GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליאת קליין: אני מזהה שבשנים האחרונות יש חקיקה ואני כן מברכת את משרד המשפטים ואת ייעוץ וחקיקה פלילית שאנחנו עושות איתם עבודה משותפת גם לפני ומאחורי הקלעים בחשיבה על איך משפרים את חוק העונשין הפלילי.
<ליאת קליין: כי סימן ה' לחוק העונשין הפלילי הוא סעיף רע מאוד, הוא ירושה מהמנדט הבריטי, הוא מיושן והוא מאוד מאוד מבולגן.
<ליאת קליין: בשנים האחרונות אני מזהה מגמה של חקיקה יותר ויותר קונקרטית.
<ליאת קליין: בעילה אסורה בהסכמה, למשל, בניצול סמכות רוחנית, מטפל-מטופל, אפילו החוק למניעת הטרדה מינית ותיקונים שנוספו בו.
<ליאת קליין: הצעות, למשל, הצעת החוק שלך, חברת הכנסת עליזה לביא, חוק על הקטינים, הגנה מידי ניצול של אנשי ציבור.
<ליאת קליין: חוקים שתלויים ועומדים.
<ליאת קליין: החקיקה הקונקרטית הזאת כן יכולה לתת מענה כי כשמדברים על עבירות מין זה נורא רחב ומדברים על שיח מאוד אפור.
<ליאת קליין: כשאנחנו נותנים שם מאוד מפורש על התנהגויות שלא דורשות העדר הסכמה אנחנו מתקרבים למצב שבו המערכת המשפטית יכולה להתמודד.
<ליאת קליין: אז יש מה לעשות בחקיקה ויש מה לעשות בדיון משפטי עמוק על הדבר הזה כי באמת הגיע הזמן לבחון את הדפוסים.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שבדו"ח נכון שהסטטיסטיקה היא מאוד חשובה ופילוח הנתונים הוא מאוד חשוב ולדעת שיש אלפי נשים שעומדות מאחורי הסטטיסטיקה הזו גם כמתלוננות, אבל גם כגיבורות שמתנדבות במרכזי הסיוע זה מאוד חשוב.
עאידה תומא סלימאן: ולא פחות חשוב המאמרים.
עאידה תומא סלימאן: המאמרים שפורסמו עם הדו"ח שמנתחים את המצב, שנותנים אופציות, אני חושבת שזה חומר חשוב מאוד לקריאה ולהבנת התופעה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני אשבור את הרצף כי אמרת שאת צריכה לצאת.
מיכל רוזין: אני מתנצלת אני יוצאת לדיון בבג"צ שהגשנו אני וחברות הכנסת זהבה גלאון ותמר זנדברג נגד הרפצ"ר על האמירות שלו, ולכן על המינוי שלו.
מיכל רוזין: אז אני מתנצלת אני ממש תיכף רצה לשם.
מיכל רוזין: אני לקחתי את זכות הדיבור לא בשביל לפרט על הנושאים.
מיכל רוזין: אני חושבת שראוי שנדון במערכת המשפטית, ויש אלטרנטיבות ויש הצעות גם שקורות בעולם וגם בארץ.
מיכל רוזין: אבל לקחתי את ההזדמנות באמת להגיד שלרגע מותר לעצור ולברך וגם, במרכאות או לא במרכאות, באמת לחגוג שנים של עשייה מבורכת, מדהימה, באמת כל הכבוד אורית, כל הכבוד ליאת, כל הכבוד לכל צוות האיגוד ולכל המנהלות והרכזות.
מיכל רוזין: באמת אני חושבת שהמהפכה, וקורית מהפכה, מהפכה במדינת ישראל, המהפכה הזאת לא הייתה קורית בלי מרכזי הסיוע.
מיכל רוזין: לא היה נשיא בכלא בלי מרכזי הסיוע.
מיכל רוזין: לא היתה מודעות למשמעות, להאשמת הקורבן שאנחנו כל כך נלחמות עליה.
מיכל רוזין: כל המלחמות האלה, כל החקיקה בכנסת, כל העשייה היא בזכות מרכזי הסיוע.
מיכל רוזין: יש פה מהפכה ובזכות נשים אמיצות שיוצאות החוצה - - -
<קריאה: וחברות הכנסת.
מיכל רוזין: תודה, אבל אנחנו באמת השליחות שלכן, של הציבור, והעשייה שלכן היא מדהימה.
מיכל רוזין: וצריך לזכור, ודווקא אחרי הבחירות בארצות הברית אני חייבת לומר שבנושא הזה, עם כל זה שכל היום אני יושבת, ויושבים פה גורמי משטרה ופרקליטות ובית משפט, ואני יושבת להם על הראש על כל הדברים והעוולות והחוסרים ואנחנו נמשיך להאבק על כך, צריך גם לטפוח לעצמנו על השכם שאנחנו עשינו דרך מאוד ארוכה ואני אומרת לכם שאם טראמפ היה מתמודד בישראל הוא לא היה ממשיך בקמפיין שלו כי הציבור לא היה נותן לו.
מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו מתקדמים מאוד במדינת ישראל - - -
<קריאה: את טועה הם היו מצביעים לו.
מיכל רוזין: לא, היו מפסיקים את הקמפיין שלו ולא סתם בשנה האחרונה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני אוהבת את האופטימיות שלך, מיכל.
מיכל רוזין: גם שר וגם חבר כנסת עזבו את המשכן הזה בשל האשמות ואני אומרת לכם, אני אומרת פה מחמאה לעצמנו אנחנו במהלך מהפכה, אבל אנחנו צריכות עבודה וכל הכבוד למרכזי הסיוע ותודה והמערכת חייבת להשתנות.
מיכל רוזין: עד שהמערכת לא תשתנה, ימשיכו לשאול נשים למה הן לא מתלוננות.
עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת מיכל.
עאידה תומא סלימאן: נמצאת איתנו גברת נטלי עטיה שרוצה לתת לנו עדות.
<נטלי עטיה: סיפור קצר.
<נטלי עטיה: למדתי בתלמה ילין, תיכון לאומניות, למדתי שם במגמת תיאטרון.
<נטלי עטיה: זה היה החלום שלי להגיע לבית ספר הזה.
<נטלי עטיה: הגעתי בסוף כיתה ח', עשיתי אודישנים כדי להתקבל למגמה, וכל פעם, בעיני היה אודישן מצויין, כל פעם יצא עוד ילד ועוד ילד.
<נטלי עטיה: לחלק אמרו ללכת הביתה, לחלק אמרו להשאר, לחלק אמרו שהתקבלו, וככה לאט לאט כל הילדים הלכו והידללו ונשארתי רק אני, יושבת, מחזיקה את שייקספיר, רומיאו ויוליה, קרוב ללב, מתפללת כאילו היה זה תנ"ך, אולי בכל זאת זה יעזור לי.
<נטלי עטיה: ואכן יצאה המורה, ואמרה, התקבלת.
<נטלי עטיה: אמנם נשארת אחרונה אבל התקבלת לבית הספר, יופי.
<נטלי עטיה: עברו הרבה שנים, הפכתי להיות אישה צעירה, הייתי בת 24, אותה מורה שבחנה אותי לאודישנים בתלמה ילין הייתה המורה האהובה עליי בבית הספר, קראו לה ורד, פגשתי אותה בבית קפה ורצנו אחת לזרועות השנייה והיא נישקה אותי וחיבקה אותי ואמרה לי, את יודעת, אני חייבת להגיד לך משהו, את זוכרת שאת היית האחרונה באודישנים שנתנו לה את התשובה?
<נטלי עטיה: אז אמרתי לה, כן אני זוכרת, ישבתי שם והתייבשתי.
<נטלי עטיה: את יודעת למה, עכשיו אני יכולה לספר לך.
<נטלי עטיה: למה, שאלתי את ורד המורה.
<נטלי עטיה: כי הייתה לנו תחושה לאורך כל האודישנים שעשית שם שיכול להיות שאת עברת התעללות מינית ובעצם את מגיעה לתלמה ילין כדי לפתור באיזשהי צורה פסיכולוגית את הבעיות שלך ולא באמת כי את רוצה להיות שחקנית.
<נטלי עטיה: וואו.
<נטלי עטיה: ואז שאלתי אותה, אבל ורד, אם ראיתם את זה, למה לא עשיתם כלום.
<נטלי עטיה: אז ורד ענתה לי, כי לא היה לנו את הכלים.
<נטלי עטיה: ואם היום לכל מורה, בין אם קוראים לה ורד ובין אם קוראים לו חיים, היו את הכלים ויש את הכלים ויש את האפשרות לתת למורים וליועצות ולרופאים את הכלים.
<נטלי עטיה: אז נכון שאני נראית ממש בסדר גמור והחיים שלי מאוד יפים ובאמת התחתנתי עכשיו פעם שנייה, אני נורא מאושרת.
<נטלי עטיה: אבל זה מלחמה יום יומית.
<נטלי עטיה: בטראומה של פגיעה מינית המלחמה יום יומית.
<נטלי עטיה: ואולי, היום, מורה אחר, עם הכשרה מתאימה, יוכל לחסוך הרבה שנים של הרבה כאב של הרבה ילדים ונוער.
<נטלי עטיה: זהו, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: נטלי תודה לך.
עאידה תומא סלימאן: תודה על האומץ, תודה על השיתוף ועל המסר.
עאידה תומא סלימאן: תחזיקי מעמד במאבק היום יומי.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו עוד עדות מיוהנה אביב לוי.
<יוהנה אביב לוי: תודה ושלום לכולם.
<יוהנה אביב לוי: שמי יוהנה ובאתי לשתף בחוויה שלי.
<יוהנה אביב לוי: בשנת 98' במסגרת צבאית נאנסתי על ידי חייל אחר.
<יוהנה אביב לוי: היות וזה היה בסיס סגור לא חשבתי בכלל לעשות משהו בנידון.
<יוהנה אביב לוי: הייתי צריכה להיות איתו עוד כשנה בבסיס.
<יוהנה אביב לוי: ובחרתי לשתוק כשבמה
<יוהנה אביב לוי: לך השנה הזאת הוא המשיך להטריד אותי ולאיים עליי.
<יוהנה אביב לוי: כשהשתחררתי מצה"ל הלכתי להגיש תלונה במשטרה, לבד.
<יוהנה אביב לוי: בתחילת שנות ה-2000 מודעות כלפי מרכזי הסיוע הייתה מאוד מועטה.
<יוהנה אביב לוי: לפחות אני לא ידעתי הרבה.
<יוהנה אביב לוי: הגעתי לחקירה תמימה, נאיבית, חשבתי שאם אני אבוא ואומר את האמת הרע יכנס לכלא והטוב יקבל איזה פרס.
<יוהנה אביב לוי: לא כך היה.
<יוהנה אביב לוי: נחקרתי במשך שעתיים על ידי שני חוקרים.
<יוהנה אביב לוי: לא כיבדו את הזכויות שלי ואני לא הייתי מודעת להן.
<יוהנה אביב לוי: אחרי שעתיים של חקירה אמרו לי, חמודה אנחנו הולכים עכשיו לזמן חוקרת מיוחדת שקוראים לה חוקרת השקרניות.
<יוהנה אביב לוי: שתקתי ונחקרתי עוד שעתיים וחצי.
<יוהנה אביב לוי: לא הציעו לי לשתות.
<יוהנה אביב לוי: הייתי צריכה אישור בשביל לעשות פיפי.
<יוהנה אביב לוי: כמעט 5.5 שעות של חקירה.
<יוהנה אביב לוי: כשאני נמצאת לבד במאבק.
<יוהנה אביב לוי: כי כשאני מדווחת כשנאנסתי אז תראי יוהנה הוא יותר חתיך, ותראי יוהנה הוא יותר גבוה וגם ככה את באה ממשפחה של הורים גרושים ואין מי שיתמוך בך ואולי בגלל שאת גם מרוקאית ואולי בגלל ש-21,000 סיבות.
<יוהנה אביב לוי: בקיצור תשתקי.
<יוהנה אביב לוי: חיכיתי שנה שנתיים ופניתי למשטרה לשאול מה קורה עם התלונה, אבל התלונה שלי נעלמה.
<יוהנה אביב לוי: מה זאת אומרת נעלמה?
<יוהנה אביב לוי: אין חקירה.
<יוהנה אביב לוי: במשך כמעט עוד שנתיים אני מחפשת את התלונה שהגשתי.
<יוהנה אביב לוי: ויום בהיר אני מקבלת טלפון מחקירות פנים משטרתיות.
<יוהנה אביב לוי: התיק הועבר אליהם כי האנס שלי הפך להיות שוטר.
<יוהנה אביב לוי: זו הייתה הפעם הראשונה שהתעלפתי.
<יוהנה אביב לוי: לא התעלפתי אחרי האונס.
<יוהנה אביב לוי: לא התעלפתי בעוד הרבה מקרים אחרים.
<יוהנה אביב לוי: פיגועים שחוויתי בנתניה, שום דבר.
<יוהנה אביב לוי: הפעם הראשונה שהתעלפתי זה כשהבנתי שהאנס שלי הפך להיות שוטר.
<יוהנה אביב לוי: החלטתי שאני מוכנה לעשות הכל.
<יוהנה אביב לוי: אבל אז המשטרה אמרה, את תצטרכי לתת עדות מחדש ואת תצטרכי, כנראה, להתעמת איתו פנים מול פנים.
<יוהנה אביב לוי: שאגב, זה כלי שרק פוגע בקורבנות.
<יוהנה אביב לוי: כי אם אני נאנסתי וגם ככה קשה לי להגיע לתחנת המשטרה וגם ככה החברה מבזה אותי ומשפילה אותי והודות לרשתות החברתיות מאוד קל להיות מאחורי מקלדת ולקרוא לי בשמות כאלה ואחרים.
<יוהנה אביב לוי: מאוד קל למצוא תירוצים למה נאנסתי, כי התלבשתי כך או כי עשיתי כך או כי שתיתי כך.
<יוהנה אביב לוי: למצוא את עצמי כילדה שצריכה להתמודד לבד, בלי משפחה שתומכת ובלי חברים שתומכים, הייתי צריכה להגיע לבד למצב שהסכמתי להתעמת איתו והסכמתי לחקירה מחודשת.
<יוהנה אביב לוי: ועברו עוד שנתיים ואף אחד לא מזמן אותי.
<יוהנה אביב לוי: עד שיום אחד אני מגיעה לאיזו מזכירה שאומרת לי, יוהנה שלחנו לך מכתב רשום.
<יוהנה אביב לוי: חשבתי שעל מכתב רשום צריך לחתום אבל כנראה שלא.
<יוהנה אביב לוי: התיק נסגר מחוסר ראיות.
<יוהנה אביב לוי: לקחתי את הרגליים שלי ועזבתי לצרפת.
<יוהנה אביב לוי: אחרי שנתיים שם הבנתי שהאונס לא בורח ממני והחלטתי שאני חוזרת לארץ ונלחמת.
<יוהנה אביב לוי: ואז זו פעם ראשונה שהתקשרתי למרכזי הסיוע.
<יוהנה אביב לוי: פעם ראשונה ששמעתי קול מהצד השני שלא מעביר עלי ביקורת, שלא שואל אותי בת כמה אני ומה לבשתי ומה צבע השיער שלי.
<יוהנה אביב לוי: שאומר לי מהצד השני, אנחנו מאמינות לך, אנחנו כאן בשבילך ואנחנו - - - בדיעבד לא ידעתי שאפשר היה ללוות אותי, אפרופו כמה נשים מגיעות לבד.
<יוהנה אביב לוי: טוב שהיום יש יותר מודעות, יש יותר פרסומים בזכות כל המתנדבות, בזכות כל הפעילים והפעילות למען זכויות נשים ולמען מרכזי הסיוע.
<יוהנה אביב לוי: ולדעתי, זאת אומרת להרגשתי, זה אחד הימים הכי חשובים שהיו לי בחיים.
<יוהנה אביב לוי: הייתי בעוד מקומות, דיברתי בעוד מקומות, זו פעם ראשונה שאני נחשפת במצלמות וזה בשבילי יום מאוד משמעותי.
חנין זועבי: מה קרה עם התלונה?
<יוהנה אביב לוי: נסגרה מחוסר ראיות.
<יוהנה אביב לוי: פניתי למרכזי סיוע והמליצו לי, אז לא ידעתי, שאפשר להגיש תביעה אזרחית.
<יוהנה אביב לוי: לצערי, חוק ההתיישנות, שהוא חוק נפלא, לא מאפשר לי.
<יוהנה אביב לוי: זה לא מאפשר לי.
נחמן שי: זה יותר מ-10 שנים?
<יוהנה אביב לוי: יותר מ-10 שנים.
<יוהנה אביב לוי: אז החלטתי ללכת למאבק אחר והבנתי שיש מישהי אחת שאני צריכה להציל וזה אותי.
<יוהנה אביב לוי: להציל את עצמי מהטראומה, להציל את עצמי מהחוסר רצון והאמונה בכלל שאני יכולה לחיות בשקט.
<יוהנה אביב לוי: שאני יכולה לא לקום מסיוטים, שאני יכולה לא להתנצל על העבר שלי.
<יוהנה אביב לוי: שאני יכולה להיות יוהנה שהייתה אמורה להיות.
<יוהנה אביב לוי: ופניתי שוב למרכז סיוע שהציע לי כמה דברים.
<יוהנה אביב לוי: קודם כל יש להם קו טלפוני שנותן מענה של 24/7.
<יוהנה אביב לוי: דבר שני יש קבוצות טיפול, ובקבוצות טיפול זו הפעם הראשונה שפוגשים גם נשים שעברו את מה שאני עברתי.
<יוהנה אביב לוי: שהותקפו מינית, שנאנסו, שהוטרדו ופוגשים מישהי שהיא בדיוק כמוני וכמוכם.
<יוהנה אביב לוי: כל אחד מאתנו עבר סוג של טראומה.
<יוהנה אביב לוי: התהום של האונס היא רחבת היקפים כי היא לא פוגעת רק בקורבן.
<יוהנה אביב לוי: היא פוגעת במשפחות הגרעיניות והמורחבות של הקורבן.
<יוהנה אביב לוי: אני לא חשבתי שזה אחראי מצידי להביא ילדים לעולם.
<יוהנה אביב לוי: למה שנאנסת תביא ילד לעולם?
<יוהנה אביב לוי: ובאמת לא חשבתי שאני יכולה לחיות בזוגיות, בטח ובטח שלא עם גבר כי זה אותו אחד שתקף אותי.
<יוהנה אביב לוי: עברתי שנים של טיפולים.
<יוהנה אביב לוי: וחשוב גם להגיד שאחד הדברים שמרכזי הסיוע נותנים זה לא סתם טיפול פסיכולוגי, זה טיפול שמתמחה בפגיעות מיניות.
<יוהנה אביב לוי: אם אני עכשיו עברתי תאונת דרכים ואיבדתי יד אני אגיע לבית חולים, אני לא אלך לטיפול פסיכולוגי בשביל שהוא יגיד לי לו באמת כואב לך.
<יוהנה אביב לוי: מרכזי הסיוע הם בתי החולים של נפגעות תקיפה מינית.
<יוהנה אביב לוי: אין לנו מקום אחר, כולל הטרדות מיניות.
<יוהנה אביב לוי: הרבה שואלים אותי, תגידי יוהנה, מה קורה בשנים האחרונות שיש כל כך הרבה תלונות?
<יוהנה אביב לוי: זה תמיד היה, תמיד.
<יוהנה אביב לוי: רק שהיום אנחנו מדברות ומדברים.
<יוהנה אביב לוי: והתחלתי גם בהליך של לדבר סביב המשפחה שלי וגיליתי, על הסבתות ועל דודות ועל אחיינים שעברו תקיפות, שעברו אונס, שעברו הטרדות, שעברו פיטורים בגלל הטרדות מיניות וכן הלאה וכן הלאה.
<יוהנה אביב לוי: אחת הסיבות שאני מדברת כאן זה א' להשמיע קול.
<יוהנה אביב לוי: ככה נראית נאנסת.
<יוהנה אביב לוי: בדיוק כמוכם.
<יוהנה אביב לוי: אני מבקשת שני דברים.
<יוהנה אביב לוי: אחד, זה מיגור התופעה.
<יוהנה אביב לוי: זה מתחיל בחינוך, תקציבים ובעונש ראוי.
<יוהנה אביב לוי: לא יכול להיות שאני נאנסתי, הוכפשתי על ידי החברה, המשטרה, ובסופו של דבר בית משפט אפילו לא נותן לי להגיע ולהגיד לו בואו תראו אותי.
<יוהנה אביב לוי: ואחר כך שלא נדבר על העונש, הוא מסתובב לי ברחוב ליד ואני צריכה את כל החיים שלי לחיות באיום.
<יוהנה אביב לוי: אז אני ההוכחה שמרכזי הסיוע הם היו בית החולים שלי.
<יוהנה אביב לוי: התחתנתי עם בן זוג שהוא שיוויוניסט, אני מגדלת ילד בן שהוא שיוויוניסט.
<יוהנה אביב לוי: לפני שאני מסיימת אני רוצה להראות משהו.
<יוהנה אביב לוי: הבן שלי, זה הציור שהוא עשה, הוא בן 5.5.
<יוהנה אביב לוי: אתם רואים שמיים, שמש, צבעים.
<יוהנה אביב לוי: ילד מאושר, נורמטיבי שאומר לי אמא צאי לי מהחיים, בדיוק כמו כל ילד אחר.
<יוהנה אביב לוי: זה לא יכל היה להיות ציור של ילד של אמא שלא מתפקדת ואמא שלא מטופלת.
<יוהנה אביב לוי: אצלי בזכות המרכזים ובזכות אנשים כמוכם שנותנים לי במה ומקשיבים ומשנים מעגל האלימות נעצר אצלי.
<יוהנה אביב לוי: זה לא ימשיך הלאה.
<יוהנה אביב לוי: והבן שלי יגדל לחברה שהיא שיוויונית לערכים ולדבר ולא לוותר על המקום שלו בכיבוד האחר.
<יוהנה אביב לוי: תודה לכם.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד לך שאני מלאה הרגשת כבוד לכוח שאת משדרת.
עאידה תומא סלימאן: תמשיכי להיות ככה.
<יוהנה אביב לוי: תודה שהזמנת אותי.
עאידה תומא סלימאן: ברור שהקול שלך נשמע ונשמע טוב מאוד יוהנה, וגם נטלי מלפנייך.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאלה הקולות שעושים את השינוי גם כן איתנו.
עאידה תומא סלימאן: יש גם עוד עדות ואחר כך אני אפתח את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני הולכת להגיד, זה שם בדוי, אני מבקשת שהמצלמה לא תתמקד שם, משה, השם נמצא חסוי לפרוטוקול, בבקשה.
<משה: שלום לוועדה.
<משה: האמת התלבטתי קשות אם להגיע ולדבר, אבל הרגשתי את הצורך לבוא ולהגיד קודם כל תודה למרכזי הסיוע וטיפה לספר את הסיפור שלנו, קצת זווית אחר.
<משה: אני לא הותקפתי מינית, אשתי הותקפה, אשתי נאנסה מגיל 3 עד גיל 12 על ידי אבא שלה והיא חוותה את זה בפוסט טראומה שהגיעה לה בגיל 35.
<משה: ובגיל 35 כשאנחנו עם שני ילדים קטנים, בעקבות משפט שהילד אמר, כפי הנראה התחילה גם תקיפה כלפי הילד שלנו בבית, משפט ראשוני שהילד אמר על איזושהי נגיעה שהסבא עשה, החיים שלנו השתנו מהקצה אל הקצה.
<משה: התחלנו מהלך שבדיעבד, שנה שנתיים אחר כך, התחלנו ללמוד והתחלנו להבין בעצם מה זה פוסט טראומה.
<משה: אני אתחיל דווקא מהסוף, כי בעצם, בניגוד ליוהנה שדיברה כאן, הדבר הראשון שאנחנו עשינו זה הרמנו טלפון למרכז.
<משה: וקיבלנו סיוע החל מהדקה הראשונה שבה החלטנו לקחת ולהתמודד עם זה והעובדה היא שבעזרת הסיוע שהמרכז נתן לנו, שישה ימים לאחר מכן הוא נעצר, והיום הוא יושב 18 שנה בכלא.
<משה: מתברר בדיעבד שהוא אנס גם את אחותה של אשתי והוא התעלל קשות באמא ואני לא ידעתי כלום.
<משה: אנחנו משפחה במעמד סוציואקונומי גבוה, במרכז הארץ, ואני כאן כדי להגיד, זה יכול לקרות לכל אחד.
<משה: זאת אומרת, אם זה יכול לקרות לנו במשפחה שלנו, במרכז הארץ, בבית באמת שנותן הכל לילדים שלו, באמת שום דבר לא חסר אצלנו בבית, זה יכול להיות כל אחד ואחד כאן בחדר ובאמת עבודת הקודש שאתן עושות, אני מסתכל על אורית ומירי כאן מאחורה, זה משהו שאי אפשר בכלל לתאר במילים את הסיוע שאנחנו קיבלנו.
<משה: ודרך אגב אנחנו מקבלים אותו עד היום כי עד היום אחת לשנה, מי שמכיר את התהליך, אני לא הכרתי, יש את הוועדה לגילוי עריות.
<משה: אז מי שמייצג אותנו בוועדה ומי שמופיע בשמנו זה המרכז.
<משה: מי שיושב איתנו כל שנה, כמו שעון, לפני שהוועדה מתכנסת וחוקר אותנו ומתחקר אותנו ומדבר איתנו זאת מירי, זאת הוועדה.
<משה: וגם עכשיו כשמירי התקשרה אליי לפני כמה ימים וביקשה ממני לבוא ולדבר בפני הוועדה אני הרגשתי את הצורך לעשות את זה, מירי יודעת, אני ביטלתי יום מלא, מלא מלא של עבודה כדי לבוא כי אני חושב שזה חשוב.
חנין זועבי: איך אשתך?
<משה: נלחמת.
<משה: וחשוב לי לא רק לספר את הסיפור, אלא לבוא ולהדגיש על 3 נקודות שאני חושב שהן 3 נקודות ואני מסתכל על חברי הכנסת ואני מסתכל כאן על כל מי שבעצם יכול לבוא ולהשפיע כדי לבוא ולסייע לאותן נשים ודבר אחד זה הטיפול.
<משה: תדעו או לא תדעו, אבל המדינה החליטה שפוסט טראומה כלפי נשים שנאנסו על ידי אבא שלהן זכאיות לטיפול של שנה.
<משה: אז רק למשך שנה אחת בלבד אנחנו קיבלנו טיפול בסיוע המדינה ואחרי שנה אנחנו נאלצנו ומאז נאלצים, אנחנו ממשיכים את הטיפול באופן עצמאי.
<משה: אז אנחנו יכולים להרשות לעצמנו ברמה האישית להשקיע אלפי שקלים, ואני אומר אלפי שקלים בחודש, כדי להמשיך לטפל באשתי כדי לשמר את המצב הבריאותי והבריאות שלה ואנחנו רואים שיפור שהוא שיפור מדהים לאורך כל השנים, אבל אני גם מסתכל ואומר שיש אנשים ויש גורמים שאין להם את הכסף ואת היכולת לעשות את זה ואתם כחברי כנסת, כוועדה, חייבים לתת את היכולת לאותן נשים לשקם את עצמן.
<משה: פוסט טראומה לא נגמרת אחרי שנה של טיפול, אלא זו מלחמה יום יומית.
<משה: זה נפילות, זה יכול להיות חודש טוב ופתאום חודש פחות טוב, ובחודש הפחות טוב צריכים יותר מטיפול בשבוע, ובאמת, זו מלחמה שהיא מלחמה יום יומית ואתם צריכים למצוא את המקור התקציבי והכסף הזה הוא כסף שחשוב יותר, באמת, יותר מכל דבר אחר שאני יכול לחשוב, יותר מתאגיד שידור או כל דבר אחר שכרגע נמצא כאן במליאה.
<משה: צריך למצוא את הכסף כדי לעזור לאותן נשים.
<משה: מאחר ויש כל כך הרבה נשים אז יש תורים למרכזים האלה אז הן לא יכולות לתת טיפול לכולם אז הן מגבילות את הטיפול למשך זמן וזה בסדר.
<משה: אז תקימו עוד מרכזים כאלה.
<משה: אבל לא צריך לטפל גם באותן נשים כי גם בנו כמשפחה צריך לטפל.
<משה: יש לנו 3 ילדים קטנים.
<משה: סבא שלהם בכלא 18 שנה כי הוא אנס את אמא שלהם.
<משה: איך אני מספר להם את זה.
<משה: איך אני בא ואני מסביר להם את זה, הרי מתישהו, מה זה מתישהו, הם כבר שואלים את השאלות.
<משה: אז לי יש את היכולת ללכת לפסיכולוג ילדים ולשבת איתו כמה וכמה מפגשים ולשלם לו אלפי שקלים כדי שיסביר לי איך לעשות את זה, אבל צריך גם לטפל בילדים האלה, בנכדים, ששואלים את השאלות.
<משה: וגם כאן אתם כמדינה ואתם כחברי כנסת ואתם כוועדה צריכים לתת את הביטוי התקציבי ולמצוא את המקור התקציבי לעזור לאותן משפחות כי זה לא נגמר בזה.
<משה: ודבר שלישי, ואחרון, אני מתחבר למה שדיברתם כאן על חוק ההתיישנות.
<משה: פוסט טראומה יכולה לקרות גם בגיל 45 ועל פי החוק הישראלי אם הכל היה יוצא החוצה בגיל 45 הנבלה הזה לא היה יושב היום בכלא 18 שנה.
<משה: והמשמעות היא שאפשר וצריך למצוא את היכולת להכניס אותם לכלא גם כשהמחלה, גם כשהאשה מחליטה להוציא את זה בגיל 45 ובגיל 50 ואני מאוד מזדהה עם מה שאמרה פה יוהנה, היה איזה משפט שהקשבתי מהצד, היא באה ואמרה, למה לא אמרתם כלום.
<משה: אז נכון, כל הזמן המשפחות שואלות, איפה היית 20 שנה?
<משה: אז 20 שנה החזקתי את זה בבטן כי לא יכלתי להוציא את זה החוצה, כי זה באמת משהו נורא.
<משה: אתם שומעים את זה כאן בוועדה עכשיו פעם ראשונה ואתם מזדעזעים, אז תחשבו מי שצריך להוציא את זה החוצה מה הוא עובר ואיזה תהליך הוא צריך לעבור.
<משה: החוק צריך להשתנות גם בנושא של ההתיישנות.
<משה: צריך לעזור לאותן נשים.
<משה: זהו, זה מה שיש לי להגיד.
<משה: תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לך על זה שהגעת ושיתפת אותנו.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שזה לא סתם שביטלת את כל מה שהיה לך היום.
עאידה תומא סלימאן: הדברים שלך מאוד חשובים והעלית נקודות חשובות.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אנחנו עד לפני כמה ימים נלחמנו על התוספת התקציבית למרכזי הסיוע של ה-2,000,000 כדי לקבל אותם וכדי שמרכזי הסיוע יוכלו לסגור את שנת התקציב הזו.
עאידה תומא סלימאן: מרכזי הסיוע מקבלים- - -
<קריאה: 2,000,000?
עאידה תומא סלימאן: 2,000,000 מעל ה-6,000,000 שהיו בתקציב.
עאידה תומא סלימאן: אבל לצערי עדיין, אנחנו חוזרים בשנת 2017.
מרב מיכאלי: אבל צריך להגיד שמרכזים מקבלים היום את המקסימום שהם יכולים לקבל בשביל שהם לא יצטרכו לצאת למכרז.
מרב מיכאלי: זה מאוד מאוד חשוב לשמור על זה ככה, אנחנו יודעות מה קרה כשחלק מהמקלטים התפתו לצאת למכרז.
עאידה תומא סלימאן: המקלטים לא התפתו לצאת למכרזים.
עאידה תומא סלימאן: המקלטים נתנו להם תקצוב ואחר כך עשו להם הפתעה עם המכרזים.
עאידה תומא סלימאן: זה לא היה להתפתות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שטוב שמרכזי הסיוע למדו את הלקח.
עאידה תומא סלימאן: ואני הייתי אז בתוך ההנהלה והתעקשתי שמרכזי הסיוע לא יעלו את ה-50% מהתקצוב כדי לא ליפול לתוך הנושא של מכרזים.
עאידה תומא סלימאן: אבל חשוב לזכור שה-6,000,000 שקיבלתם עליהם תוספת, בתקציב 2017-2018 אנחנו חוזרים שוב ל-6,000,000 ולא ל-8,000,000 ועל זה צריך להילחם.
עאידה תומא סלימאן: אבל בנושא של טיפול, בנושא של טיפול ומרכזי טיפול אני חושבת שזה גם כן מאבק שאנחנו חייבות להוביל אותו במיוחד שבתוך הרפורמה, מה שנקרא הרפורמה, בעצם הגבילו את הפעימות שאפשר לקבל דרכן טיפול וזה לא שייך למשפחה, אלא לנפגעת עצמה.
מרב מיכאלי: גברתי היושבת ראש, אני ממש מתנצלת, יש חוק שלי בעבודה ורווחה אז אני רק באתי להתנצל על זה שאני לא יכולה להמצא בדיון ולהגיד שאפו וחיזוק ידיים כרגיל.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חברת הכנסת מרב מיכאלי.
עאידה תומא סלימאן: גברת אדווה ברקוביץ' רומנו מג'וינט אשלים, ואולי תהיה זו גם הזדמנות לשמוע על התכנית שאתם מובילים.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: בוקר טוב, אני שניה מתנצלת, כי תודה על העדויות, אבל זה מאוד מטלטל אז קצת קשה לחשוב, לדבר בהיגיון כרגע, אחרי הדברים שעלו.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: שמי אדווה ברקוביץ' רומנו, אני עובדת בג'וינט אשלים.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: אנחנו בשיתוף פעולה יחד עם משרדי הממשלה שאני תיכף אפרט ועם מרכז הסיוע בשלב של קבלת החלטה לצאת לפיילוט במספר יישובים לטובת פיתוח של תכנית בין משרדית, מערכתית כמו שאורית ציינה לצמצום של אלימות מינית ולקדם בריאות מינית בדגש על ילדים, בני נוער וצעירים, שזה אוכלוסיית היעד של אשלים.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: השותפים - משרד החינוך מוביל את התכנית בכוונה להיכנס למערכות החינוך הפורמליות והבלתי פורמליות, לקדם תפיסות, עמדות, לעבוד עם נערים ועם נערות.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: לשים לב לדגש הזה שהרבה פעמים נוטים לעבוד רק עם נערות בנושאים האלה- - -
עאידה תומא סלימאן: זה אותה תכנית של הנערות גם כן שדיברו עליה של קבוצות?
עאידה תומא סלימאן: זה מורחבת, אוקיי.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: אז באמת יושבות פה מהנהלת שפ"י, עינב ואיריס שהן יכולות לתת יותר הסבר על משרד החינוך.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: אבל השותפים זה גם משרד הרווחה, באמת שותפים רבים במשרד הרווחה, מספר אגפים, משרד הבריאות, משרד לביטחון פנים, גם עיר ללא אלימות וגם משטרת ישראל, משרד המשפטים אנחנו מחכות לתשובה שאכן נתקדם גם בהיבט הזה ומשרד הקליטה בהיבט של עולות, עולים.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: כשהכוונה היא בעצם לעשות עבודה מערכתית יישובית וארצית כדי לשנות את השיח.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: כדי לעשות שינוי עומק, לעבוד על מניעה ראשונית, על צמצום התופעה, זה תהליכים ארוכי טווח.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: זה מאוד קשה להגיע לתוצאות מובהקות אחרי פיילוט של 3 שנים.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: הכוונה היא שיהיה מדובר בפעימה ראשונה שאחריה, בתקווה שנצליח, היא תורחב באופן הדרגתי.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: אנחנו נמצאים בשלב מכריע של קבלת החלטה, גם פנימית בתוך אשלים כדי לאשר את המהלך, אבל גם בעצם תקציבית, דרושות תוספות תקציביות.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: זה לא משהו שקל להשען על תקציבים קיימים בעידן הצמצומים בכל המשרדים ויש לנו קושי להגיע לתקציבים הגדולים, לכוח אדם, לקמפיינים גדולים, לשעות תוספתיות אפילו במערכת אם רוצים לנושאי מגדר ושוויון.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: זה דברים שלא הצלחנו לפרוץ, את הדרכים הרגילות והמקובלות שאנחנו עובדים.
עאידה תומא סלימאן: המשרדים שותפים לתכנית הזאת.
<אדוה ברקוביץ' רומנו: כן המשרדים שותפים.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבינה שהתכנית הזו גם כן תועבר בתוך שעות, למשל בבתי הספר, אותן שעות של התכניות הקיימות?
עאידה תומא סלימאן: אתם לא מוסיפים שעות לימוד לתכנית הזאת.
<קריאה: נשמח להסביר.
עאידה תומא סלימאן: תשמחו להסביר, בסדר, בבקשה.
<עינב לוק: באופן עקרוני אני קודם כל רוצה - - -
<עינב לוק: עינב לוק משפ"י.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד שקודם כל זה איזשהו מהלך שהחל כבר לפני שנה שבאמת התחלתו הייתה בשולחן של הצעירות שבאמת השתתפו בו כל הארגונים שנמצאים כאן ומשרדי הממשלה וקיבל איזשהי החלטה שבאמת צריך לצאת למהלך שאנחנו מנסים לעגן בו את כל המשאבים הקיימים.
<עינב לוק: זה אומר, כל משרדי הממשלה בשיתוף עם ג'וינט והעמותות.
<עינב לוק: אני חושבת שמה שמיוחד במהלך הזה, זה שבעצם כל אחד מהשותפים הגדיר מה הוא עושה בדרך כלל, באופן שוטף, ומה צריך להראות אחרת כדי שיהיה לזה input יותר משמעותי.
<עינב לוק: אז אני אגיד שבאמת כל אחד מהמשרדים ואפשר לפרוט כאן מה כל משרד עושה, אני אתייחס למשרד החינוך.
<עינב לוק: קודם כל כגוף שלקח על עצמו את ההובלה של התכנית בשיתוף עם אשלים ואני חושבת שזה אמירה מאוד חשובה.
<עינב לוק: והדבר השני שבעצם אנחנו, מה שאנחנו עושים עכשיו, לוקחים את התכניות הקיימות במשרד החינוך, מעבים אותן, משכללים אותן ובעצם ביישובי הפיילוט בבתי הספר שניכנס אליהם, ביישובים שניכנס אליהם, ראש הרשות, המפקחים, מנהלי בתי הספר יבחרו להיכנס לפיילוט ונגדיר אמירות אחרות מעבר לקיים, שיעורים נוספים, פלטפורמות נוספות לעשות את המהלך הזה, ימים מרוכזים, מהלכים משותפים יחד עם הקהילה בתוך בתי הספר ומהלכים שיתחברו בין משרד החינוך למהלכים יישוביים ועירוניים כדי שתהיה נראות למהלך הזה והיא לא תיעשה רק בתוך הכיתה, בתוך בית הספר, אלא תהיה לזה איזשהי נראות קהילתית וחברתית.
<עינב לוק: אנחנו כרגע יושבים על החומרים, על פיתוח החומרים גם באופנים אחרים.
<עינב לוק: אם זה בעמדות מתוקשבות ואם זה פלטפורמות הוראה שונות ואחרות כדי להביא את הדברים האלה בצורה יותר אינטראקטיבית, נכונה, מותאמת למציאות המשתנה.
<עינב לוק: התכנון לעשות את זה ב- - -
עאידה תומא סלימאן: ומותאמת לקבוצות אוכלוסיה שונות?
<עינב לוק: ומותאמת לקבוצות אוכלוסיה שונות.
<עינב לוק: אני אגיד רגע שבפיילוט בשלב הראשון ייכנסו מספר מצומצם של יישובים.
<עינב לוק: אנחנו נבנה חומרים מותאמים - - -
מסעוד גנאים: זה לבתי ספר?
<עינב לוק: לא רק בתי ספר.
<עינב לוק: מדובר על מהלך יישובי.
<עינב לוק: אנחנו בעצם, כל אחד מהמשרדים - - -
מסעוד גנאים: כמה יישובים ערבים מבין הפיילוט?
<עינב לוק: כרגע עוד לא נבחרו היישובים.
<עינב לוק: אנחנו נמצאים בשלבים מאוד ראשוניים של - - -
עאידה תומא סלימאן: בסדר אבל התכנית והתכנים נמצאים גם בשפה הערבית?
<עינב לוק: כל החומרים שאנחנו עובדים עליהם, אנחנו נבנה אותם, אנחנו בתחילת התהליך של בניית החומר.