת - - - - ילדים הם לא כלי מיקוח.
<רן חורי: אני לא רוצה להיכנס - - -
<קריאה: גם נשים הן לא כלי מיקוח.
<קריאה: ומסתבר שנשים הופכות להיות כלי מיקוח.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אני הזהרתי מהתחלה.
עאידה תומא סלימאן: אם כולם יחכו בסבלנות, למרות שהדברים לא מוצאים חן בעיניהם ויתנו לדובר או לדוברת לסיים, אני אתן לכולם להגיב.
עאידה תומא סלימאן: אבל אם נמשיך ככה, אנחנו נגיע לפיצוץ שכולם חיכו לו.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מאד מבקשת ונא לסיים.
<רן חורי: אפשרי עוד ארבעה משפטים?
עאידה תומא סלימאן: שני משפטים.
<רן חורי: שני משפטים, אני אתמצת.
עאידה תומא סלימאן: תוכל לחיות עם זה.
<רן חורי: אפשר לדבר על נקודה זו או אחרת בוועדת שיפמן.
<רן חורי: אני קראתי את הדו"ח.
<רן חורי: אני לא יודע כמה מהנוכחים כאן קראו את הדו"ח.
<רן חורי: קראתי אותו שוב ושוב ושוב, ואני יכול לצטט אותו באמצע הלילה.
עאידה תומא סלימאן: ככה סיימת את שני המשפטים.
עאידה תומא סלימאן: כדאי להיכנס לנקודה.
<רן חורי: אז אני אקח עוד אחד.
עאידה תומא סלימאן: לנקודה שלך.
<רן חורי: בסדר.
<רן חורי: להגיד שיהיה כאן הורה שהוא גזבר עיקרי והורה שהוא לא, זה עוד סלע מחלוקת בין בני הזוג.
<רן חורי: אני עיקרי, אתה עיקרי, למה לריב על זה?
<רן חורי: הורים מטיבים עם הילדים שלהם, הורים מטבעם רוצים לדאוג לילדים שלהם.
<רן חורי: יש מקרים בעייתיים, אבל בואו נגיד, הורים אחראים לילדיהם.
<רן חורי: אבות, אימהות, גברים, נשים, להעיף את האפליות האלה לפח ואני אדם דתי ולהתקדם לצדק, לכל מדינות המערב.
<רן חורי: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להזכיר לכולם, כאשר מתחילים לדבר על אחריות הורית, מי שמצמצם את הנושא של אחריות הורית לכסף, הוא הופך את עצמו לכספומט.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו נדבר על אחריות הורית כוללת.
עאידה תומא סלימאן: ככה אני מבינה את זה וככה זה אמור להתקיים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעורכת הדין ודוקטורנטית בבאנה שגרי.
<באנה שגרי: אז באמת לברך אותך על הדיון החשוב הזה ולברך אותך על נקודת המוצא.
<באנה שגרי: נקודת המוצא היא אחריות ואחריות של הורים לילדים, אבל יש לראות את הכל, ושוויון לכל הילדים בארץ.
<באנה שגרי: העמדה שלי היא שצריכה להיות הפרדה מאד מאד ברורה בין הדין החל בבתי המשפט האזרחיים, שהוא חייב להיות אזרחי ואחיד, אחרת אין זכות בחירה אמיתית בין הערכאות ואין אפשרות שאנשים יחיו לפי אמונתם.
<באנה שגרי: מה שמאד חשוב לי להצביע עליו, זה התמונה העוד יותר כוללת.
<באנה שגרי: המציאות היום היא שאין שוויון, לא בנקודת ההתחלה ולא בנקודת הסיום; והאפליה בנקודת הסיום, זה רק לגברים יש את הזכות לפרק את הקשר, רק הם יכולים לעגן את נשותיהם, רק הם יכולים - - -
<באנה שגרי: רק הם יכולים להחליט אם לפרק את הקשר או לא לפרק את הקשר.
<באנה שגרי: רק הם לא נושאים, במיוחד גברים שיכולים לבחור לחיות בזוגיות כידועים בציבור ולעגן את נשותיהם, ואחר כך לבוא ולהטיף לנו מוסר על כמה מעט כסף נותר להם.
<באנה שגרי: אחריות הורית היא אחריות כוללת ועוד יותר חשוב מכל זה, שלמדינה יש אחריות לילדים.
<באנה שגרי: חשוב לי מאד, במיוחד כיוון שיש לנו הזדמנות מצוינת.
<באנה שגרי: עד מאי השנה מדינת ישראל צריכה לדווח לוועדה לביעור כל צורות האפליה נגד נשים, לוועדת סידאו, על האופן שבו מדינת ישראל עומדת בחובותיה לשוויון כלפי נשים.
<באנה שגרי: מדינת ישראל עד היום בדין שלי מעגנת אפליית נשים, אפלית נשים בדין האישי וגם פותרת את עצמה אפילו מחובת הדיווח על האופן שבו האפליה הזאת מתרחשת.
<באנה שגרי: נשים מופלות לרעה גם בתפקידים שיפוטיים בערכאות דתיות והיכולת שלנו להשפיע באמת על עיצוב האחריות ההורית באופן שהיא לא תהיה כספומט ובאופן שיילקחו בחשבון כל הדברים החשובים שד"ר הרבסט הצביעה עליהם, מחייב דין אזרחי אחיד, שלוקח בחשבון את זכות הילד, את המינימום לקיום בכבוד עבוד כל ילד וכשהורים לא מסוגלים לשלם את המינימום הזה, האחריות הזאת עוברת למדינה.
עאידה תומא סלימאן: גברת שרי דיסקינד.
<שרי דיסקינד: שמי שרי דיסקינד, אני הובלתי את מאבק מסורבות גט בעברי וכיום גם בנושא זכויות נשים.
<שרי דיסקינד: מי שראתה את הסרט מקודשת וגם בגט אני השראה לדמות שם בסרט.
<שרי דיסקינד: אני רוצה לשאול שאלה.
<שרי דיסקינד: הילדים שלי קיבלו 500 שקלים מזונות.
<שרי דיסקינד: האם מישהו רואה כאן – אפילו ברמת השוויון – נגיד שרצינו להתחלק חצי-חצי, מישהו רואה בזה איזה שהוא אפילו שוויון?
<שרי דיסקינד: יש כאן משהו הגיוני?
<שרי דיסקינד: וכשאני רציתי לקבל גט, כשהוכחתי שהגבר שלי חי עם מישהי אחרת, שאגב, שבועיים שלושה אחרי הגט הוא התחתן איתה, מישהו רוצה להסביר לי איפה השוויון נמצא?
<שרי דיסקינד: אז אני גידלתי לבד ארבעה ילדים, היום הם כבר גדולים, ולכל ילד נפסק 500 שקלים מזונות בבית הדין הרבני.
<שרי דיסקינד: וגם אם הייתי הולכת לבית דין אזרחי והיו קובעים לי מזונות, כדי לקבל את הגט שלי, כדי לקבל את החירות האישית שלי, הם היו דורשים ממני לוותר על מזונות הילדים.
<שרי דיסקינד: אז שאף אחד לא יבוא ויגיד כאן שזה לא שייך לזה.
<שרי דיסקינד: כי זה כרוך בזה.
<שרי דיסקינד: במדינת ישראל, שהיום הסיפור הסופי נחתם בבית הדין הרבני, לנשים חרדיות או דתיות או גם חילוניות וכרגע אין לי מושג מה קורה בעולם הנוצרי או המוסלמי, אבל זה מה שקורה.
<שרי דיסקינד: אז אל תגידו לי שזה לא כרוך.
<שרי דיסקינד: ואיפה ההיגיון נמצא?
<שרי דיסקינד: ואני גידלתי לבד את ארבעת ילדיי והייתי צריכה לצאת נוספות כדי לטפל בהם.
<שרי דיסקינד: והילדים שלי היום באים ואומרים לי – אמא, אבא לא היה לנו, קיבלנו את זה.
<שרי דיסקינד: אבל גם את, שהיית צריכה להיות אבא ואמא, לא כל הזמן היית בבית, כי היית צריכה לצאת לפרנס אותנו.
<שרי דיסקינד: יש חוסר שוויון, יש חוסר היגיון.
<שרי דיסקינד: אם אנחנו רוצים להתחיל לטפל בדברים, אנחנו יכולים להתחיל לטפל בדברים, אבל קודם כל בדברים הבסיסיים.
<שרי דיסקינד: כי נשים לאורך כל השנים אפילו לא ידעו קרוא וכתוב, כי הגברים לקחו את הדברים בידיים.
<שרי דיסקינד: ומי שכתב את כל ההלכות ואת כל הפסקים זה גברים.
<שרי דיסקינד: אז אין לי מושג איפה הדברים כאן עומדים ואין כאן כל כך הרבה היגיון; ובשנים האחרונות, כשנשים מתחילות לבצבץ וקצת קצת מתחילות לצוף כדי לקדם את עצמן, אז בסופו של דבר גם כאן באים לחתוך אותן וזה מאד עצוב.
<שרי דיסקינד: ומישהו לקח בסוף את העבודות השקופות שנשים עובדות בבית?
<שרי דיסקינד: אף אחד לא לקח את הנושא של העבודות השקופות.
<שרי דיסקינד: אז אני מאד מבקשת שאם אנחנו מנסים לדבר על שוויון, בואו נתחיל את השוויון האמיתי.
עאידה תומא סלימאן: עורך דין יניב מויאל, הקואליציה למען הילדים והמשפחה.
<יניב מויאל: שלום וברכה.
<יניב מויאל: אני רוצה קודם כל להתחיל באיזה שהוא משהו אופטימי.
<יניב מויאל: אנחנו נמצאים בעידן שבו לנשים משחר ההיסטוריה יש מעמד הטוב ביותר והביטחון הטוב ביותר שהיה להן מאז ומתמיד ואנחנו עשינו את זה תוך שיתוף פעולה בין גברים לנשים.
<יניב מויאל: אני חייב להתוודות.
<יניב מויאל: אני שייך לקהילת הלהט"ב.
<יניב מויאל: אני לא סטרייט.
<יניב מויאל: אני עורך דין לענייני משפחה ואני אומר לכם חד משמעית שמה שקורה כרגע בחברה הישראלית, אנחנו גודעים את הדור הבא של האנשים ואני אסביר גם למה.
<יניב מויאל: יש פה אפליה אפילו בין ילדים לבין עצמם.
<יניב מויאל: ילדים לאנשים גרושים יש להם יותר זכויות במדינת ישראל מאשר לילדים של אנשים שהם לא גרושים.
<יניב מויאל: ואני אתן לכם דוגמא.
<יניב מויאל: שכר המינימום שמדינת ישראל קבעה זה 4,300 שקלים או 4,600 שקלים, מנסים להעלות את זה.
עאידה תומא סלימאן: כבר 5,000 שקלים.
<יניב מויאל: כן, כבר 5,000 שקלים.
<יניב מויאל: אבל משום מה, המדינה לא נכנסת לזוג נשוי ואומרת לאבא – אתה צריך לתת לילד שלך חוג ואתה צריך לתת לילד שלך ככה ולילד שלך ככה וזה.
<יניב מויאל: אבל כשמתגרשים, פתאום לילדים האלה צומחים זכויות מאין.
<יניב מויאל: פתאום מגיע להם צהרון ומגיע להם מדור ומגיע להם חינוך ומגיע להם הכל, והכל מטילים רק על האבא.
עאידה תומא סלימאן: יש לך בעיה עם זה?
<יניב מויאל: לא, אין לי בעיה עם זה.
עאידה תומא סלימאן: שיש להם זכויות?
<יניב מויאל: אבל שהמדינה תגדיר שזה זכויותיו של ילד גם במשפחה נשואה, ושהיא תגדיר ששכר המינימום לא יהיה 5,000 שקלים, אלא 15,000 שקלים.
<קריאה: לא צריך להגדיר את זה כי זה כבר קיים.
<יניב מויאל: עכשיו אני אגיד עוד דבר.
<קריאה: זה מחציות, זה לא הכל על האבא.
<יניב מויאל: אני אגיד עוד דבר.
<קריאה: אבל יש מחציות, תדייק.
<קריאה: חצי האבא, חצי האמא.
<יניב מויאל: לא, לא, לא, אני מצטער.
<יניב מויאל: שנייה רגע, ברור לי שזה-.
<יניב מויאל: שנייה רגע, תנו לי לסיים.
עאידה תומא סלימאן: שוכחים את מה שאמרתי בהתחלה.
<יניב מויאל: אני מנסה להסביר פה שכשהורים נאבקים כשהם נשואים על כל שקל, המדינה לא אומרת להם תשימו את הילד שלכם בצהרון ולא אומרת לכם תתנו לילד שלכם שני חוגים, אבל בדיוק כשמתגרשים, מטילים על האבא דברים שהוא לא עשה כשהוא היה נשוי.
<יניב מויאל: זה העניין.
עאידה תומא סלימאן: זה העניין בדיוק.
<יניב מויאל: מאיפה צמחו לילד הזה זכויות - - -
עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה, שנייה - - -
<קריאה: מאיפה צמחו - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, סליחה, רק לי מותר לקטוע את הדובר, אם אפשר ולשאול שאלות.
עאידה תומא סלימאן: כולכם תצטרכו לחכות לזכות הדיבור שלכם.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מתפלא על המשפט הזה שפתאום הוא צריך לעשות דברים שהוא לא עשה עד עכשיו.
<יניב מויאל: שהמדינה לא מכריחה אותו.
עאידה תומא סלימאן: לצערנו זאת המציאות, כן.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות גם את האבות ואת האימהות עושים את מה שהילדים צריכים בלי גירושין.
עאידה תומא סלימאן: שיעשו את זה תמיד.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו, אתה מדבר, ואני מבינה שאתה מדבר רק על הקטע של תשלומי הוצאות כלכלת הילד.
<יניב מויאל: לא, ממש לא.
עאידה תומא סלימאן: מה עוד האבות צריכים לעשות?
<יניב מויאל: הילד צריך את שני ההורים.
<יניב מויאל: צריך את החיבוק של שני ההורים, צריך את הנוכחות של שני ההורים.
<יניב מויאל: ברגע שאבא השתכר 4,500 שקלים או 5,000 שקלים בחודש, ובית המשפט אומר לו עכשיו – את המשכורת שלך תעביר לאישה כי התגרשת, הוא נשאר באפס כסף.
<יניב מויאל: עכשיו, אם הוא רוצה להשקיע זמן עם הילדים שלו, אומרים לו לא, תלך לעבודה שנייה ולעבודה שלישית - - -
עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה האישה משלמת על זה שהיא מקבלת מזונות?
<יניב מויאל: אבל המדינה הגדירה את שכר המינימום כ-5,000 שקלים.
<יניב מויאל: אני עובד 8 שעות ביום ואני מקבל רק 5,000 שקלים ואת כל ה-5,000 שקלים אני מעביר לאישה כדי שהיא תגדל את הילדים.
<יניב מויאל: מתי אני אראה את ילדי?
<יניב מויאל: מתי אני אקבל אותם חצי מהשבוע?
<יניב מויאל: אני לא יכול.
<יניב מויאל: אני חוזר בגיל 40 לגור אצל אמא שלי או אצל דודה שלי, או אם אין לי אמא ודודה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאתה מדבר בשם כל הגברים עכשיו.
<יניב מויאל: לא, אני מדבר בשם מקרים שאני ראיתי, שזה פשוט פשע לקחת בן אדם שיש לו 6,500 שקלים משכורת ולאישה יש 20,000 שקלים משכורת ולוקחים לו 4,500 שקלים מהמשכורת שלו ונותנים לה ואחרי זה הוא נשאר עם 2,500 שקלים והילדים נמצאים אצלו חצי מהשבוע.
<יניב מויאל: וזה כואב לי נורא, כי הילדים האלה נמנעים מאבא, שאפילו מיץ לו היה לו לקנות להם, כי הוא לא יכול היה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להזכיר, כשהתחלתי לדבר, אני רק רוצה להזכיר לך, כדי שלא ניסחף עם הנתונים שאתה מעלה – על הדיון שמתקיים בוועדה השנייה, שמדבר על נשים שמורידים להן לפעמים מס הכנסה שמגיע ל-60% מהשכר שלהן בגלל שיש להן תשלומי מזונות שהן מקבלות עבור הילדים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, ה-20,000 שקלים שדיברת עליהם מוטלים בספק רב.
<יניב מויאל: לא, לא, הן מקבלות נקודות זיכוי.
<יניב מויאל: מקבלות הנחה בארנונה, מקבלות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת ומכירה את הנושא.
<יניב מויאל: יש חבילת הטבות שלמה שהיא רק לנשים לא לגברים.
עאידה תומא סלימאן: תגיד לי מה הדרישות, איך אתה מתייחס אליהן?
<יניב מויאל: אני אגיד.
<יניב מויאל: הנקודה צריכה להיות שהחוק צריך לטפל - - -
עאידה תומא סלימאן: לצלם את המצב אני חושבת שעשינו.
עאידה תומא סלימאן: בו נשמע הצעות.
<יניב מויאל: אוקיי.
<יניב מויאל: חוק צריך להיות נטול מגדר.
<יניב מויאל: הוא צריך להגדיר שההורה שיש לו, כמו בחיים המשותפים – אם ההורה שיש לו את היכולת הכלכלית הגבוהה יותר, הרי הוצאות הילד היו באופן יחסי ליכולות הכלכליות של שני ההורים.
<יניב מויאל: שניהם שמו את זה בחשבון עו"ש אחד ומאותו חשבון עו"ש שילמו את ההוצאות של הילד.
<יניב מויאל: אם זו תהיה נקודת המוצא, ששני ההורים, לפי כל אחד ויכולתו הכלכלית יתמכו בילד, אין בעיה.
<יניב מויאל: עכשיו, תגדירו.
<יניב מויאל: אני חושב שזה צריך להיות בעניין מנהלי ולא עניין משפטי שכל שופט עושה מה שהוא רוצה.
<יניב מויאל: הזכויות של הילד צריכות להיות מוגדרות בחוק.
<יניב מויאל: אם מגיע לילד שני חוגים, תכתבו שני חוגים וזה גם על אנשים נשואים וגם על אנשים גרושים ועל כולם.
<יניב מויאל: לא יכול להיות שילד להורים גרושים יקבל שני חוגים וילד של הורים נשואים לא יקבל כלום.
עאידה תומא סלימאן: וכמה זוגות נעליים במינימום כל ילד צריך שיהיה לו?
<יניב מויאל: זה מה שאני אומר.