GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה מלינובסקי: בכיתה א' הוא סבל מהתנכלות על רקע שהוא רוסי.
<ציפי נחשון גלי: על רקע של?
יוליה מלינובסקי: שהוא רוסי.
יוליה מלינובסקי: כי אימא שלו דוברת רוסית ואבא שלו דובר רוסית.
מירב בן ארי: וגם הוא בטח מדבר.
יוליה מלינובסקי: ועושים את זה בגאווה והמורה, בתוך החכמה הגדולה שלה, אמרו שהוא מתקשה בעברית בגלל שהוא יודע רוסית.
יוליה מלינובסקי: אמרתי לה גברתי, ואם שפת האם שלו הייתה אנגלית, היית אומרת אותו דבר?
יוליה מלינובסקי: אה, אה, אה, התחילה לגמגם.
יוליה מלינובסקי: כי למה זה קורה?
יוליה מלינובסקי: זה בדיוק הסטיגמה.
יוליה מלינובסקי: ואיך אני פתרתי את הבעיה עם הילד?
יוליה מלינובסקי: אני אישה חזקה, אני יכולה לפתוח שיחה עם אותה מורה, כי אותה מורה ניסתה לשכנע אותי שהילד שלי צריך לשכוח את הרוסית ולדעת עברית טוב, בסדר?
יוליה מלינובסקי: אמרתי לה בסדר.
יוליה מלינובסקי: אני יודעת להתמודד עם זה.
יוליה מלינובסקי: איך פתרתי את הבעיה עם הילד?
יוליה מלינובסקי: לקחתי אותו לבית חולים וולפסון ואמרתי לו פה אתה נולדת.
יוליה מלינובסקי: ואמרתי לו אריאל שרון ידע רוסית, גם - - - נולדה שם.
קסניה סבטלובה: שמעון פרס.
יוליה מלינובסקי: בן גוריון.
יוליה מלינובסקי: שמעון פרס.
יוליה מלינובסקי: אז זה לא שאצלך יש מבטא, זה הם לא מבינים אותך.
יוליה מלינובסקי: ככה פתרתי את הבעיה, אבל מה אני מנסה להגיד פה?
יוליה מלינובסקי: ילד בכיתה א' עובר את זה מתוך הכיתה, אז הסטיגמות האלה, גברתי, הן נמצאות וקיימות ולא הולכות לשום מקום.
מירב בן ארי: כן, בדיוק אנחנו גם נשמע את משרד החינוך בעניין.
יוליה מלינובסקי: וזה בא ממשפחות.
יוליה מלינובסקי: היום כבר זה נגמר.
יוליה מלינובסקי: אנחנו סיימנו את ה - - -
<קריאה: יש פה דוגמא חיה.
<קריאה: אני יושבת פה, אני דוגמא חיה.
יוליה מלינובסקי: וגם אני שומעת – רוסיה, ואני מאמינה שגם קסניה במצבים כאלה, כשלא מזהים אותה, שומעת את זה.
יוליה מלינובסקי: אז אתם יודעים מה?
יוליה מלינובסקי: יכול להיות שצריכים לשנות פה תפיסה.
קסניה סבטלובה: אני פעם אחרונה ששמעתי – אל תדברי פה רוסית – זה היה בסניף דואר במודיעין, ממש לפני שבועיים.
קסניה סבטלובה: האישה הזאת פוטרה לא בגללי, אני לא הסתפקתי להתלונן, אבל היא אמרה את זה.
קסניה סבטלובה: אנחנו שתינו, אני והעוזרת שלי דיברנו רוסית והיא אמרה – אתן לא תדברו פה לידי רוסית.
קסניה סבטלובה: אנחנו נדבר מה שבא לנו.
קסניה סבטלובה: מה שאני אומרת שכן, זה נכון, את לא מאמינה שזה ישראל של שנת 2017.
יוליה מלינובסקי: נכון, את פשוט לא מאמינה שזה קורה לך.
קסניה סבטלובה: את לא מאמינה שזה משהו, שאחרי כל הדיבורים האלה על רב תרבותיות, איפה היא?
קסניה סבטלובה: איפה הרב תרבותיות הזאת.
יוליה מלינובסקי: אז אני מציעה תפיסה חדשה, גברתי.
יוליה מלינובסקי: זה לא שאנחנו מדברות רוסית, זה הם לא יודעים רוסית.
יוליה מלינובסקי: בואו נשנה את התפיסה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל את יודעת, אני קצת - - -
מירב בן ארי: רגע, רגע, לא, לא.
מירב בן ארי: אני רוצה לתת - - -
יוליה מלינובסקי: אז תודה רבה על הדיון הזה.
יוליה מלינובסקי: אני הרגשתי מה שנקרא שייכת.
יוליה מלינובסקי: Girl Power.
יוליה מלינובסקי: כנראה שהדבר היא פשוט לימודים, כלכלי - - -
מירב בן ארי: וחינוך.
יוליה מלינובסקי: וחינוך.
קסניה סבטלובה: ויותר הסברה.
יוליה מלינובסקי: וגם החברה צריכה להשתנות וגם המוסדות.
יוליה מלינובסקי: תעשו את הסוויץ' הזה ותפסיקו לקרוא לנו רוסיות.
מירב בן ארי: נירה ראובני.
מירב בן ארי: זה באמת נראה לי מוזר שעוד אנשים - - -
<נירה ראובני: כן, תגובה מאד קצרה, התייחסות מאד קצרה לשני נושאים שהעילית, חברת הכנסת.
<נירה ראובני: אגב מעורבות רווחה והשיקול האם לערב רווחה על מנת שהילדים לא יילקחו, אני לא יכולה להתייחס באופן ספציפי למקרה שבו ילד הוצא, אבל אני יכולה להבטיח לך שכל כברת הדרך שהמשטרה עשתה, גם עם הרווחה בשנה האחרונה על ידי נוהל טיוב הנתונים, שנועד להעצמת שיתוף הפעולה בין המשטרה לרווחה, בדיוק כדי שלא יהיו מקרים בין התפר.
<נירה ראובני: מידע שיש למשטרה ולרווחה אין ולהיפך, כדי שהכל יהיה בתיאום.
<נירה ראובני: לא מהר מוציאים ילדים - - -
יוליה מלינובסקי: את אומרת שהמקרים האלה שאנחנו שמענו עליהם לפני מספר שנים, הם כבר לא?
<נירה ראובני: שנייה.
<נירה ראובני: לא, אני פשוט אומרת שאני לא יודעת מתי זה קרה ומה היו הנסיבות, אבל אני יודעת שהרבה פעמים להשאיר ילד שהוא חשוף לאלימות – הן כעד או כקורבן – זה לא תמיד עדיף.
<נירה ראובני: שוב, אני לא יכולה להתייחס באופן ספציפי למקרה הזה, כי אני לא מכירה את הנסיבות.
<נירה ראובני: אבל אני רוצה להגיד, אנחנו דנים פה בבעיה של אפליה נגד מוצא ואם בפרוטוקול נעשתה הכללת כלל חוקרי המשטרה בהיעדר רגישות ובזלזול זה לא יתכן לעשות כזה דבר.
<נירה ראובני: אין לכך כל בסיס.
<נירה ראובני: המשטרה עברה כברת דרך משמעותית ביותר וטוב שיש כאן באמת חיזוק מגורם שבאמת עובדת עם אוכלוסיות העולים במקרים הקשים האלה שמצריכים פנייה למשטרה.
<נירה ראובני: והעידה על השינוי ורמת העוסקים במלאכה, הן מבחינת המקצועית והן מבחינה אישית.
<נירה ראובני: תודה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע גם את משרד החינוך, כי דיברנו כאן הרבה.
מירב בן ארי: אושרה, מנהלת היחידה לשוויון בין המינים.
<אושרה לרר שייב: אני אתחיל ואחר כך אשרת תמשיך אותי.
<אושרה לרר שייב: אני חייבת להגיד שהדיון הזה הוא-.
<אושרה לרר שייב: משהו אישי שלא מקובל - - -
מירב בן ארי: סליחה, לא לדבר פה רוסית.
מירב בן ארי: הייתי חייבת.
יוליה מלינובסקי: או, אנחנו לא מתאמות - - -
מירב בן ארי: אבל את לא רוצה לשמוע משרד החינוך?
קסניה סבטלובה: אני אעדכן אותה.
יוליה מלינובסקי: היא תעדכן אותי.
מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת מלינובסקי.
<אושרה לרר שייב: משהו שלא מקובל במשרדי ממשלה.
<אושרה לרר שייב: משהו אישי.
<אושרה לרר שייב: לפני כמעט 30 שנה פתחנו בית ספר באשדוד באזור עתיר, ברוך עולים ובאמת אז החלו הניצנים של מה שאנחנו רואים היום.
<אושרה לרר שייב: ביום חמישי האחרון הלכתי לאסוף חברה שחיכתה לי בתחנת האוטובוס בתל אביב והיא בלונדינית.
<אושרה לרר שייב: היא חיכתה לי בדיוק שלוש דקות והיא אמרה לי בשלוש הדקות האלה קיבלתי שלוש הצעות מגונות, חלקן בתשלום.
<אושרה לרר שייב: אני נמצאת בתחום ואני חברה בקבוצות האלה והן חברות שלי, אבל כל פעם זה מכה מחדש וזה כואב.
<אושרה לרר שייב: אז זאת הנימה האישית בסוגריים ואני אחזור להיות נציגת משרד החינוך.
<אושרה לרר שייב: בעיקרון, משרד החינוך מפעיל תכניות אוניברסאליות לכלל בני ובנות הנוער, כולל עולים חדשים, כולל ליווי בתכנית עוגן של עולים עד 10 שנים בארץ.
<אושרה לרר שייב: תכנית עוגן פועלת ב-170 בתי ספר ותפקידה לאתר בבתי הספר האלה נערים ונערות בסיכון וללוות אותם בתהליך על ידי מורה מעצים מתוך בית הספר, שמהווה להם דמות משמעותית.
<אושרה לרר שייב: פוגש, מדבר איתם, מפנה אותם לגורמים שונים.
<אושרה לרר שייב: הלבטים הם תמיד האם באמת לצבוע תכנית באוכלוסייה מסוימת, כי אז זה צובע אותה גם בסטיגמה וזו בעיה מאד קשה.
<אושרה לרר שייב: ולכן בתכניות שלנו - - -
מירב בן ארי: כן, כמו שדיברנו גם על האתיופים.
<אושרה לרר שייב: נכון, ולכן בתכניות שלנו יש תכנית, יש כאילו את התורה ואז יש את ההלכה למעשה.
<אושרה לרר שייב: כשבתכניות שלנו, מה שאנחנו מבקשים תמיד – להתאים את התכנית לאוכלוסיית בית הספר, למאפיינים הייחודיים של בית הספר, של הקהילה שלו, של הכיתה ושל התלמידים בתוך הכיתה.
<אושרה לרר שייב: וזו הנחיה וזה מה שבעיקר עושה ההדרכה שלנו בתוך בתי הספר.
<אושרה לרר שייב: המדריכים שאנחנו שולחים לתוך בתי הספר זה בדיוק בשביל זה.
<אושרה לרר שייב: זה לקחת את התכנית האוניברסאלית שעוסקת במניעת אלימות, בסוגיות מגדריות, בסוגיות של עלייה, בסוגיות של סובלנות, לקחת את התכנית הזאת ולפרק אותה, איך היא תהיה מתאימה לי כקהילה, בית ספר, כיתה ואני יורדת עד לרזולוציה של אותו תלמיד או תלמידה בכיתה, שיש להם מאפייני זהות כאלה ואחרים.
<אושרה לרר שייב: מבחינת התפקיד השני שלי, ממונה על מניעת הטרדות מיניות וקידום מעמד האישה במשרד, אני פועלת במסגרת נציבות שירות המדינה.
<אושרה לרר שייב: אנחנו עושים הסברה בבתי הספר באמצעות צוותי הוראה והטרדות מיניות בתוך בתי הספר, בתוך המחוזות.
מירב בן ארי: תגידי, אז בטח את מרגישה ספציפית שבמקרה הזה של אותן צעירות, ואפילו נתת את הדוגמא של החברה שלך.
מירב בן ארי: את לא חושבת שצריך לתת כאן איזה שהוא יחס קצת שונה בגלל מה שהן עוברות?
<אושרה לרר שייב: הנה, אני אתן לך דוגמא כשאני הייתי יועצת.
<אושרה לרר שייב: נניח, כן, אז היו תכניות של משרד החינוך, אבל אני בניתי אותן אחרת - - -
מירב בן ארי: בגלל מה שאותן בנות עוברות בגלל המוצא שלהן.
<אושרה לרר שייב: אני לא עשיתי קבוצות של יוצאות חבר העמים בשום פנים ואופן.
<אושרה לרר שייב: אבל כן לקחתי קבוצות של בנות מכל מיני מוצאים ויש לנו תכנית כזאת, תכנית שרשרת, מכלל אוכלוסיית בית הספר, ודנו שם בתוך הקבוצה בסוגיות כלליות ובסוגיות ייחודיות, בכל אחת ואחת במרכיבי הזהות שלה.
<אושרה לרר שייב: וזה בעצם מה שאנחנו עושים.
מירב בן ארי: כן, אבל אני דווקא חושבת שבדיוק כמו שדיברו כאן על הקבוצה, שבאופן ספציפי הקבוצה הזאת הרבה יותר נפגעת.
מירב בן ארי: זאת אומרת אמרת על חברה שלך שעמדה שלוש דקות וקיבלה שלוש הצעות רק בגלל המראה החיצוני שלה, שאני אפילו לא יודעת איפה היא נולדה או מה ההורים שלה, אבל אני מניחה שהם - - -
<אושרה לרר שייב: היא צברית לחלוטין, כבר דור שלישי בארץ.
מירב בן ארי: הסיקו את המסקנות שלהם כנראה.
מירב בן ארי: אבל אני פשוט אומרת, אם בסוף הפגיעה היא בנשים שנולדו בארץ או ההורים שלהם הגיעו - - -
קסניה סבטלובה: מה שנקרא בני העולים.
מירב בן ארי: כן, בני העולים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה קורה לכולם.
מירב בן ארי: לא, לא ככה, לא בצורה כזאת.
מירב בן ארי: בואי נגיד שאני לא מכירה את המספרים, אבל אני מניחה שצעירה רוסיה, בגלל הסטיגמות, סופגת הרבה יותר הערות מעליבות ומשפילות מצעירה אחרת.
מירב בן ארי: לכן אני באמת שואלת.
מירב בן ארי: גם לי יש את הדיון הזה הרבה פעמים, אני גם חברה בחינוך, על האם כשאתה מבדל אתה לא זה.
מירב בן ארי: מצד שני, אם אותן צעירות סופגות כל הזמן את אותן הערות רק בגלל המראה החיצוני שלהן והמוצא, אפילו לא שלהן, של ההורים שלהן, אז האם לא צריך לתת לזה איזה שהוא יחס עודף?
<אושרה לרר שייב: אז אני אומרת שוב, יש דברים שהם אוניברסאליים, שהן סופגות כי הן נשים.
מירב בן ארי: לא, הן לא סופגות כי הן נשים.
<אושרה לרר שייב: ואז הן סופגות פעמיים.
<אושרה לרר שייב: במרכיב הזהות הכפול, בזהות הכפולה הזאת גם נשים, גם יוצאות חבר העמים, נוצר שם משהו - - -
מירב בן ארי: את ממונה על הטרדות מיניות במשרד החינוך?
<אושרה לרר שייב: במשרד, של עובדי המשרד ועובדי ההוראה.
מירב בן ארי: של עובדי המשרד.
<אושרה לרר שייב: כן.
<אושרה לרר שייב: יש לנו גם כרזות הסברה בכל השפות.
קסניה סבטלובה: ואיזו מחלקה אחראית על תלמידים?
<אושרה לרר שייב: אני גם תלמידים וגם - - -
קסניה סבטלובה: גם על תלמידים?
קסניה סבטלובה: זו אותה מחלקה?
<אושרה לרר שייב: התפקיד של מניעת הטרדות מיניות הוא תפקיד שהוא נוסף - - -
קסניה סבטלובה: אז תגידי, איך מחנכים בבתי ספר נגד - - -
מירב בן ארי: נגד תפיסת העולם.
קסניה סבטלובה: כן, תפיסת העולם שהיא פוגענית מלכתחילה, כלומר בלי שבכלל נאמרה מילה אחת, כבר יש תמונה בראש של אוקיי, את משם, אז יש לי סטריאוטיפ עלייך, שאת תוכלי לעשות דברים כאלה ולא דברים אחרים.
קסניה סבטלובה: את יודעת.
<אושרה לרר שייב: אז יש תכניות שעוסקות בחינוך לסובלנות וקבלה, שהן תכניות כלליות ולאו דווקא ספציפית לפגיעות מיניות ולמגדר.
<אושרה לרר שייב: יש תכניות שעוסקות גם במגדר.
<אושרה לרר שייב: זאת אומרת ואז הילד מקבל גם מפה וגם מפה וגם מפה ומחבר את זה בשיעור חינוך, כשהוא נמצא עם מחנכת כיתה, שמקבלת הדרכה ומחברת - - -
קסניה סבטלובה: זה תכניות ייחודיות?
קסניה סבטלובה: הן נמצאות בכל בתי הספר?
קסניה סבטלובה: איך זה קורה?
<אושרה לרר שייב: יש תכניות שנמצאות בכל בתי הספר, שזה כישורי חיים, מפתח הלב - - -
מירב בן ארי: כן, אני מכירה את כישורי חיים מבתי הספר.
<אושרה לרר שייב: לא, אבל יש תכניות ייחודיות שמותאמות לבית ספר.
<אושרה לרר שייב: למשל תכנית עוגן שדיברתי עליה בהתחלה.
מירב בן ארי: כל הזמן אומרים איך בכישורי חיים שמים כל כך הרבה נושאים.
מירב בן ארי: כל ועדת החינוך נכנסה לכישורי חיים.
קסניה סבטלובה: זהו, לתאומות שלי יש את זה בבית הספר ואף פעם לא ידעתי מה הן לומדות שם.
<אושרה לרר שייב: אבל אמרתי שיש תכניות שרשרת ועוגן שהן ייחודיות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: - - -
מירב בן ארי: רגע, לא, ליזה.
מירב בן ארי: יש פה נשים שלא דיברו.
מירב בן ארי: את דיברת מלא.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להשמיע דעה קצת אחרת במשפט.
מירב בן ארי: אני יודעת, אבל אין לנו זמן.
מירב בן ארי: תודה אושרה.
מירב בן ארי: עורכת הדין מרים זלקינד, שדולת הנשים, בבקשה.
<מרים זלקינד: היי, שלום.
<מרים זלקינד: תודה רבה על הדיון הזה ולחברת הכנסת קסניה סבטלובה שיזמה אותו.
<מרים זלקינד: הוא מאד מאד חשוב ואני שמחה להיות כאן.
<מרים זלקינד: אני רוצה להפנות זרקור דווקא לנושא שלא כל כך עלה כאן, זה הנושא של ביטחון תעסוקתי וכלכלי.
<מרים זלקינד: אני אפתח במשהו אופטימי.
<מרים זלקינד: בשדולת הנשים אנחנו דווקא היינו קשובות למה שילנה אומרת, ולזה שבהרבה ארגונים פמיניסטיים באמת חסר איזה שהוא קו ייעודי לדיני עבודה, קו חם שנותן מענה לנשים יוצאות חבר העמים בנושא של דיני עבודה ואנחנו נעזרות הרבה בילנה כדי למפות את הצרכים ואת מה שצריך לעשות עם הקו.
<מרים זלקינד: אנחנו מאד מודות לה על זה וזה באמת שיתוף פעולה נהדר.
<מרים זלקינד: אני רוצה להגיד שיש משהו שעלה כאן מצד הרבה דוברות, שחסר מאד המיפוי.
<מרים זלקינד: חברת הכנסת, את אמרת עכשיו על זה שיש רק מחקר אחד.
<מרים זלקינד: כלומר מיעוט מאד מאד גדול של מחקרים.
<מרים זלקינד: אנחנו רואות במיפוי שאנחנו עושות לקראת פתיחת הקו ואנחנו כן שומעות על הבעיות העיקריות שהן שונות מעט ובנושאים מסוימים אפילו הרבה מבעיות אחרות של נשים שפונות אלינו בדיני עבודה.
<מרים זלקינד: אז בנוסף לבעיות בנושאים של פוריות ואיזון של משפחה וקריירה, אנחנו רואות בעיות ייחודיות של פנסיה לנשים מבוגרות אצל יוצאות חבר העמים.
<מרים זלקינד: הרבה הטרדות מיניות, נשים עובדות קבלן, ואנחנו מרגישות שחייבת להיות התייחסות ייחודית לאוכלוסיות האלה ולצרכים שלהן.
<מרים זלקינד: בלי מיפוי מאד מאד מעמיק והקצאה של תקציבים ייחודיים עבור האוכלוסייה הזו, אני באמת לא חושבת שאנחנו נצליח לראות שינוי אמיתי ומענה לפתרונות האלה.
<מרים זלקינד: יש כאן הרבה אמירות על זה שאנחנו לא רוצות לצבוע אוכלוסיות, אבל יש איזה שהוא מושג בפמיניזם, שבטח רבות מחברותי לשולחן מכירות, שנקרא ניימינג-בליימינג-קליימינג.
<מרים זלקינד: כלומר עד שאנחנו לא קוראות לבעיה בשמה ואומרות מה ואיך זה נראה ואיפה המספרים ומה הקשיים ואנחנו צריכות ככה להסתפק בפירורי מידע וגם בפירורי תקציבים, אז אנחנו לא יכולות לתת מענה אמיתי לאוכלוסייה הזו.
<מרים זלקינד: אני מאד מאד מבקשת שכל המשרדים שיושבים כאן סביב השולחן ייקחו את זה לתשומת ליבם, שכן צריך להיות מענה ייחודי לאוכלוסייה.
<מרים זלקינד: יש לה צרכים שונים, יש לה בעיות שונות וחייבים לתת פתרונות שונים.
<מרים זלקינד: אנחנו נעשה את זה מצד השדולה, אבל אנחנו ארגון של מגזר שלישי, המשאבים שלנו מוגבלים וצריך להיות גם פיתרון מדינתי.
מירב בן ארי: נכון, תודה רבה.
מירב בן ארי: אני אתן למשרד הבריאות, את רוצה להתייחס?
<עדינה אנגלרד: שלום.
<עדינה אנגלרד: שמי עדינה אנגלרד, אני עובדת סוציאלית ואני שייכת לשירות הארצי לעבודה סוציאלית במשרד הבריאות.
<עדינה אנגלרד: אני רק אציג בקצרה.
<עדינה אנגלרד: אנחנו יודעים שיש צרכים לכל מיני אוכלוסיות.
<עדינה אנגלרד: אני רוצה רק ציין שעשינו בעצם תכנית הכשרה לאחיות טיפת חלב, שאם אנחנו מדברים על אלימות ובנושא של החינוך הראשוני והטיפול, אז עשינו הכשרות ייחודיות לאחיות טיפת חלב ולמטפלים.
<עדינה אנגלרד: הייתה הכשרה ייחודית בצפון, ובמיוחד כשדיברנו שיש אוכלוסייה שנמצאת בפריפריות, על תרבות, על תמיכה ועל זיהוי.
<עדינה אנגלרד: אם אנחנו מדברים על זיהוי בנושא אלימות כלפי נשים, אז אחיות טיפת חלב הן בעצם גם הקו הראשוני שמקבלות את האישה עם הוולד, כדי לתת הדרכה בשיטת הראיון, בשיטה של הטיפול.
<עדינה אנגלרד: אז זה מה שנעשה.
<עדינה אנגלרד: תכנית הכשרה ראשונית שהייתה באזור הצפון, שמרחיבים את זה לכל הארץ, כשזה גם לתת מענה לאישה הדוברת רוסית וגם לוולד, בעצם שזה חינוך וטיפול מחדש להורים, כדי לזהות גם את התמיכה ולזהות מערכות בריאות.
<עדינה אנגלרד: אני יודעת שגם בבתי חולים יש המון קידום לנושא הזה של בניית צרכים ודפי מידע בכל השפות, כולל בשפה הרוסית, אם זה לאנשים שצריכים מידע על שירותים שניתנים בתוך מערכת הבריאות.
<עדינה אנגלרד: מדובר גם על האנשים המבוגרים.
<עדינה אנגלרד: גם בלשכות הבריאות יש את דפי המידע בשלוש השפות.
<עדינה אנגלרד: בינתיים יש עברית, רוסית וערבית, כדי שלאנשים תהיה את הנגישות לכל המידע שזמין במערכת הבריאות.
מירב בן ארי: ליזה, דקה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רק רוצה להגיד משהו אחר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה קצת צרם לי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שעלינו, כדוברות רוסית, לא לעודד את הקורבנות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לעודד את ההשתייכות ואת השייכות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: להשקיע כסף כן ללמוד שפה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המדינה חייבת שפה משותפת וזאת השפה העברית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו חייבים לעודד לימודי עברית באוכלוסייה שלנו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא לבנות גטו סביב דוברי הרוסית אלא לעודד את זה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא רק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ללמוד את הזכויות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ללמוד את החוקים ומה לעשות?
<ליזה ניקולאיצ'וק: העברית היא השפה של המדינה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שכך אנחנו נקרב הרבה יותר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה צורם לי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה טוב שיש מענה וחייב להיות מענה, אבל גם הכיוון - - -
מירב בן ארי: אני דווקא חייבת להגיד לך, אפילו מה שהיא עושה שם זה בכלל לא - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: מצוין.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא עושה - - -
מירב בן ארי: גם מה ששמענו כאן זה לא עניין של גטו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: נשים מבוגרות מאד, הן לא יודעות עברית - - -
קסניה סבטלובה: שם זה משהו אחר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל אנחנו לא צריכות לעודד את זה.
מירב בן ארי: צריך לתת מענה - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: צריך לתת גם וגם.
קסניה סבטלובה: נכון, ברור.
מירב בן ארי: צריך לתת מענה ספציפי לכאלה שבסופו של דבר לא מצליחות לצאת ולא מצליחות ואפילו מה שנקרא נמצאות עם האוכלוסייה שלהן וחוששות לעשות את הצעד הזה.
מירב בן ארי: אין כאן עניין, אנחנו לא פה כדי לטפח גטאות, להיפך.
מירב בן ארי: אנחנו בעד שילוב.
מירב בן ארי: קסניה, בבקשה.
קסניה סבטלובה: אני רק אגיד במשפט אחד שאנחנו כמובן נגד הכללות וזה ברור, גם על בסיס עדתי וגם על בסיס מקצועי.
קסניה סבטלובה: ואני כן בדעה של ליזה, שהרבה דברים באמת השתנו לטובה.
קסניה סבטלובה: הם חייבים להשתנות לטובה, מאותו רגע שאנחנו הגענו.
קסניה סבטלובה: יחד עם זאת, הרבה מהדברים גם השתרשו בצורה כזאת, שגם מצד אחד השתרשה התודעה בקרב העולים, כאשר אנחנו התייחסנו לזה שהרבה חוששים ללכת למשטרה.
קסניה סבטלובה: חוששים ללכת לעובדים הסוציאליים.
קסניה סבטלובה: בגלל החוויה הטראומתית של מה שהיה.
קסניה סבטלובה: אז אני יכולה להגיד גם במישור אחר לגמרי, שהנה, אני שייכת למחנה הציוני, מפלגת העבודה.
קסניה סבטלובה: אומרים לי ומזכירים לי עד היום – אבל את זוכרת שאורה נמיר?
קסניה סבטלובה: מתי אורה נמיר?
קסניה סבטלובה: מה זה האלטע זאכן הזה?
קסניה סבטלובה: אורה נמיר שלחה אותנו לעבוד בתפוזים בשנת 1993, 1994.
קסניה סבטלובה: אני אומרת מה אני קשורה לאורה נמיר?
קסניה סבטלובה: אנחנו בשנת 2017.
מירב בן ארי: נראה לי שלא הכרת אותה.
קסניה סבטלובה: בוודאי, כן.
קסניה סבטלובה: והתודעה הזאת, שזה דבר פוגעני שיכולים לפגוע בי שם, מעבר למה שכבר פגעו בי, אז עם זה צריך לעבוד.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שצריך להפנות הרבה יותר משאבים לכך שבאמת ידעו את הכללים, את הנהלים ואת האפשרויות שזמינות.
קסניה סבטלובה: אני יודעת שעולים חדשים יחסית מקבלים הרבה יותר מידע מאשר כאלה שהם כבר לא חדשים.
קסניה סבטלובה: אז כשאנחנו הגענו הדברים האלה לא היו זמינים.
קסניה סבטלובה: אז מה עושה אישה שכרגע נמצאת כבר 25, 30 שנה בארץ, אבל היא עדיין לא צברית, בגלל שהרבה שנים היא עוד לא עברה את המחסום הזה.
קסניה סבטלובה: היא לא הפסיקה להיות עולה.
קסניה סבטלובה: יש לה את החוויה המיוחדת שלה.
קסניה סבטלובה: איך אנחנו מגיעים לנשים האלה, לציבור הזה, בלי התקרבנות יתרה, אבל עם להכיר בזה שאנחנו ציבור נפרד, שכן זקוק להתייחסות נפרדת ולבעיות מאד מאד ספציפיות של המגזר הזה, שהוא מגזר כמו שילנה אמרה, מאד רחב.
קסניה סבטלובה: זה חצי מיליון נשים, נערות, נשים מבוגרות.
קסניה סבטלובה: כמו בבעיית הפנסיה, נכון, נשים מבוגרות דוברות רוסית נתקלות בבעיות, בסוגיות ממש נפרדות שרוב האוכלוסייה לא מתנסה בהן, גם הנערות הצעירות שהן גדלות עכשיו, ואני אמא לשתי בנות, לתאומות.
קסניה סבטלובה: אני מסתכלת עליהן, צבריות לחלוטין, אני מקווה מאד שלא יזכו לעולם לשמוע דברים פוגעניים כמו שאנחנו עוברים ובחרדה אני מסתכלת על זה.
קסניה סבטלובה: נכון, הן מדברות רוסית, אנחנו שומרים גם על ההווי התרבותי שלנו, המיוחד, יחד עם זה שעברית היא שפת אם כמובן והכל, אבל אני אומרת, מה אנחנו נוכל לעשות כדי למנוע בעתיד מהדברים האלה שהשתרשו כל כך חזק בתודעה, שאנשים בכירים ביותר אומרים אותם.
קסניה סבטלובה: שאני כחברת כנסת בישראל מקבלת כל טוקבק שני זה או תחזרי לרוסיה או כל מיני סופרלטיבים שאני לא אפרט אותם פה.
מירב בן ארי: שהפרוטוקול לא יכול לספוג.
קסניה סבטלובה: גם המוח האנושי לא יכול לספוג אותם, למה זה קורה עד עכשיו.
קסניה סבטלובה: אז מה שהיינו רוצים לצאת מפה, באמת עם איזו שהיא המלצה של מה אנחנו נוכל לעשות כדי גם לטפל ברגישות בקבוצה הזאת, של לא רק עולים, אלא גם – מה לעשות – גם בנות עולים שהן כבר נכללות בקטגוריה הזאת מצד אחד; ולעשות הרבה יותר מעבר למה שיש עכשיו, על מנת שיכירו ויפנימו שזה בסדר ללכת לגורמי רווחה.
קסניה סבטלובה: זה בסדר לפנות למשטרה.
קסניה סבטלובה: יטפלו בכם ויענו לכם גם בשפה שלכם בין היתר.
קסניה סבטלובה: אז מהבחינה הזאת אני חושבת שצריך הרבה יותר אינטראקציה עם החברה האזרחית, נכון ואיתנו.
קסניה סבטלובה: מה שאנחנו נוכל לעשות, אנחנו פה, לשירותכם.
מירב בן ארי: טוב, תודה רבה לחבר הכנסת קסניה סבטלובה, באמת גם על היוזמה של הדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: ראשית אני מודה לכל מי שהגיע, גם למשרדי הממשלה, אבל כמובן חשובים מאד הארגונים החברתיים שפועלים ועובדים, הן בהתנדבות מלאה – עליזה היא חצי התנדבות איך שהיא עובדת, אז באמת חשוב לומר לכם תודה על הפעילות שלכם, היא פעילות מאד מאד חשובה, בעיקר בחשיפה של הנושא.
מירב בן ארי: אני רוצה לבקש מהמשרד לביטחון פנים התייחסות לנושא הזה של נשים יוצאות חבר העמים או אפילו של נשים שהן מה שנקרא דור שני.
מירב בן ארי: זה נקרא דור שני, נכון, הנשים שההורים שלהן הגיעו.
מירב בן ארי: פניות של נשים למשטרה מבחינת אם זה תלונות במשטרה.
מירב בן ארי: מה שיעור הנשים יוצאות חבר העמים לעומת שיעור הנשים מצד כלל הנשים.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שהמחקר הזה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת הוא ממרס 2015.
מירב בן ארי: זה יותר סקר.
מירב בן ארי: כשדיברנו על העניין של ביטחון נשי, שגם צוין כאן וכשדיברנו על העניין של תלונות במשטרה, דווקא לא הסכמתי עם חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, כי גם בסקר, הנתון הכי גבוה היה שהן לא חוששות לפנות.
מירב בן ארי: זאת אומרת 80% לא חוששות לפנות.
מירב בן ארי: מה שמעניין אותי ואני פחות מסכימה עם החשש לפנות, אני יותר מסכימה עם העניין של הטיפול.
מירב בן ארי: האם באמת הנושא הספציפי טופל, האם באמת אותה תלונה נסגרה או מה הסיבה.
מירב בן ארי: יש לך את המחקר של מרכז המידע של הכנסת, קיבלת אותו?
מירב בן ארי: את תראי ש-80% מיוצאות ברית המועצות לא חשות בעיה, אבל השאלה בעצם אם באותו רגע שהיא כבר באה ועשתה את הצעד הזה, איך טופל העניין.
מירב בן ארי: האם נסגר, האם כן הוגשה תלונה, בעיקר בכל הנושא של פוגענות מינית או הטרדות מיניות.
מירב בן ארי: זאת אומרת מהמקום הזה, כי אני כן מרגישה שבקטע של הנשים הרוסיות שההורים שלהן נולדו בארץ, אני לא יודעת אם אנחנו כמדינה עושים מספיק.
מירב בן ארי: אני אומרת לך את האמת, וזה לא עניין של גטו.
מירב בן ארי: זה עניין של אוכלוסייה שהיא ברמה של פגיעה הרבה יותר גבוהה מאוכלוסייה אחרת, בעיני.
מירב בן ארי: השאלה אם במשטרה באמת יש התייחסות.
מירב בן ארי: את אומרת כן, ליזה אומרת אני באה לחוקרים.
מירב בן ארי: תגידי לי כמה תלונות נפתחו אצלכם.
<נירה ראובני: מבחינת תלונות אין בעיה.
<נירה ראובני: אני רק חייבת לסייג באמת את נושא מסירת התלונות, שכמו שכבר נמסר, על מנת לא לפגוע ברגשות ולתייג אוכלוסייה מסוימת, ההשוואה והנתונים שיימסרו לבקשתך, לא יהיו בהשוואה לאוכלוסייה אחרת, אלא יהיו ביחס לאוכלוסייה הזו עצמה.
מירב בן ארי: רק תגידי לי כמה.
<נירה ראובני: אנחנו יכולים להצביע על מגמות, על ירידות, על כאלה, אבל זה כמויות של תלונות - - -
מירב בן ארי: דרך אגב, גם מגמה של ירידה, זה גם משהו שאת יכולה להצביע עליו.
<נירה ראובני: אני יכולה להצביע על מגמה של ירידה בהגשת תלונות על עבירות מסוימות ככל שידרשו, העבירות ספציפיות.
<נירה ראובני: אבל לומר איך זה טופל, זה כאילו מראש אומר שהמשטרה מטפלת באופן שונה ולא - - -
מירב בן ארי: את יכולה לומר לי כמה נשים - - -
<נירה ראובני: ולא - - - טיפול וטיפול.
מירב בן ארי: אוקיי, נירה את יכולה להגיד לוועדה כמה נשים רוסיות, יוצאות חבר העמים, לא יודעת, לא משנה, יוצאות ברית המועצות אני קוראת לזה, הגישו תלונה בנושא הזה של הטרדות?
<נירה ראובני: בוודאי.
<נירה ראובני: זה אין בעיה.
<נירה ראובני: אלי לי בעיה למסור.
מירב בן ארי: יכולה, יופי.
מירב בן ארי: אז תביאי - - -
<נירה ראובני: בסדר גמור - - - עבירות ספציפיות - - -
מירב בן ארי: על העניין.
מירב בן ארי: הטרדות מיניות, פגיעות מיניות.
מירב בן ארי: לצערי לא חסר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו בליווי של מתנדבת דוברת שפה מגישות הרבה יותר, אבל זו השוואה סטטיסטית.
<קריאה: אולי גם הטרדות מיניות בעבודה, אם אפשר.
מירב בן ארי: עזבי, זה לא רק בעניין עבודה.
מירב בן ארי: זה בעבודה, זה יכול להיות באוניברסיטה, ברחוב.
<ליזה ניקולאיצ'וק: גם במרכזי הסיוע אנחנו יכולות לתת את מה שיש לנו.
קסניה סבטלובה: קודם כל צריך לעזור למרכזים כמו של ליזה.
מירב בן ארי: נלווה את ליזה.
מירב בן ארי: לא נשאיר אותה לבד אף פעם, היא יודעת את זה.
מירב בן ארי: דבר שני, אני אגיד לך את האמת, משרד החינוך, אני חושבת באמת שלבוא ולקחת ארגון כמו של ליזה או ארגון כמו-, פשוט יש לזה שם מאד ארוך.
<ילנה רוסובסקי: סליחה.
קסניה סבטלובה: גם רוסיות ללא חוש הומור.
קסניה סבטלובה: נמאס להן, כי כל הזמן אומרים מה, אין לך חוש הומור מותק?
קסניה סבטלובה: תזרמי.
מירב בן ארי: כן, זה לא מצחיק.
מירב בן ארי: אני דווקא חושבת שאתם, כי אנחנו הרבה פעמים יושבים בוועדה ומחברים בין ארגונים חברתיים.
מירב בן ארי: אם היא כבר נכנסת לדבר עם חוקרי משטרה, אני יכולה להגיד לך שאני ניהלתי 10 שנים מרכזים לנוער בסיכון ובגלל שכולם היו אצלי נערים ובגלל שהם – בוא נגיד הקללה הכי נפוצה זה היה רוסיה זה והומו, זה שני הדברים שהם בעיקר עסקו איתם – אני פשוט הבאתי אותם אלי ונתתי להם -- -
<קריאה: - - - משתתפים בתכנית שאנחנו הולכים לעשות, תכנית למניעת פגיעות מיניות - - - שבהם, אז מרכזי הסיוע שותפים - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו נכנסים לכל בתי ספר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: 6,000 סדנאות רק בנגב.
מירב בן ארי: לא אמרתם את זה.
מירב בן ארי: אמרתם מפתח הלב וכישורי חיים ואת זה אני שומעת כל יומיים.
מירב בן ארי: אם הם נכנסים לתוך בתי הספר זה מאד חשוב.
<ליזה ניקולאיצ'וק: נכנסים, גם עם - - -
מירב בן ארי: כי זה משהו שהיה חסר לי וזו פעם ראשונה שאני שומעת על זה עכשיו.
מירב בן ארי: אני שמעתי אותך הולכת רק למשטרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, לא, לא.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו מחלקת חינוך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מכניסים אותנו גם באמהרית, טיגרית, רוסית, ערבית.
מירב בן ארי: גם משרד הבריאות, ייאמר לזכותכם שבקופות החולים וכל זה, אנחנו יודעים שיש, לפחות שם.