GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפה וולמן: אז כך שהנושא הזה, באמת היום בכל המרכזים למניעת אלימות במשפחה, יש עובדים מקצועיים שמדברים את שפת העולה, שמלווים את הנשים האלה.
<יפה וולמן: לגבי הנתון הזה של המשטרה, אנחנו הבנו מכל הוועדות שדווקא יוצאות חבר המדינות יש להן כן ביטחון לפנות למשטרה.
<יפה וולמן: זאת אומרת זה משהו שאני שמעתי בנושא אלימות במשפחה.
קסניה סבטלובה: זה מאד תלוי.
קסניה סבטלובה: זה מאד תלוי מי.
מירב בן ארי: לא, מבחינת הנתונים יחסית, אבל ברור, כי אני באמת חושבת וזה מה שאמרתי.
מירב בן ארי: לפחות הוותיקות יותר.
מירב בן ארי: אם נשים שהן ותיקות בארץ הן לא ירגישו בנוח לפנות למשטרה, אז?
מירב בן ארי: זאת אומרת אני מניחה שאותן נשים שהגיעו מחבר העמים הן כבר מרגישות פה מספיק צבריות בשביל לבוא ולפנות למשטרה.
מירב בן ארי: אבל העניין הוא שמה שאני קצת היה לי את הדעה שלי, אבל ליזה פה אמרה שהיא הולכת לחוקרים ועושה כאן תהליך שלא היה, שבסופו של דבר אם אצלכם – ועזבי רגע את אותן נשים שהגיעו לפה בשנות ה-80, הן כבר 3040 שנה בארץ.
מירב בן ארי: הן לא אמורות בכלל לחשוש ממשטרה, לצורך העניין.
מירב בן ארי: אבל אני שואלת מה עם אותן נשים שהגיעו בשנים האחרונות.
מירב בן ארי: מה עם אותן נשים שעדיין חוות את אותם קשיים תרבותיים.
מירב בן ארי: האם יש להן איזו שהיא כתובת אצלכם?
מירב בן ארי: זאת אומרת יש יחידה שמתעסקת בנשים שהגיעו מחבר העמים ב-10 השנים האחרונות?
מירב בן ארי: עזבי לצורך העניין אותן, שהן כבר ותיקות והילדים שלהם הם חלק מהחברה הישראלית.
מירב בן ארי: אני שואלת מה קורה עם אלה שבאו בשנים האחרונות.
מירב בן ארי: יש להן כתובת לנשים ספציפית?
<יפה וולמן: יש לנו, אצלנו בתוך המשרד לעלייה וקליטה, שירות שנקרא שירות הרווחה ויש לנו עובדות סוציאליות שמקבלות קהל ומקבלות לצורך העניין נשים בכל מיני מצבים.
מירב בן ארי: שהיא יכולה לבוא אלייך כי מה?
<יפה וולמן: מכל מיני סיבות היא יכולה לבוא אלי.
<יפה וולמן: אפילו אלימות במשפחה היא יכולה לבוא אלי ואז אני יכולה להפנות אלי.
<יפה וולמן: כאילו, בכל מיני מצבים הן יכולות לבוא.
מירב בן ארי: שזה ספציפית לנשים מחבר העמים, או בכלל לנשים?
<יפה וולמן: בכלל, לכל הנשים והעולות.
<יפה וולמן: משרד העלייה והקליטה עובד עם כל המגזרים ועם כל ארצות המוצא.
<יפה וולמן: נכון שחבר המדינות זה מיליון ומשהו ומבחינת האחוז זה אחוז מאד גבוה ואני מניחה שגם הנשים הן אחוז מאד גבוה, אבל אנחנו מקבלים קהל.
<יפה וולמן: יש לנו עובדים מחוזים, יש לנו - - -
מירב בן ארי: אבל את לא יודעת כמה באחוזים באות אלייך?
<יפה וולמן: אני לא יכולה.
<יפה וולמן: אני יכולה לבדוק לך את זה, אם זה משהו שמעניין אותך.
קסניה סבטלובה: דווקא נתון מעניין, כי עוד פעם, מהתחושה שלי, ועוד פעם, הכל פה אנחנו מדברים מחוויות אישיות גם שלנו כחברות כנסת וחברי כנסת.
קסניה סבטלובה: גם נשים שנמצאות פה 25 שנה וגם 30 שנה, עדיין לא מרגישות שלפנות לעובדת סוציאלית או בכלל לגורמי הרווחה, זה לא משהו מפחיד.
קסניה סבטלובה: יש הרבה נשים שבטוחות שברגע שהן תדרוכנה במקום שיש בו איזה שהוא רישום או איזה משהו, זה קודם כל יפגע בהן.
קסניה סבטלובה: לא ברור איך יתייחסו אליהן שם וזה לא המחסום של השפה.
קסניה סבטלובה: זה מחסום של - - -
יוליה מלינובסקי: אבל זה בצדק.
יוליה מלינובסקי: אנחנו ראינו סיפורים לא מעטים שאנשים עשו את זה והתוצאות היו לא טובות, כי משרדי הרווחה לא ידעו.
יוליה מלינובסקי: נכון קסניה?
יוליה מלינובסקי: שמענו את זה.
קסניה סבטלובה: כן, כן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רק רוצה להגיד לך שבגלל זה פונים אלינו יותר, כי אין לנו את הרישום ולא פותחים תיקים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה נכון.
יוליה מלינובסקי: ואם ישאלו אותי עכשיו אם ללכת למשרד הרווחה או למשטרה, בחיים לא.
יוליה מלינובסקי: בחיים לא.
מירב בן ארי: רגע, רגע, שנייה.
מירב בן ארי: אני נותנת עכשיו לסיים ואז חברת הכנסת מלינובסקי תתייחס.
<יפה וולמן: אני רוצה דווקא לומר לך שדווקא משרד העלייה והקליטה לא נתפס כמשרד סטיגמתי שצריך לפחד ללכת אליו או לפנות.
יוליה מלינובסקי: אבל אין לכם כלים.
קסניה סבטלובה: אבל זה גם לעולים שהם עד 10 שנים.
קסניה סבטלובה: 15 שנים במקרים מסוימים, אבל זה לא מתייחס לקבוצה הענקית הזאת שזה עולים של תחילת שנות ה-90.
<יפה וולמן: נכון.
<יפה וולמן: אלה שהן מאד ותיקות הן כבר מן הסתם עוברות למשרד הרווחה.
מירב בן ארי: כן, זה מה שאני אמרתי.
<יפה וולמן: הן עוברות למשרד הרווחה, הן כבר לא - - -
קסניה סבטלובה: שזה החלק הארי, בואו נגיד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שזה אצלנו אלפים ושם בודדים.
מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
יוליה מלינובסקי: כבוד יושבת ראש הישיבה, אם הייתי צריכה לחשוב לפנות לרווחה, למשטרה, הרגל שלי לא הייתה דורכת שם.
יוליה מלינובסקי: כי היחס שם, כל הסטיגמות שיש שם, התוצאות שיכולות להיות, הם לא באמת.
יוליה מלינובסקי: הם עוד עובדים לפי הספר.
יוליה מלינובסקי: אני בעברי כחברת מועצה, לא פעם עזרתי וטיפלתי בכל הסיפורים האישיים של אנשים וראיתי אישה שנכנסה לקבל עזרה מהרווחה וזה נגמר בכך שהילד נפלט לפנימייה.
יוליה מלינובסקי: ואותה גברת אומרת שהיו מרביצים לי, שהייתי סובלת, אבל הכלים שהם נוקטים בהם, הדרך שהם עושים, תביני, הם עובדים לפי ספר.
יוליה מלינובסקי: א', ב', ג'.
יוליה מלינובסקי: הם לא מתחשבים בקודים תרבותיים.
קסניה סבטלובה: בוא נגיד הרוב.
יוליה מלינובסקי: למשטרה את נכנסת, מה את שומעת?
יוליה מלינובסקי: רוסיה.
יוליה מלינובסקי: אני נלחמת בזה שנים.
יוליה מלינובסקי: אני אומרת אני לא רוסיה, אני יהודיה דוברת רוסית, אבל יושבים שם גברים ברובם, שלא מבינים את הנושא הזה.
יוליה מלינובסקי: לא מבינים את זה.
יוליה מלינובסקי: כשהם נתקלים באישה שהיא חזקה, אז הם פתאום עומדים דום.
יוליה מלינובסקי: לא פעם היו לי מצבים שלקחתי גברת, הלכתי איתה לתחנת משטרה, היחס – נו, מה את רוצה פה?
יוליה מלינובסקי: נו, נו, תרשמי.
יוליה מלינובסקי: אדוני, תרשום, תקבל את התלונה.
יוליה מלינובסקי: פתאום הם פותחים עיניים.
יוליה מלינובסקי: מישהו מעיז לדבר איתם.
יוליה מלינובסקי: הבעיה היא, כפי שהגברת אמרה פה, זה בתפיסת העולם.
יוליה מלינובסקי: זה ביחס לאישה, ביחס לאישה עולה.
יוליה מלינובסקי: את בטח שמעת לא פעם, גם כמוני - - -
מירב בן ארי: את חושבת להכליל?
מירב בן ארי: זה נורא-.
מירב בן ארי: גם קסניה שומעת, לבוא ולהגיד שכל הרווחה ככה, כל המשטרה ככה.
מירב בן ארי: זה קצת - - -
יוליה מלינובסקי: כן, זה לא כולם.
מירב בן ארי: יש לי סימן לשאלה.
יוליה מלינובסקי: אבל בואי נגיד ככה, יכול להיות שמפכ"ל המשטרה הוא לא ככה, אבל מה שאת רואה בתחנות - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש הרבה שינוים בשנים האחרונות.
יוליה מלינובסקי: בדרג הנמוך זה ככה.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שהבעיה היא בזה ש - - -
יוליה מלינובסקי: את לא היית בסיטואציה הזאת.
מירב בן ארי: לא, אני שואלת.
מירב בן ארי: היה לי סימן שאלה בסוף.
יוליה מלינובסקי: למזלך את נולדת פה.
יוליה מלינובסקי: שרתת בצבא, את אישה חזקה, העברית שלך פרפקט ואת לא נראית כמונו.
יוליה מלינובסקי: כאילו, את נראית צברית, ישראלית.
מירב בן ארי: לא, אל תדאגי.
מירב בן ארי: לנו, את יודעת, יש את העניינים שלנו גם.
מירב בן ארי: בוא נגיד שאין אוכלוסייה פה במדינה שלא עברה את מנגנון הקיפוח.
יוליה מלינובסקי: אבל לא אמרו לך פעם את רוסיה זונה, נכון?
יוליה מלינובסקי: כי את לא היית בסיטואציה הזאת.
יוליה מלינובסקי: לא עצרו אותך פעם ברחוב כי את נראית בלונדינית ואולי בלתי חוקית ולא בדקו לך תעודת זהות.
מירב בן ארי: כן, אבל את חושבת שבאמת עוצרים נשים?
יוליה מלינובסקי: אני הייתי שם.
מירב בן ארי: בגלל המראה החיצוני שלהן עוצרים אותן ומבקשים מהן תעודת זהות?
יוליה מלינובסקי: כן, כן.
מירב בן ארי: חשבתי שזה כבר עבר לצעירים האתיופים.
מירב בן ארי: אני רואה שזה גם - - -
קסניה סבטלובה: יותר בתל אביב נגיד, אבל כן, יש מקומות שזה עדיין קורה.
יוליה מלינובסקי: אני באופן אישי חוויתי את זה.
מירב בן ארי: כל כמה שנים יש פה מחזור אחר מקופח.
יוליה מלינובסקי: ואני חוויתי את זה באופן אישי כמובן ואני לא ממציאה דברים ואני מאמינה שהבנות שיושבות פה - - -
מירב בן ארי: אני רק שואלת.
יוליה מלינובסקי: הבעיה היא שאנחנו חיים בחברה גברית והיחס לאישה - - -
קסניה סבטלובה: לא גברתי, שוביניסטית.
יוליה מלינובסקי: שוביניסטית.
יוליה מלינובסקי: נכון, החברה שוביניסטית, אז היחס לאישה הוא אפריורית אחר, ואישה שהיא עולה חדשה, בואי אני אעזור לך – ככה אני חוויתי את זה כשהייתי עולה חדשה בשנים הראשונות – שגבר ככה נותן לי עזרה ואני בתמימות באמת חושבת שהוא רוצה לעזור.
יוליה מלינובסקי: אני כבר הייתי נשואה ולא ראיתי בזה שום דבר פסול.
יוליה מלינובסקי: אבל הכוונות אחר כך היו מאד ברורות.
מירב בן ארי: תגידי יוליה, אבל לא השתנה משהו בשנים האחרונות?
יוליה מלינובסקי: תראי, אני לא 30 שנה בארץ, אני סך הכל 18 שנים בארץ.
מירב בן ארי: זה גם הרבה.
יוליה מלינובסקי: זה לא כזה ענק.
מירב בן ארי: כן, אבל את מרגישה שיש שינוי, לא?
יוליה מלינובסקי: אני לא מרגישה שיש שינוי.
יוליה מלינובסקי: אני חושבת שעדיין היחס לאישה ולאישה שהיא עולה חדשה הוא יחס מזלזל, היחס הזה, כמו מלמעלה למטה.
יוליה מלינובסקי: בואי, אני אעזור לך ומחר נלך למקום אחר, אוקיי, כי ככה זה קורה.
יוליה מלינובסקי: כנראה שזה ההליך.
יוליה מלינובסקי: אנחנו לא נוכל לשנות את זה בין רגע.
יוליה מלינובסקי: זה ההליך.
יוליה מלינובסקי: אני עדה לכך.
יוליה מלינובסקי: קודם כל הצעירים שלנו הם לומדים, מתגייסים, משרתים, נקלטים בחברה.
יוליה מלינובסקי: זה הליך שצריך לקרות, זה פשוט כמה דורות שצריכים להשתלב יותר.
יוליה מלינובסקי: אני ערה גם כן להרבה זוגות שמתחתנים ואז פתאום אני רואה ילד – סליחה, מה הוא עושה כאן בגן רוסי?
יוליה מלינובסקי: אז זה בסדר גמור ומצוין שכך.
יוליה מלינובסקי: כנראה שזו הדרך שלנו.
קסניה סבטלובה: יוליה, אבל תסכימי איתי שאנחנו פה כדי לחשוב מה אנחנו יכולים לשפר היום, כי אין לנו זמן לחכות לכמה דורות שיעברו.
קסניה סבטלובה: אנחנו רוצים לשפר מה שאפשר היום.
קסניה סבטלובה: לשפר את המצב היום לאנשים.
יוליה מלינובסקי: אני אגיד לך משהו, מה לדעתי צריך לעשות.
מירב בן ארי: כן, יוליה, אבל עוד דקה, כדי שנספיק לשמוע עוד אנשים.
יוליה מלינובסקי: נושא של הסברה.
יוליה מלינובסקי: הרבה בנות דוברות רוסית ועולים חדשים בכללותם לא מכירים את כל המנגנונים שיש פה, לאן לפנות, למי לפנות, מי יכול לסייע.
יוליה מלינובסקי: אם את אומרת שהרווחה והמשטרה עוברים שינוי מבורך, אני סומכת על חוות דעתך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מאד, מאד.
יוליה מלינובסקי: אז כנראה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, הדרך שלנו זה נושא של הסברה בכל השפות.
יוליה מלינובסקי: הנה בנות, זה מה שאתן יכולות לעשות.
יוליה מלינובסקי: הבעיה הנוספת שאת העלית פה, נושא של הנישואין האלה.
יוליה מלינובסקי: אתן לא מבינות עד כמה זה בעייתי.
יוליה מלינובסקי: אני גם נתקלתי בזה ולא היה לי מה לעשות.
קסניה סבטלובה: עם נשים שמביאים אותן ממדינות חבר העמים.
יוליה מלינובסקי: לא היה לי מה לעשות, כי היא כביכול תלויה בו חמש שנים.
יוליה מלינובסקי: חמש שנים היא בעצם עבד שלו.
יוליה מלינובסקי: היא לא יכולה לזוז ואם הוא חרא של בן אדם, אז הוא פשוט יתעלל בה ויעשה בה מה שהוא ירצה, וזה גם פיזית וגם כלכלית.
יוליה מלינובסקי: אני מכירה אישה שהיא במצב כזה, עובדת בשלוש עבודות, מחכה את החמש השנים האלה כבר כדי לקבל והיא עוד מפרנסת את הדבר הזה ש - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: הסטאטוס שלה – הוא תלוי בה.
מירב בן ארי: ראיתי אותם גם במקלט שהייתי.
יוליה מלינובסקי: אז הבעיה שאין להן סטאטוס, אז יכול להיות שהדרך שלנו, שאישה שהתחתנה במצב כזה והוכח שהיא סובלת מאלימות במשפחה, היא לא צריכה לחכות חמש שנים כדי לקבל.
יוליה מלינובסקי: לקצר לה את התהליך ברגע שהיא מוכרת כנפגעת עבירת אלימות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא צריכה להיות תלויה בו, כי זו החלטה שלו.
יוליה מלינובסקי: כן, זהו.
יוליה מלינובסקי: אז יכול להיות שזה תיקון שאנחנו צריכים לעשות.
יוליה מלינובסקי: ולבנות שהולכות להתחתן פה, שיסתכלו טוב טוב עם מי הן מתחתנות.
יוליה מלינובסקי: זה תמיד טוב.
מירב בן ארי: זה לא קשור רק להן.
יוליה מלינובסקי: לא, זו הייתה הערה שלי אישית, כי לא הכל ורוד.
מירב בן ארי: באופן כללי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ילנה רוסובסקי, מנהלת קהילה של רוסיות בלי חוש הומור וחבריהן.
<ילנה רוסובסקי: בדיוק, תודה רבה.
מירב בן ארי: יש לך הגדרה יותר ארוכה מכל ה - - -
<ילנה רוסובסקי: את יודעת, רוסית זו שפה ארוכה, אז גם בעברית הלכתי למקום הזה.
<ילנה רוסובסקי: אז שלום לכולם.
<ילנה רוסובסקי: אני מאד מברכת על קיום הדיון הזה דווקא בוועדה לקידום מעמד האישה.
<ילנה רוסובסקי: זה חשוב מאד לכולנו.
<ילנה רוסובסקי: תודה רבה לחברת הכנסת סבטלובה שיזמה אותו.
<ילנה רוסובסקי: אני מצטרפת לכל מה שנאמר לפני ואני ארחיב קצת בדברים.
<ילנה רוסובסקי: אז כמו שחברת הכנסת בן ארי הציגה אותי, שמי ילנה רוסובסקי, אני יזמית חברתית, אקטיביסטית, פמיניסטית.
<ילנה רוסובסקי: מסטרנטית לתואר שני במגדר.
<ילנה רוסובסקי: מקדמת סוגיות שקשורות ליוצאות ברית המועצות בכל מיני מוקדי כוח בחברה שלנו ומנהלת גם קהילה וירטואלית מאד גדולה בפייסבוק, שנותנת מקום ופלטפורמה לדון בסוגיות שעולות כאן.
<ילנה רוסובסקי: היא מתנהלת בעברית, כולן יכולות להיכנס ולקרוא על מה הנשים מדברות.
<ילנה רוסובסקי: אני רוצה להתייחס היום למחקר מדד הביטחון של נשים, בהובלתה של אסיה איסטושינה, שלא יכלה להיות כאן היום.
<ילנה רוסובסקי: אני אציג מספר נתונים מהמחקר, אקריא כמה ציטוטים של נשים מהשטח, שמדברות על מה הן עוברות ברמה היומיומית במשך עשרות שנים וארחיב גם קצת מעבר.
<ילנה רוסובסקי: אז קודם כל אני חושבת שחשוב להדגיש שאנחנו התכנסו פה היום לדבר על חצי מיליון נשים בישראל.
<ילנה רוסובסקי: חצי מיליון נשים בישראל, שהן דור ראשון בארץ.
<ילנה רוסובסקי: שתלאות העלייה, שהיא בעצם הגירה.
<ילנה רוסובסקי: עלייה זה מעבר ממדינה למדינת ישראל, זאת הגירה.
<ילנה רוסובסקי: התלאות וההשלכות של קטיעת רצף חיים, הן לא נגמרות ביום שמגיעים לכאן, כמוש אמרה חברת הכנסת.
<ילנה רוסובסקי: זה עניין בין דורי.
<ילנה רוסובסקי: אנחנו הגענו לכאן בתור ילדות.
<ילנה רוסובסקי: אנחנו חוות את מה שחוו האימהות שלנו והסבתות שלנו, וזה חייב להיות על השולחן.
<ילנה רוסובסקי: זה לא שנשים פה 30 שנה בארץ, הכל בסדר, הן ירימו טלפון.
<ילנה רוסובסקי: הן לא ירימו טלפון.
<ילנה רוסובסקי: מי שהגיעה לפה בגיל 40 והיא עכשיו בת 60, אם היא לא יודעת שבצד השני יענו לה ברוסית, היא לא תרים טלפון.
<ילנה רוסובסקי: ולא כמו שלפעמים אומרים לי כן, יש לנו פה מנקה רוסיה, היא יכולה לתרגם.
<ילנה רוסובסקי: לא. לא.
<ילנה רוסובסקי: צריכים להיות תקציבים ובכל מקום שיש בו קו חם לזכויות משפטיות, לסיוע, לכל מענה, צריכים להיות דוברי רוסית.
<ילנה רוסובסקי: זה דבר שאני קודם כל חייבת לשים על השולחן.
<ילנה רוסובסקי: נמצאת איתי פה בחורה צעירה שנולדה בארץ, שאנחנו ביחד איתה ועם עוד כמה חברה הקמנו תא של יוצאי ברית המועצות באוניברסיטת תל אביב בימים אלה.
<ילנה רוסובסקי: הדבר הראשון שהעלינו על סדר היום זה לבדוק האם הקו החם באוניברסיטה, של הטרדות שקורות באקדמיה הישראלית, האם יש שם דוברות רוסית.
<ילנה רוסובסקי: שפה זה מחסום קריטי.
<ילנה רוסובסקי: זה הבעת אמון וזה דורש תקציבים.
<ילנה רוסובסקי: אז אני רוצה לומר עוד כמה מילים על האוכלוסייה הזאת שלנו, שזה חצי מיליון נשים בישראל, כי מדובר על 15%.
<ילנה רוסובסקי: אז אני מצטרפת לדברים שנאמרו כאן.
<ילנה רוסובסקי: קודם כל הרבה נשים גרות בפריפריה, מתמודדות עם כל מה שהולך שם.
<ילנה רוסובסקי: הרבה נשים הן נשים חד הוריות, אחוז הרבה יותר גבוה מאשר בחברה הכללית.
<ילנה רוסובסקי: צריך לתת על זה את הדעת מכל האספקטים.
<ילנה רוסובסקי: רשת קשרים, אבא היה במילואים, יש לו חבר, הוא ירים טלפון – אין.
<ילנה רוסובסקי: אין דברים כאלה.
<ילנה רוסובסקי: אנחנו מתמודדות לבד וזה לא משנה מה ההשכלה שלנו.
<ילנה רוסובסקי: אין לנו רשת קשרים, אנחנו עושות הכל בידיים שלנו.
<ילנה רוסובסקי: אנחנו נשים שיותר משני עשורים בארץ מנסים לערער בצורה מאד בוטה וגסה על השייכות שלהן לקולקטיב הישראלי.
<ילנה רוסובסקי: על זה שמתעסקים בלי סוף במוטיבים ובמניעים של הגעה לארץ ובשאלת יהדות.
<ילנה רוסובסקי: זה כמעט שאלה שאנשים להחזיק את עצמם שלא לשאול, בין אם זה בכתבות, בראיונות, בכל מקום.
<ילנה רוסובסקי: מה זה הערעור האין סופי הזה על השייכות לקולקטיב הישראלי?
<ילנה רוסובסקי: אוהבים להגיד העלייה הכי טובה שהייתה לנו.
<ילנה רוסובסקי: אני יוצאת נגד האמרה הזאת.
<ילנה רוסובסקי: קודם כל היא מפלגת.
<ילנה רוסובסקי: כל העליות פה היו טובות.
<ילנה רוסובסקי: ודבר שני, כשאומרים לך שאת הכי טובה, סותמים לך את הפה.
<ילנה רוסובסקי: כי אם את הכי טובה, איזה בעיות יש לך?
<ילנה רוסובסקי: אין לך בעיות.
<ילנה רוסובסקי: אז אני אומרת שהביטוי הזה הוא לא רלבנטי בכלל לחיים שלנו.
<ילנה רוסובסקי: אני רוצה להתייחס גם לעניין של הסטריאוטיפ שכבר נאמר פה לפני.
<ילנה רוסובסקי: זה מדהים שעברו 25 שנה מתחילת הגל הגדול ואנחנו עדיין בתוך זה.
<ילנה רוסובסקי: עדיין הדמויות שנמצאות במעגל הזנות בטלוויזיה, בסדרות, הן יהיו במבטא רוסי.
<ילנה רוסובסקי: מה זה עושה?
<ילנה רוסובסקי: איזה אקלים חברתי זה יוצר?
<ילנה רוסובסקי: איזה מידע צורך הציבור מהתקשורת הישראלית ומכל מה שהולך מסביב?
<ילנה רוסובסקי: למה זה עדיין מצחיק.
<ילנה רוסובסקי: ומה זה עושה – זה יוצר אקלים חברתי שבו נוצרת אלימות מינית.
<ילנה רוסובסקי: אלימות מינית לא נוצרת בוואקום.
<ילנה רוסובסקי: זה לא פשוט קורה.
<ילנה רוסובסקי: זה קורה באיזה שהוא אקלים שנותן לזה לגיטימציה.
<ילנה רוסובסקי: ואם מסמנים אותך 25 שנה שאת נגישה, מותרת, לא יודעת - - -
יוליה מלינובסקי: זורמת.
<ילנה רוסובסקי: זורמת.
<ילנה רוסובסקי: טרף קל.
<ילנה רוסובסקי: אני אפילו לא יודעת באיזה מילים משתמשים.
יוליה מלינובסקי: תזרמי, תזרמי.
<ילנה רוסובסקי: אז זה מפתיע?
<ילנה רוסובסקי: זה מפתיע שהאלימות המינית היא כל כך גבוהה?
<ילנה רוסובסקי: וכאן אני רוצה להביא כמה נתונים ממש בקצרה ממדד הביטחון.
<ילנה רוסובסקי: אז קודם כל נשים באופן כללי המתגוררות בישראל חוות מתח ופחד רב - לא מפתיע.
<ילנה רוסובסקי: לפי המחקר הזה, 27% מהנשים היהודיות ו-31% מנשים פלסטינאיות חשות מתח כמעט כל הזמן ובקרב דוברות הרוסית הנתון הוא אף יותר גבוה.
<ילנה רוסובסקי: 43% מהן חיות במתח ובתחושת חוסר ביטחון מתמדת, כאשר חוסר ביטחון אנחנו מדברים גם על עניין של אלימות וגם על עניין כלכלי.
<ילנה רוסובסקי: עובדות קבלן.
<ילנה רוסובסקי: אוהבים לדבר על עובדות קבלן בשיח הפמיניסטי.
<ילנה רוסובסקי: מי אלה עובדות הקבלן?
<ילנה רוסובסקי: כמעט חצי מהן הן דוברות רוסית.
<ילנה רוסובסקי: צריך להתייחס לנושא הזה.
<ילנה רוסובסקי: ועוד נתון שהוא מזעזע ומטלטל מבחינתי, שכבר השמעתי אותו לא פעם, הפגיעה בילדות ונערות ממוצא רוסי היא פי שניים מאשר תקיפה מינית כלפי ילדות ונערות יהודיות ילידות הארץ.
<ילנה רוסובסקי: 27% לעומת 14%.
<ילנה רוסובסקי: תקיפה מינית על ידי בן אדם לא מוכר גדולה פי 2.5.
<ילנה רוסובסקי: ובתוך כל זה, בהתחשב במחסום השפה שדיברנו עליו קודם, המנטאליות המעודדת חוסר שיתוף, מה שקורה בתוך המשפחות ואיזו שהיא הבעת אי אמון במוסדות, כי באמת, אם אין שם דובר רוסית, אז זה סוג של אמון גם כן.
<ילנה רוסובסקי: יש גם יסוד להניח שהאחוזים האלה גבוהים הרבה יותר.
<ילנה רוסובסקי: מאחורי המספרים האלה יש גם נשים אמיתיות כמובן ואני אקח לי עוד כמה דקות.
מירב בן ארי: עוד דקה התכוונת.
<ילנה רוסובסקי: כן, עוד דקה.
מירב בן ארי: למרות שאת מרתקת, אבל יש פה עוד דוברים.
<ילנה רוסובסקי: בסדר גמור.
<ילנה רוסובסקי: אז שני ציטוטים מתוך הקבוצה שאני מנהלת, של נשים שסיפרו.
<ילנה רוסובסקי: אישה בת 24: שנות החטיבה היו פשוט רצף של בדיחות בין חברים, כמובן בלי כוונה רעה, בהומור לכאורה, עם קונוטציות מיניות.
<ילנה רוסובסקי: שאני עובדת בתור זונה, שאני עומדת בצומת, שאין לי עתיד ואני גם ככה אהיה או זונה או מנקה.
<ילנה רוסובסקי: ובתיכון זה כבר נהיה אמיתי.
<ילנה רוסובסקי: הבחור הראשון שאנס אותי אמר לי – אין מצב שאת בתולה.
<ילנה רוסובסקי: את בת 17 ורוסיה.
<ילנה רוסובסקי: אישה בת 26: ככה על התפר בין סוף כיתה ו' לחטיבה, כל מיני גברים שפגשתי ברחוב, בספרייה, באוטובוס, התחילו להסביר לי איזה זן משובח זה הרוסיות.
<ילנה רוסובסקי: מפה לשם קיבלתי די הרבה הצעות לתשלום עבור מין סתם ככה.
<ילנה רוסובסקי: שוטרים בשתיים בצהריים בתחנה מרכזית חשבו שאני זונה כשהייתי בת 15.
<ילנה רוסובסקי: בשנים האחרונות יותר קל לי להביא את עצמי וגם להציב גבולות לאנשים, אבל התחלתי לקבל יותר ויותר הצעות לא ישירות למין בתשלום, אלא לזה שיסחרו בי עבור מין.
<ילנה רוסובסקי: יש מאות של ציטוטים כאלה ואני - - -
מירב בן ארי: אצלך בעמוד?
<ילנה רוסובסקי: כן, בקבוצה.
<ילנה רוסובסקי: זה עדויות חיות מפרופילים אמיתיים.
<ילנה רוסובסקי: אני מזמינה את כולם קודם כל לבוא לשם.
<ילנה רוסובסקי: אני לא בכדי - - -
יוליה מלינובסקי: אולי משטרת ישראל צריכה להתעניין.
<ילנה רוסובסקי: אני לא בכדי מנהלת את הקבוצה הזאת בזמני החופשי כבר שלוש שנים ואני לא בכדי מכתת רגליים בין ארגוני נשים ועמותות, כדי לתת זרקור על זה שיש פה חצי מיליון דוברות רוסית.
<ילנה רוסובסקי: ולפעמים יש לי אוזן קשבת ולפעמים אין לי.
<ילנה רוסובסקי: ומה שמאד חורה לי בתור פמיניסטית, זה שעל סדר היום הפמיניסטי בארץ, נשים דוברות רוסית כמעט ולא קיימות.
<ילנה רוסובסקי: אנחנו נטועות עמוק בדיכוטומיה של ערבים-יהודים, אשכנזים-מזרחיים.
<ילנה רוסובסקי: חצי מיליון נשים – איפה צריך להתמיין כאן?
<ילנה רוסובסקי: איפה צריך להתמיין כדי לקבל תשומת לב, איפה צריך להתמיין כדי לקבל תקציבים.
<ילנה רוסובסקי: איפה צריך להתמיין בכלל שתהיה הכרה, שיש פה נשים שעברו הגירה, עלייה על בשרן.
<ילנה רוסובסקי: אז אני פונה לכל מי שנמצא כאן ושיש לו כוח, כי אני עושה את זה בזמני החופשי.
<ילנה רוסובסקי: אני פעילה חברתית, אבל זה חשוב לי מספיק כדי שאני אגיע לכאן מתל אביב ושאני אמשיך לפעול בזה ביום יום.
<ילנה רוסובסקי: אנשים שכן יש להם את הכוח וכן יש להם את התקציבים, שיעשו בדק בית ויבדקו מי יושב בצמתי קבלת החלטות, כשדנים על הנשים האלה.
<ילנה רוסובסקי: האם יש שם דוברות רוסית, או שמדברים מעל הראש שלהן?
<ילנה רוסובסקי: אם זה ועדות היגוי - - -
יוליה מלינובסקי: זה גברים, גברים.
<ילנה רוסובסקי: בוועד המנהל וכך הלאה.
<ילנה רוסובסקי: אז זהו, תודה רבה על הזמן.
מירב בן ארי: תודה רבה לך, היית בהחלט מרתקת.
מירב בן ארי: היה ממש מעניין.
מירב בן ארי: טוב, אנחנו עוד נדבר.
מירב בן ארי: ציפי נחשון גליק, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
<ציפי נחשון גלי: תודה.
מירב בן ארי: אתן עוזבות אותנו?
מירב בן ארי: אני מקווה שהיה לכן מעניין גם.
מירב בן ארי: מעניין וחשוב.
מירב בן ארי: הכי חשוב שזה יהיה חשוב.
מירב בן ארי: תודה רבה לכן.
קסניה סבטלובה: תודה לכן.
קסניה סבטלובה: תודה שנכחתן והייתן פה איתנו.
מירב בן ארי: ציפי, איבדת פה קהל, אבל בואי.
<ציפי נחשון גלי: מה זה, טיול שנתי?
מירב בן ארי: תשמעי, הן באו ודווקא נראה היה שהן מאד מרותקות.
מירב בן ארי: את יודעת, לפעמים מגיעות קבוצות לוועדות וזה לא מעניין וכאן הייתה ועדה מאד מעניינת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שמעת איך הן הגיבו, ממש, ממש.
מירב בן ארי: כן, טוב מאד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כולנו נשים, היא אומרת, האישה הזאת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כולנו נשים.
מירב בן ארי: עכשיו את יודעת - - -
קסניה סבטלובה: זה בדיוק הזמן לסולידריות נשית.
קסניה סבטלובה: הגיע הזמן לזה.
מירב בן ארי: ילנה, את יודעת שהנשים פה, ששמעו אותך, כל אחת כזאת היא כנראה – אני מסיקה שזו פעם ראשונה שהן נחשפו אלייך, גם אני אישית פעם ראשונה.
מירב בן ארי: שמעתי על הקבוצה, אבל לא נחשפתי אלייך.
מירב בן ארי: כל אישה, כל מעגל כזה, את יותר ויותר מעלה מודעות אז זה חשוב מאד שבאת.
<ילנה רוסובסקי: תודה.
מירב בן ארי: בבקשה, גברתי היקרה.
<ציפי נחשון גלי: אז אני אומר שני דברים.
<ציפי נחשון גלי: אני ממשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
<ציפי נחשון גלי: אני מנהלת שירות שמטפל בנוער וצעירים עד גיל 25, אבל אני אתייחס גם לאוכלוסייה של הבוגרות, מהקולגות שלי, שביקשו שאני אייצג.
<ציפי נחשון גלי: אז לגבי טיפול בנשים שהן בוגרות, סביב הנושא של אלימות במשפחה, אז בפירוש יש רגישות תרבותית במשרד הרווחה ולוקחים עובדים שמדברים את השפה ורגישי תרבות והם יכולים לדבר עם הפונים בשפתם.
<ציפי נחשון גלי: באמת כי זה יכול לעזור להם.
<ציפי נחשון גלי: איך בעלי אומר – כשאתה מדבר על בעיות וסופר בשפת האם שלך.
<ציפי נחשון גלי: אז באמת, כדי שאנשים יהיו פתוחים וירגישו מספיק בטוח כשהם באים לדבר על המצוקות שלהם, אז בפירוש משרד הרווחה עובד ברגישות תרבותית, רגישות מגדרית וכו'.
<ציפי נחשון גלי: לגבי נערות וצעירות בשירות שלנו, אין כל כך את החסם השפתי, כי הן באמת מדברות את השפה על בוריה וכמובן שיש לנו עובדים סוציאליים, גם ילידי הארץ, גם עולים חדשים.
<ציפי נחשון גלי: גם כאלה שמדברים בשפות למיניהן ואפילו בקרב העולים החדשים שעכשיו אנחנו רואים יותר עלייה מצרפת, אז אנחנו כן מנסים לגייס עובדים שהם דוברתי צרפתית, כי בעבודה שלנו עם נוער אנחנו כן מנסים לעבוד גם עם ההורים, אז שתהיה תקשורת עם ההורים.
מירב בן ארי: ציפי, תגידי, בגלל שאנחנו גם מסתובבות הרבה ואני מתעסקת הרבה עם ציפי בנושא של צעירים וצעירות חסרי בית.
מירב בן ארי: שאלה מעניינת, בגלל שאנחנו גם מסתובבות הרבה בארץ, בכל הארץ, אולי יש איזו שהיא חלוקה שאת יודעת נגיד, כי התייחסו גם לזה – כמה צעירות הגיעו, גם אם הן נולדו בארץ – משפחת הגיעה מחבר העמים והן נמצאות על הרצף נגיד?
<ציפי נחשון גלי: בדרך כלל אנחנו כל שנה אוספים נתונים על המטופלים שלנו.
<ציפי נחשון גלי: בטוח שיש לנו במשרד את החלוקה כמה מתוכם הם עולים חדשים ומאיזה מדינות.
<ציפי נחשון גלי: כמה מתוכם הם מהמגזר הערבי, כמה מהמגזר היהודי, מהמגזר החרדי וכו'.
<ציפי נחשון גלי: אז כן יש לנו נתון כזה, אבל כמו שאני אומרת, בעבודה עם בני נוער אין לנו תכניות ייעודיות לאנשים שהם עולים ולהיפך.
<ציפי נחשון גלי: אם היה לנו בעבר בעיקר - - -
מירב בן ארי: לא, מה שאנחנו אומרות כאן זה שיש לך, הרבה פעמים כשאנחנו מסתובבות נגיד גם בשלטרים, גם בדיורית, יש צעירות שלמרות שהן נולדו בארץ, ההורים שלהן כן הגיעו מ - - -
<ציפי נחשון גלי: נכון, אבל אין לנו שירות שהוא בשפת האם שלהן, כי הן מדברות עברית.
יוליה מלינובסקי: לא, אבל איך את מתקשרת עם ההורים?
<ציפי נחשון גלי: אז אני אומרת, בחלק מהתכניות אנחנו כן שואפים ובחלק מהיישובים שיש שם כן ריכוזים, שיהיו עובדות סוציאליות דוברות שפה, כדי לדבר עם ההורים.
<ציפי נחשון גלי: כי עם בני הנוער עצמם הם מדברים את השפה שלהם.
<ציפי נחשון גלי: מבחינת תכניות - - -
מירב בן ארי: יש ערים בארץ שמראש יש שם יותר אוכלוסייה יוצרת חבר עמים, אז מראש העובדים הסוציאליים - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: לנו יש מגשרות דרך הרווחה, עובדות מגשרות דוברות השפה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אחת קווקזית, אחת בוכרית, אחת דוברות רוסית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה גם שירות.
יוליה מלינובסקי: וילד שעלה לפני שלוש שנים השפה שלו עדיין לא - - -
מירב בן ארי: לא, אבל היא אומרת שיש - - -
יוליה מלינובסקי: זה אצלה, אבל זה בכל - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, לא, זה ברווחה, זה לא אצלי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אצלנו יש דוברות שפה במרכזי יום ומגשרות זה הרווחה.
<ציפי נחשון גלי: כן, נכון.
<ציפי נחשון גלי: אני רציתי לומר שדווקא מאוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, כן ניסינו לעבוד בעבודה רגישת מגדר וייחודית, ודווקא על זה כן הייתה ביקורת שלא לעשות איתן עבודה טיפולית, ייחודית, כי זה צובעת.
מירב בן ארי: כן, הם היו כאן.
<ציפי נחשון גלי: אז אותו דבר, אין שום סיבה שאנחנו נתחיל להעסיק עובדים, בעיקר עם בני נוער שמדברים את השפה, שהם יהיו נגיד יוצאי חבר העמים ויטפלו רק בחבר העמים, כי זה לא יהיה נכון.
<ציפי נחשון גלי: מפני שבסופו של דבר את רוצה להביא את אותם בני נוער להיות מוטמעים בתוך הכיתה, בתוך הקהילה שלהם, בתוך היישוב שלהם, ביחד עם ילידי הארץ.
מירב בן ארי: רצית להוסיף משהו, יוליה?
מירב בן ארי: כי יש לי פה עוד את משרד החינוך.
יוליה מלינובסקי: אני אהיה מאד מאד קצרה.
מירב בן ארי: רגע, יש כאן התייחסות של המשטרה לדברים שלך.
יוליה מלינובסקי: לא, אז אני אסיים ואתם תגיבו.
יוליה מלינובסקי: יש לי ילד בן 9.5 שנולד בבית החולים וולפסון, שתביני.