GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ורד כהן-ברזילי: גם את מאגר המומחיות שכיום מכיל שמונה מאות מומחיות, שהוא צריך תיחזוק ברמה יומיומית, על המאגר הזה נפגשנו גם עם השרה גילה גמליאל, נפגשנו גם עם ורד סוויד בזמנו, היינו בוועדה לפחות מספר פעמים ודיברנו.
<ורד כהן-ברזילי: גם הופענו בוועדה.
<ורד כהן-ברזילי: ניסינו למצוא בית חם למאגר הזה, בית חם לנושא הזה.
<ורד כהן-ברזילי: נפגשנו עם שדולת חברות הכנסת שאז חברת הכנסת מירב מיכאלי הקימה.
<ורד כהן-ברזילי: ניסינו למצוא איזשהו מערך שהוא לא יהיה רק מערך של עיתונאיות אלא שיהיה גם מערך מתוקצב.
<ורד כהן-ברזילי: התקצוב הוא דבר מאד חשוב.
<ורד כהן-ברזילי: צריך לדבר עליו.
<ורד כהן-ברזילי: צריך ברמת התוצאות כן למצוא תיקצובים לזה, כי הנה, היום אני יכולה להגיד שמרכז "מדיה נשים" אינני יודעת מה יעלה בגורלו.
<ורד כהן-ברזילי: לדעתי גורלו תם.
<ורד כהן-ברזילי: אין לו גורל.
<ורד כהן-ברזילי: גורלו תם.
<קריאה: כרגע הוא לא מתוקצב.
<ורד כהן-ברזילי: כרגע הוא לא מתוקצב.
<ורד כהן-ברזילי: אנחנו כן ראינו ברמת ממצאי המוניטורינג שלנו שהייתה עליה של כמעט 50% בערוץ 2 ברמת הנשים הפרשניות, בזמן שאנחנו עבדנו.
<ורד כהן-ברזילי: זאת אומרת, אנחנו כן רואות שיש תוצאות ויש צניחה משמעותית ברגע שמפסיקים ללחוץ.
<ורד כהן-ברזילי: ברגע שמפסיקים להפעיל את כל המערך הזה יש צניחה וחוזרים ולמצב הקיים.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר יפעת בן חי שגב, יו"ר המועצה לשידורי כבלים בלוויין.
<יפעת בן חי שגב: שלום לכולם, בוקר טוב.
<יפעת בן חי שגב: המועצה לשידורי כבלים ולוויין היא הגוף הרגולטורי שאחראי על הסדרת שידורי הטלוויזיה הרב ערוצית וגם על חלקם של הערוצים המסחריים שקרויים ערוצים ייעודיים ובהם ערוץ בשפה הערבית.
<יפעת בן חי שגב: אני פוגשת את הנושא הזה בשני כובעים פה היום.
<יפעת בן חי שגב: בכובע אחד אקדמי כמי שמתמחה בייצוג של מיעוטים במדיה ובכובע השני כרגולטורית.
<יפעת בן חי שגב: השאלה שאנחנו צריכים לשאול היא מה בעצם ניתן לעשות כדי לתקן את המצב, כי נדמה לי שגוף הידע בכול מה שנוגע לייצוג נשים בתקשורת הוא רחב דיו.
<יפעת בן חי שגב: לטעמי, אין צורך עוד במחקרים, בשימועים, בסקירות וכאלה.
<יפעת בן חי שגב: לא שאני מבטלת את הצורך בהם, חלילה וחס, יש להמשיך ולתחזק את זה כדי להשאיר את זה במודעות אבל אני טוענת שנעשה ונצטבר פה די כדי להניע לפעולה.
<יפעת בן חי שגב: על זה אני רוצה לדבר אבל ראשית, אני כן רוצה להצטרף להסתייגות שלך מרוח הדברים שעלתה פה בין הדוברות השונות, שתיארו סימפטומים מאד ידועים ומוכרים לכולנו, כנשים.
<יפעת בן חי שגב: קושי להגיע לראיון, חופש גדול, ילדים, ברור, אלה הסימפטומים אבל הנשים הן לא האשמות.
<יפעת בן חי שגב: הנשים הן במקרה זה קרבן.
<יפעת בן חי שגב: קרבן של חברה שיצרה מבני כוח ומבני מדיה שהביאו לכך שנשים הן אלה שדואגות לילדים בזמן החופש ונשים הן אלה שאוספות אותם מן הגן ונשים הן גם אלה שמוצגות בפרסומות ובתכניות הטלוויזיה ככאלה שעושות וממלאות את התפקידים המסורתיים האלה עדיין.
<יפעת בן חי שגב: לכן בשאלה - - -
מרב מיכאלי: גם כאלו שעושות פן צריכות לעשות פן בשביל לבוא לטלוויזיה.
<יפעת בן חי שגב: ברור וכבר לא עושים פן, מירב, כבר רובן מגהצות כי זה גם לא פוליטיקלי קורקט להסתובב כמוני למשל.
ג'מאל זחאלקה: יש גם ענין של גיל של נשים.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, נשים יכולות להיות מגישות עד גיל מסוים, אני רואה גברים מגישים, עברו כבר את גיל הששים - - -
עאידה תומא סלימאן: כי הן לא נמצאות על תקן מקצועי, הן נמצאות על תקן - - -
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לראות את אמצעי התקשורת שיביאו נשים בגיל חמישים וששים.
<יפעת בן חי שגב: ודאי, ברור.
ג'מאל זחאלקה: גם הייצוג שלכן - - -
<יפעת בן חי שגב: לכן אני מבקשת מחברותיי ועמיתותיי, האשמה היא לא פה.
<יפעת בן חי שגב: נכון, האשמה היא לא רק בתקשורת אבל בואו לא נזלזל בכוחה של התקשורת.
<יפעת בן חי שגב: בתקשורת האמריקאית, לפני שנבחר נשיא שחור הוצג רופא שחור והוצג אפילו נשיא שחור.
<יפעת בן חי שגב: בתקשורת.
<יפעת בן חי שגב: בדמיון.
<יפעת בן חי שגב: בסדרה "24".
<יפעת בן חי שגב: לצערי, בתקשורת הישראלית, ההתקדמות היא קיימת, אני לא אבטל אותה כי גם מה שצריך לומר בזכות צריך לומר אבל היא איטית מאוד מאוד והיא בוודאי מפגרת אחרי ההתקדמות במישורים הפוליטיים והחברתיים.
<יפעת בן חי שגב: ולכן, לתקשורת יש עדיין מה לעשות.
<יפעת בן חי שגב: אבל פה אני רוצה - - -
עאידה תומא סלימאן: הצעות ופתרונות.
<יפעת בן חי שגב: עכשיו לעבור לכובע שלי כרגולטורית, כי אני לא עושה לעצמי הנחות.
<יפעת בן חי שגב: תראו, ברגולציה, מעבר לפן המשפטי שהתייחסו אליו, שהוא לא עיקר בעיניי, ישנה דילמה אמיתית ומכוננת, שנוגעת לערכים מתנגשים של חופש ביטוי אל מול החובה לשוויון, לייצוג בשוויון.
<יפעת בן חי שגב: ואני רוצה לומר שמה שמטריד אתנו הוא לא רק הייצוג אלא גם ההצגה.
<יפעת בן חי שגב: לא רק כמה מיוצגות אלא באיזה אופן מוצגות הנשים.
<יפעת בן חי שגב: זה לא מספיק שרבע מוצגות כי אני אשאל באילו תפקידים הן מוצגות.
<יפעת בן חי שגב: והערכים האלה הם ערכים מתנגשים ואני רוצה לומר שלא תמיד החובה לייצוג שוויוני עולה על החובה של חופש הביטוי - - -
עאידה תומא סלימאן: מאד מעניין למה הזכות לחופש הביטוי או העיקרון של חופש הביטוי לא נזכרים פה בממדים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, רק כשאנחנו מדברים על ייצוג הולם אני שומעת את זה בתקשורת הישראלית, בעניין חופש הביטוי יש השתקה רועמת של הרבה מהחלקים של הציבור.
<יפעת בן חי שגב: תרשי לי לחלוק עליך.
<יפעת בן חי שגב: לפחות בעבודה שלי הייתי בדילמות כאלו לא רק בהקשר של ייצוג.
<יפעת בן חי שגב: חופש הביטוי הוא ערך מאד משמעותי אבל יש ערכים משמעותיים לא פחות.
<יפעת בן חי שגב: לא משנה.
<יפעת בן חי שגב: תראי, אני עדין לא אעשה לעצמי הנחות, אני מבטיחה לך ואני אספר - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אנחנו נצטרך - - -
<ורד כהן-ברזילי: אני אספר מה אנחנו עושים.
<ורד כהן-ברזילי: תראו, אנחנו במועצה אחראים על השלב הקריטי לכינונה של תודעה וזה השלב של תכניות הילדים והנוער.
<ורד כהן-ברזילי: שם הכול מתחיל.
<ורד כהן-ברזילי: שם הכול נזרע.
<ורד כהן-ברזילי: אחר כך זה ניבט וצומח כשגדלים אבל השלבים שבהם מתגבשת זהות, בין אם מגדרית, בין אם פוליטית ובין אם חברתית, הם השלבים הקריטיים האלה ואנחנו במועצה עשינו כמה דברים.
<ורד כהן-ברזילי: אנחנו חשבנו שצריך לטפל גם בצד של התוכן, של המסך אבל לא רק אלא גם בצד של ההפקה, כי אנחנו כן רואים חשיבות במי שנמצא בצדדים שמכוננים ומייצרים בסופו של דבר את תכניות הטלוויזיה והתסריטים וכאלה, לכל אורך פס היצור של תקשורת ועשינו שני דברים - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מאד מצטערת אבל אם אפשר לעשות את זה יותר בסיכום של נקודות כי אני מצטערת אבל אנחנו גם מוגבלים בזמן.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לדבר קצת יותר - - -
<ורד כהן-ברזילי: בלי ההפרעה הזאת כבר הייתי בסוף דבריי.
עאידה תומא סלימאן: סליחה שהפרעתי לך.
<ורד כהן-ברזילי: לא, זה בסדר.
<ורד כהן-ברזילי: אני אמרתי שאני מגיעה לסוף ואני לא אפטור את עצמי מלומר מה עשינו.
<ורד כהן-ברזילי: עשינו שני דברים חשובים.
<ורד כהן-ברזילי: אחד בצד של ההפקה.
<ורד כהן-ברזילי: המועצה כרגע יצאה לשימוע, לפני שבועיים, שמדבר על כך ש- 5% מהחובה להשקעה בהפקות מקור בטלוויזיה ילכו ליוצרים חדשים שלא הפיקו עד היום בטלוויזיה, מתוך מטרה לרענן ולגוון את שורות המפיקים, התסריטאים, המפתחים, העורכים, הבמאים וכולי, מתוך תפיסה שכרגע אחת הבעיות היא שישנה איזושהי מחלקה סגורה של יצרני טלוויזיה שהיא מאד מאופיינת ואת אפיינת זאת קודם, של גברים, אשכנזים ממרכז הארץ, חילוניים וותיקים.
<ורד כהן-ברזילי: ככל שנצליח לפרוץ את מעגלי המחלקה המאוד מאופיינת הזו, הרי שנביא לגיוון.
<ורד כהן-ברזילי: זו החלטה תקדימית ולגמרי לא מובנת מאליה.
<ורד כהן-ברזילי: יש לקוות שעם יישומה, בחלוף כמה שנים, אנחנו נראה - - -
עאידה תומא סלימאן: בלי להבהיר איזה סוג של הפקות חדשות ובלי להגדיר איזה סוג ריענון אתם רוצים, עם אחוזים ברורים, כמה יהיו מתוכם נשים, כמה יושקע בתכניות שהן לכיוון של בניית תודעה אחרת, זה יכול להתפספס לגמרי וזה יכול להיות More of the same .
<ורד כהן-ברזילי: בעניין זה, שוב, אני ממש מתנצלת שזו הפעם השנייה שאני נאלצת לחלוק עלייך אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: אצלי חופש הביטוי פתוח.
<ורד כהן-ברזילי: אני רוצה לומר שאנחנו דנו בזה בכובד ראש במשך שנתיים ונעזרנו ביועצים מקצועיים ובגופי הידע המעודכנים ביותר בעולם גם ברמה הפרקטית וגם ברמה התיאורטית.
<ורד כהן-ברזילי: והדרך הפרקטית כנראה, ממה שנצטבר, מניסיון גם אקדמי וגם בשטח בעולם, היא דווקא הדרך שאנחנו בחרנו.
<ורד כהן-ברזילי: והדבר השני שעשינו הוא שיצרנו תו תקן לשידורי ילדים ונוער, שיינתן למי שיעמוד באמנה שנכתבה ברוח הדברים שהועלו פה, שבפירוש נותנת מקום לעניין המגדרי אבל לא רק לעניין המגדרי, אלא היא גם מתייחסת לעובדה שיש נפקדות נוכחת של אתיופים ונפקדות נוכחת של ערבים וגם נפקדות נוכחת עד היום, של מזרחים ודתיים ועוד מיעוטים בחברה הישראלית.
<ורד כהן-ברזילי: תכניות - - -
<קריאה: מזרחים הם מיעוטים?
<יפעת בן חי שגב: כן, עדיין.
<קריאה: כמו לשאול על ח"כים אם הם מיעוט בחברה הישראלית.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שייך - - -
מרב מיכאלי: כמו לשאול על נשים, האם הן מיעוט בחברה הישראלית.
<ורד כהן-ברזילי: אין שאלה ביחס לדבר הזה בכול מה שנוגע להגדרה סוציולוגית ופוליטית, התשובה היא כן.
<ורד כהן-ברזילי: אני רוצה לסיים ולומר שהרעיון הוא להמריץ ולשתף, לייצר תמריץ למי שעוסקים בייצור התוכן כדי לגוון ולהעשיר יותר את המסך.
<ורד כהן-ברזילי: וכפי שאמרתי, לא רק בהיבט המגדרי אלא גם בהיבטים אחרים - - - לחברה הישראלית.
<ורד כהן-ברזילי: תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה וברוח חופש הביטוי וחילוקי הדעות - - -
<קריאה: האם השתנה משהו גבירתי, מאז שהייתי לפני שעה?
עאידה תומא סלימאן: שינינו את פני התקשורת לגמרי.
עאידה תומא סלימאן: זה מבורך לנסות לבנות את התודעה בגיל הרך אבל לדעתי זה לא מספיק.
עאידה תומא סלימאן: תו תקן זה טוב אבל - - -
<ורד כהן-ברזילי: את צודקת, כל אחד - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא לוויכוח.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני מביעה את דעתי.
עאידה תומא סלימאן: בתו תקן אני חושבת שצריך להיות מעורבים גורמים מחוץ לגוף עצמו שניתנות לתכניות שלו תווי תקן.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת ש-5% באופן כללי, למרות כל המחקרים ולמרות כל הידע האקדמי, הידע הפשוט שלי מהשטח, אומר שזה לא מספיק.
עאידה תומא סלימאן: צריכות להיות הגדרות יותר ברורות של הריענון - - -
<ורד כהן-ברזילי: אני חייבת, גבירתי היושבת ראש, כיוון שזה נמצא כעת בשימוע, אני מבקשת שמי שיש לו, סליחה, זה חשוב, למה?
<ורד כהן-ברזילי: אני מבקשת שתובע העמדה באופן רשמי ובכתב.
<ורד כהן-ברזילי: זה פתוח לשימוע ציבורי.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אם זה בשימוע אז אנחנו צריכים לקבל יותר מידע ולבקש - - -
<ורד כהן-ברזילי: בהחלט, אנחנו נקרא ונתחשב בדעות שיוצגו פה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם כוועדה נפנה אליכם.
<ורד כהן-ברזילי: אנחנו נשמח.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב מיכאלי.
מרב מיכאלי: תודה רבה לך עאידה.
מרב מיכאלי: קודם כל אני אשתף אתכן במצוקה המאוד גדולה שלי בעודי יושבת פה והיא לא מהנתונים, שאני מרגישה שכל כך הרבה שנים של לחיות את זה ולהתעסק עם זה, אלא בגלל שאני מפסידה את הישיבה בוועדת החוץ והביטחון על לקחי מלחמת לבנון השנייה, שבהמשך ישיר לשיחה שמתנהלת כאן והדיון שמתנהל כאן זה משמעותי.
מרב מיכאלי: לא להיות עכשיו בדיון הזה בהיותי חברה בוועדת החוץ והביטחון ובשתיים מוועדות המשנה היותר משמעותיות, מהיום הראשון שלי בכנסת ולמרות זאת, כמובן, הקושי, לא משנה שעאידה ואני חלוקות בשאלה של האם בכולל נשים צריכות, בדיוק מה שאמרת מקודם, ענת, אמרת לגבי הדברים של חבר הכנסת זחאלקה, שהוא אומר "אני מעדיף לא להיות בדיונים האלה" ואת אומרת "לא, צריך להיות", אני אומרת לעאידה שאנחנו צריכות להיות נוכחות בזירה הזאת ועאידה אומרת לי "הפמיניזם האמיתי הוא מחוץ לזירות האלו" ולהיפך- - -
עאידה תומא סלימאן: יש הבדל בין לשבת כוועדה לבין להיות חלק מהמנגנון.
מרב מיכאלי: לא התכוונתי להיות חלק מהמנגנון.
מרב מיכאלי: זו שאלה, זאת גם שאלה, אגב.
מרב מיכאלי: יש שאלה אם את באופן אישי רוצה או חושבת שצריך להיות חלק מהמנגנון ושאלה נפרדת היא האם לא חובתנו להיאבק על זה שלא יהיה איסור לנשים להיות חלק מהמנגנון.
מרב מיכאלי: כאן אני חושבת שלא צריך להיות בינינו שום רווח בעניין הזה אבל בכול אופן, אני יכולה להעיד ממקור ראשון על זה - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לדיון שהיה בינינו בריאיון.
מרב מיכאלי: בריאיון ההוא, כן.
מרב מיכאלי: אני יכולה להעיד ממקום ראשון שהעובדה שאני חברה בוועדת החוץ והביטחון ואחת החברות היותר מתמידות גם בין הגברים בוועדה, כמעט לא מקנה לי אמינות, credibility, כרטיס כניסה לדיונים האלה בתקשורת.
<יפעת בן חי שגב: זו פעם ראשונה שאני שומעת שאת חברה בוועדה.
מרב מיכאלי: ולא בכדי, כי אין - - -
עאידה תומא סלימאן: למרות שאת יושבת ראש הסיעה שלך.
מרב מיכאלי: למרות שאני יושבת ראש.
עאידה תומא סלימאן: שני תפקידים שלהחזיק אותם ביחד אמור לפתוח את כל התקשורת בפנייך.
מרב מיכאלי: זה ממש כמעט בלתי אפשרי.
מרב מיכאלי: אני לא מדברת כבר שכשיש אירוע ביטחוני אז ממש אין על מה לדבר.
ג'מאל זחאלקה: את זה הצגנו פה קודם.
מרב מיכאלי: ממש אין על מה לדבר.
מרב מיכאלי: זה לא משנה שום דבר.
מרב מיכאלי: אבל גם בימי שלום או לפחות שקט בטחוני, כשעולה סוגיה - - -
מסעוד גנאים: את חושבת על שלום נשי והעצמה גברית יותר?
מרב מיכאלי: לא, מה שאני אומרת זה שכשעוסקות בנושאים שמדיניים ביטחוניים, גם ראינו את זה בנתונים ואני אומרת לכם ומספרת לכם חוויה שלי, אני התעסקתי בנושאים מדיניים בטחונים הרבה לפני שבאתי לכנסת אבל מאז שבאתי לכנסת כאילו יש לי כותרת וזה ממש לא משנה שום דבר.
מרב מיכאלי: זה מדהים באיזו אבן קשה צריך לחצוב בעניין הזה.
<עידן רינג: יש דוגמאות גבריות שזה כן שינה להן, אגב.
<עידן רינג: ח"כים שלא באו מרקע בטחוני ובגלל שהיו חברים בוועדת חוץ וביטחון, אני חושב שצחי הנגבי הוא כזה דבר - - -
<הדס שטייף: למה את לא נלחמת על זה?
<הדס שטייף: יכולת להגיד את האמירה שלך ולדעתי - - -
ג'מאל זחאלקה: חוץ מהתקפת הסטודנטים הערביים עם שרשראות.
מרב מיכאלי: איך את מציעה להילחם בזה?
<הדס שטייף: להרים טלפון לחברייך ולהגיד להם: רבותי, בבקשה, ולדעתי הם יעשו את זה בשמחה אם לא בחיל ורעדה.
מרב מיכאלי: לא, אז זהו, שהם - - -
עאידה תומא סלימאן: כנראה עברה את השלב הזה.
מרב מיכאלי: ענת סרגוסטי הייתה שם, היא יכולה להעיד כמקור ראשון על היכולת לעשות את הדבר הזה.
<הדס שטייף: עצוב.
מרב מיכאלי: אבל לא באתי לקטר.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד כך.
מרב מיכאלי: קודם כל אני רוצה לדבר על מפגש שהיה, כמו שציינת, ורד, של שדולת הח"כיות בכנסת הקודמת, שקיימה יחד עם תא העיתונאיות.
מרב מיכאלי: גם הדס הייתה כמובן.
מרב מיכאלי: זו הייתה פגישה נהדרת שבעקבותיה אני הגשתי בקשה למרכז המחקר והמידע של הכנסת, בקשה למחקר מאד רציני כמיטב יכולתם, על ייצוג נשים בתקשורת.
מרב מיכאלי: כמה זמן עבר?
מרב מיכאלי: הוא לא התקבל.
מרב מיכאלי: את יודעת למה הוא לא התקבל?
מרב מיכאלי: מרכז המחקר והמידע הם גם לא בסדר בזכות עצמם אבל אחת הסיבות שהוא לא התקבל היא בגלל שהם פנו לכל מוסד תקשורת, ביקשו נתונים ולא קיבלו.
מרב מיכאלי: גם לא קיבלו תשובה.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, לא - - -
<שלי מזרחי סימון: אני אחדש לך יותר מזה, חברת הכנסת מיכאלי, אני אישית פניתי - - -
<מיכל גרוס: ספרי לי למי.
<שלי מזרחי סימון: אנשי הקשר רשומים אצלי במשרד.
<קריאה: לרשות השנייה?
<שלי מזרחי סימון: כן.
<שלי מזרחי סימון: הייתי בקשר עד לפני שבועיים עם נציגה מהרשות השנייה, אני גם לא אנקוב את שמה כאן.
<מיכל גרוס: לא כאן, חשוב לי לדעת.
עאידה תומא סלימאן: היא תעביר לך את השם אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, שניה, אני מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל לא מעלים אפילו שאלה על המידע שמביאים מהממ"מ.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בטוחים שהם עשו את הקשר, היא יכולה להעביר לך את השם אחר כך, היא תעביר לך את השם, היא תעביר לכל מי שירצה לדעת עם מי היו בקשר ולא קיבלו שום תשובה.
<שלי מזרחי סימון: אני שלי, חוקרת של הוועדה ועובדת בממ"מ.
<שלי מזרחי סימון: הבקשה של חברת הכנסת מרב מיכאלי אכן הגיעה אלינו, אנחנו פנינו לכלל ערוצי התקשורת מתוך מטרה לעשות מחקר מקיף.
<שלי מזרחי סימון: לבחון, כמו שנאמר, גם כמותית וגם איכותית, כמה נשים מועסקות, באילו תפקידים ובהמשך אחר כך לבחון קריטריונים לפיהם בוחרים מרואיינות או מרואיינים.
<שלי מזרחי סימון: לא קיבלנו תשובות.
<שלי מזרחי סימון: פנינו לכלל גופי התקשורת שנבחרו בשיתוף עם חברת הכנסת.
<שלי מזרחי סימון: פנינו גם ללשכה המשפטית כדי לדעת מה לעשות כי בדרך כלל גופים מחויבים לענות לנו.
עאידה תומא סלימאן: צריכים לתת את המידע הזה.
<שלי מזרחי סימון: נכון.
<שלי מזרחי סימון: נמסר לנו שהגופים אליהם פנינו לא מחוייבים, בגלל שהם לא כפופים למבקר אבל הרשות השנייה כן.
<שלי מזרחי סימון: פנינו לרשות השנייה.
<שלי מזרחי סימון: לרשות השנייה לא היו בזמנו את הנתונים אודות נשים המועסקות בקרב הזכייניות.
<מיכל גרוס: מתי זה היה?
<שלי מזרחי סימון: לפני כשנה, נאמר לנו שמתבצע מחקר גדול ומקיף.
<קריאה: מועסקות או בנראות התקשורתית?
<שלי מזרחי סימון: בנראות.
<שלי מזרחי סימון: המחקר עצמו על הנראות.
<שלי מזרחי סימון: אודות המועסקות לא היו נתונים.
<שלי מזרחי סימון: בנוגע למחקר המקיף נמסר לנו שזה הוצג לזכייניות וצריך אישור מלמעלה כדי לעבור אלינו לכנסת.
<שלי מזרחי סימון: זה מה שנמסר לי לפני שלושה שבועות.
<מיכל גרוס: אתן לך את כרטיס הביקור שלי ואנחנו נתקשר בינינו.
<מיכל גרוס: זה בייבי שלנו, מאד מטופח, אנחנו מאד גאות בזה וזה מאד עקרוני.
מרב מיכאלי: צריך להגיד על הרשות השנייה שהיא הראשונה שעשתה את המחקר של מי ומי על המרקע, שענת הובילה עוד לפני הרבה מאד שנים.
מרב מיכאלי: לא, אבל מה שמגיע מגיע.
<שלי מזרחי סימון: אבל אנחנו לא הצלחנו לקבל.
<שלי מזרחי סימון: למה את צוחקת?
עאידה תומא סלימאן: אסור לחייך, מה קרה?
<קריאה: הזוי.
<קריאה: זהו נושא קצת עצוב, זהו.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד עוד דבר לעניין הזה.
מרב מיכאלי: מה שאת מתארת, יפעת, לגבי ה-5%, אין ספק ואני לא חולקת על הידע שיש בידייך אבל אין ספק שזה מעט.
מרב מיכאלי: ואני אגיד יותר מזה, עכשיו אנחנו כולנו בסערת ביטול התאגיד הציבורי, אני מודה שזה במסגרת האנשים שבחשו בחקיקת התאגיד הציבורי, מה גם שלידתו בחטא מלכתחילה.
מרב מיכאלי: גם התאגיד הראשון לידתו בחטא נוראי, כי הביטול של רשת השידור, סגירת רשות השידור לא הייתה צריכה להתקיים, היא לא הייתה צריכה לקרות.
מרב מיכאלי: הייתה שם רפורמה חתומה.
מרב מיכאלי: היה צריך לעשות שם את השינויים שהיה צריך לעשות שם.
מרב מיכאלי: לשמור את רשות השידור אבל אני לא בטוחה שהתאגיד החדש, שבחוק שלו יש איזשהם קריטריונים לייצוג.
<גנית לב-ארי: לצערי חוץ מההצלחה של שש נשים, מחצית מהמועצה, על היתר - - - ואני תיכף אתייחס לכל הדברים האלה - - -
מרב מיכאלי: זה תאגיד ציבורי.
עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק התור שלך אז בואי ניתן לחברת הכנסת לסיים ואז אני אתן לך לענות.
מרב מיכאלי: זה תאגיד השידור הציבורי שאמור עכשיו, כל הבלגן הוא - - -
<קריאה: זו הרשות.
<קריאה: זה התקציב שלכם, שלנו.
מרב מיכאלי: אני רוצה לחלוק על ההשוואה שעשית בתחרות או במה שהמשפטנים עושים, איזו זכות גוברת, הזכות לחופש הביטוי או הזכות לייצוג שוויוני, כי כשאנחנו מדברות על חופש, אנחנו מדברות על החופש של מי בדיוק?
מרב מיכאלי: יש פה מצב מובהק שהחופש מצוי בידיים מאד מסוימות ומאד מעטות והוא רומס את החופש של אחרות ואחרים, כך שאין פה באמת את האיזון.
מרב מיכאלי: הזכות לייצוג היא פה זכות על חופש הביטוי של כל הנעדרות והנעדרים באופן כל כך אקטיבי מהייצוג בכול תחומי התקשורת, אז המאבק הוא לגמרי מאבק על חופש הביטוי.
מרב מיכאלי: הוא רק נמצא באותו צד של מאבק על הזכות לייצוג ולכן אנחנו צריכות להשתכלל במאבק שלנו על השגת הזכות לשוויון וגם הזכות לחופש הביטוי.
<גנית לב-ארי: גנית לב ארי, ממונה על מעמד האישה, רשות השידור.
מרב מיכאלי: עכשיו אני כבר לא אספיק לחוץ ובטחון אבל לחדלות פירעון אני ממש חייבת ללכת.
<גנית לב-ארי: חבל, אבל אני אתייחס לדברים.
<גנית לב-ארי: קודם כל אני אפתח עם הדברים שאת פתחת אתם את הדיון.
<גנית לב-ארי: לעניין של הדרה, הדרה קיימת כעובדה.
<גנית לב-ארי: אני לא חושבת שהיא מכוונת אבל היא קיימת.
<גנית לב-ארי: אני כן אתייחס פה בהיבט הצר של מה שאני מייצגת פה וזה את השידור הציבורי.
<גנית לב-ארי: מה לעשות, השידור הציבורי מתוקצב על ידי הכספים שלנו, המסים של כולנו וזה המקום בעיניי להוביל ולהוביל שינוי.
<גנית לב-ארי: זה משהו שניסיתי לעשות אותו מן הכניסה לתפקיד שלי שזה היה קצת לפני ההחלטה על הפירוק של רשות השידור.
<גנית לב-ארי: ניסיתי לעשות אותו במהלך הליך חקיקת החוק, להכניס כמה שיותר קריטריונים למגוון.
<גנית לב-ארי: לצערי, ההישג היחיד שהוא חשוב הוא שש נשים במועצה ושהן יהיו מגוונות ושהן יהיו בתחום של תיקים כלכליים ולא דווקא ישימו אותן על חינוך או דת.
<גנית לב-ארי: את זה הצלחנו ואת כל היתר לצערי לא הצלחנו.
<גנית לב-ארי: ההצעה האופרטיבית וכאן אני אשמח אם הוועדה תיכנס, וזה לא שייך, אנחנו ביום דרמטי, אני לא יודעת מה קורה, מה יקרה, מה גורלו של התאגיד או של הרשות, עדיין אני חושבת שצריך להקים יחידה למגוון.
<גנית לב-ארי: אם מסתכלים על השידור הציבורי בשבדיה זה משהו שנעשה.
<גנית לב-ארי: נכון שיש הבדלים מהותיים בין החברה שלנו לחברה בשבדיה אבל אלה דברים שנעשים - - -
עאידה תומא סלימאן: יחידה למה?
<גנית לב-ארי: יחידה לשוויון חברתי, יחידה למגוון, שהיא כוללת גם את ענין החדשות, גם את העניין הסדרות, גם את ענין המומחים והמומחיות ולראות שבאמת יש מגוון.
<גנית לב-ארי: זה לא יקרה מעצמו.
<גנית לב-ארי: יש גם דוח שנכתב לתא העיתונאיות, שעשה עבודה בעיניי מופלאה, זה שינוי מדהים, של ד"ר יוסי תירוש, שמדבר על ההקשר המוסדי.
<גנית לב-ארי: השידור הציבורי הוא חלק מהאיחוד האירופאי, אנחנו מחויבים לאמנות של האו"ם.
<גנית לב-ארי: האמנות של האו"ם מחייבות אותנו לזה.
<גנית לב-ארי: אל תעשו חיים קלים.
<גנית לב-ארי: גם ספורט נשים.
<גנית לב-ארי: ספורט נשים לא משודר.
<גנית לב-ארי: איך אישה תרצה לשחק כדורסל אם היא לא רואה את זה על המסך?
<גנית לב-ארי: רבותי, זה לא יקרה מעצמו אלא אם כן אנחנו נכניס פה קריטריונים מאוד מאוד ברורים ונקים יחידה כזו.
<גנית לב-ארי: יש הצעה כזו שהגשתי אותה.
<גנית לב-ארי: כמעט בכול פורום שאני נמצאת בו ולא נמצאת בו, הצעתי אותה.
עאידה תומא סלימאן: האם את מוכנה להעביר לנו?
<גנית לב-ארי: אני אעביר גם אליכם.
<גנית לב-ארי: יש דגמים.
<גנית לב-ארי: נכון שהחברה השבדית לא דומה לחברה הישראלית.
<גנית לב-ארי: אפשר לעשות התאמות אבל אפשר לעשות את זה.
<גנית לב-ארי: ואני כן אתייחס.
<גנית לב-ארי: אני עיתונאית עשרים שנה במגוון של תפקידים.
<גנית לב-ארי: אין סתירה בין חופש הביטוי לבין שוויון.
<גנית לב-ארי: נהפוך הוא.
<גנית לב-ארי: חופש הביטוי ושוויון ומגוון הולכים בעיניי ביחד.
<גנית לב-ארי: ומי שלא מבין את זה, בעיניי - - -
<יפעת בן חי שגב: סליחה, לא דובר - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, סליחה, זה לא מתקיים בצורה של דיונים צדדיים.
עאידה תומא סלימאן: תמשיכי את הדברים שלך.
<יפעת בן חי שגב: להגיד שזה לא - - -
<גנית לב-ארי: בעיניי, זו תפיסת עולמי.
<גנית לב-ארי: זו אחת הסיבות שאני נמצאת במקום ציבורי, בשידור ציבורי.
<גנית לב-ארי: אני יכולתי לעשות עוד דברים בחיים מתוך האמונה הזאת ואני מאמינה שזה התפקיד של שידור ציבורי.
<גנית לב-ארי: ואל נשכח שרשתות הרדיו, גלי צה"ל ואנחנו, מובילים, מובילים דעת קהל.
<גנית לב-ארי: נכון שהטלוויזיה, לצערי הערוץ הראשון התרסק אבל כאן המקום ואני תמיד נותנת כשם קוד, "פאודה", "כפולים", "סרוגים", "פלפלים צהובים", זה המקום שלנו כחברה לייצר מגוון ולייצר שיח אחר.
<גנית לב-ארי: כשנייצר את השיח האחר הזה אנחנו נמצא גם נשים על המסך מכל המגוון.
<גנית לב-ארי: לא נשנה את השיח הזה – אנחנו לא נמצא.
<גנית לב-ארי: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה אחת.
<גנית לב-ארי: עוד הערה מאד חשובה.
<גנית לב-ארי: גם העניין של כמה ערבות צריך לשים כדי להיות יפות ואני לא יודעת אבל אני בטח יכולה להעיד על התאגיד החדש, שהסכום לא מאפשר לנשים מכל המגוון, בטח לא לנשים ערביות, להציג.
<גנית לב-ארי: הן לא יכולות.
<גנית לב-ארי: יש מבנה חברתי.
<גנית לב-ארי: צריך להתייחס לזה.
<גנית לב-ארי: אני אתייחס גם לנקודה קטנה.
<גנית לב-ארי: כן, נשים צריכות פן.
<גנית לב-ארי: כמו שאנחנו דואגים להן לאיפור, בואי נדאג להן לפן.
<גנית לב-ארי: זה ענין של לדאוג למגוון ולראות את הצרכים השונים.
<גנית לב-ארי: זה התפקיד שלנו כשידור ציבורי.
<גנית לב-ארי: אני לא מתייחסת, זה תפקיד שלי.
<גנית לב-ארי: אני דואגת לאישה לאיפור, אני דואגת לגבר לז'קט ולעניבה, בואו נדאג גם לפֶנים, אנחנו יודעות שזה מה שצריך.
<גנית לב-ארי: רק אמירה קטנה, בעיניי שולית - - -
<גנית לב-ארי: לאמירה של דפנה על המימיקות שבפנים.
עאידה תומא סלימאן: בואו לא נכפה גם את הפן.
<גנית לב-ארי: לא נכפה אבל זה מחסום.
<גנית לב-ארי: אם זה המחסום אז יש לזה פתרון.
<גנית לב-ארי: בערוץ הראשון לפני ארבעים שנה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, יש לי בעיה - - -
<גנית לב-ארי: זה משהו שעשו אותו.
עאידה תומא סלימאן: יש לי בעיה עם התדמית שיוצרת הטלוויזיה, שכולנו צריכות להיכנס לתוכה.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת כמה שאלו אותי מאז שאני נבחרתי להיות חברת כנסת: למה את לא צובעת ולמה את לא עושה פן?
עאידה תומא סלימאן: היית נראית יותר טוב בטלוויזיה אם היית עושה את זה.
<גנית לב-ארי: לחלוטין.
<גנית לב-ארי: אני רק אומרת שאם - - -
עאידה תומא סלימאן: את יודעת איזו מלחמה עם המאפרות אני צריכה לנהל לפני שאני נכנסת לכל ריאיון שאני לא רוצה להתאפר?
<גנית לב-ארי: גבירתי היושבת ראש, אני בהחלט מסכימה אתך, אני רק אומרת שאם אומרים שזה החסם וזה מה שמונע מנשים אז בואו נפתור את זה.
<גנית לב-ארי: זה פתיר.
<גנית לב-ארי: זה כסף זניח, בטח בשידור ציבורי.
<קריאה: שימי לב איך נראות כל המגישות.
<קריאה: שער חלק, בלונד.
<קריאה: לא מספיק פן, צריך גם ספרית עם צבע.
<גנית לב-ארי: רק עוד הערה אחת בבקשה, גבירתי היושבת ראש.
<גנית לב-ארי: המחקר של "סיכוי" וגם של ד"ר עינת לחובר הם מחקרים חשובים, יש לי רק הערה בהיבט של המגישות.
<גנית לב-ארי: אני חושבת שכן מאד חשוב שיש מגישות.
<גנית לב-ארי: מה שקרן נויבך עושה, אם היא לא הייתה מגישה שם זה לא היה קורה.
עאידה תומא סלימאן: יש הבדל בין מגישה לבין עיתונאית.
<גנית לב-ארי: נכון אבל גם, אני אומרת לך - - -
עאידה תומא סלימאן: יש חלק שהן מגישות ויש חלק שהן עיתונאיות.
<גנית לב-ארי: נכון, אבל זה שיש נשים על המסך גם כמגישות, נכון שעושים להן עם זה איזושהי החפצה, עדיין זה משהו שהוא חשוב ואני מעדיפה שתשב שם אישה מאשר שיישב שם גבר - - -
עאידה תומא סלימאן: היו לי כמה ניסיונות, התנסויות עם נשים ששיחקו את התפקיד של הגבר בצורה גרועה.
<גנית לב-ארי: זה קיים בכול מקום, לצערנו.
עאידה תומא סלימאן: נשארו שתיים שביקשו זכות דיבור ואני עומדת על זה, לתת להן, למרות שעברנו כבר שעתיים ויש תמיד ביקורת על הוועדה הזו שהדיונים שלנו ארוכים, אבל אני טוענת שהם גם מאד עמוקים אז אני אתן אבל אני מבקשת, בקצרה.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין בֹּוסַנָה.
<בוסנה סנדקה יוסף: אני מנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.
<בוסנה סנדקה יוסף: אני רק רוצה לחזק בקצרה את מה שנאמר פה.
<בוסנה סנדקה יוסף: אנחנו רואים את עולם התקשורת כמקום עבודה שיש לו חשיבות כפולה.
<בוסנה סנדקה יוסף: האחת היא באמת לשלב נשים בתקשורת בכול התחומים הקיימים ולא רק בנושאים הספציפיים שדיברנו עליהם.
<בוסנה סנדקה יוסף: השנייה והחשובה ביותר לדעתנו היא שלתקשורת יש כוח עצום כמובילה וכקובעת דעה.
<בוסנה סנדקה יוסף: אם יש שילוב ראוי יותר של נשים בכול התחומים הקיימים, הרי שזה מעביר מסר גדל שנשים שוות ערך לגברים וזו התוצאה שאנחנו צריכים לשאוף אליה.
<בוסנה סנדקה יוסף: ככל שיהיו פניות של נשים אלינו, לנציבות, על אפליה במקום עבודה, בתנאי שכר או בקידום, אנחנו נשמח לטפל בזה.
<בוסנה סנדקה יוסף: תודה.
עאידה תומא סלימאן: העיתונאית איטה פרינץ גיבסון, בבקשה גבירתי.
<איטה פרינץ-גיבסון: תודה ואני אדבר כמה שיותר קצר.
<איטה פרינץ-גיבסון: דבר ראשון שאני רוצה להעלות ואני מדברת כרגע גם כעורכת וגם כעיתונאית הוא שלכאורה יש סתירה בין תפקיד של קידום שוויון לבין האחריות כעיתונאית או להביא את הסיפור בצורה הטובה ביותר.