GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אבל בעניין חזקת הגיל הרך, אני מאוד מודאגת מההחלטה הזו, כי בסופו של דבר, לצערנו הרב, ראינו את הקמפיינים ואת הכוחניות שליוותה את המאבקים הקודמים בנושא של שינוי החוק, שזה הגיע לפעמים לאיומים על חברות כנסת.
עאידה תומא סלימאן: זה הגיע להשמצות ולמקומות שאני לא בטוחה שבסופו של דבר הנציגות של העם היא באמת מה שמכריע אלא הכוחניות, וזה מדאיג אותי מאוד.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה – כולנו מבינים היום שחלו שינויים בחברה הישראלית, ושצריך לקחת את השינויים האלה, והיינו מקווים שהשינויים האלה הם לטובה, באמת לאנשים שרוצים הורות שוויונית ורוצים לקחת על עצמם את האחריות של ההורות שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אבל איך שזה התבטא בתקופה האחרונה, זה מאוד מדאיג, זה בסופו של דבר ישקף את מאזני הכוח שקיימים בחברה הישראלית, שהם בנויים על מגדריות, שמפלה נגד קבוצה מסוימת.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת שכבוד השרה החליטה לוותר על הוועדה הזאת.
איילת שקד: הגעתי למסקנה שמהוועדה הזאת ייצא רק עוד יותר בלגאן.
איילת שקד: אני חייבת לצאת.
עאידה תומא סלימאן: על הנושא השני אף אחד א יודע?
עאידה תומא סלימאן: רצינו כמה פעמים לפנות, אז אנחנו עכשיו בפניך, פונים למשרד, מבקשים לעשות רענון שמתחייב – רענון של התקנון.
<נועה נאמן: אם אפשר לדעת, דיברתם על נשים ערביות, שאין שופטות במחוזי.
<נועה נאמן: רציתי לדעת כמה יש בשלום.
<אמי פלמור: אני לא הדמות אלא מנהל בתי המשפט.
<אמי פלמור: רק אחזור על הנתון שאנחנו מאוד-מאוד גאים בו.
<אמי פלמור: קודם כל, יש לנו כבר 10% מכלל עובדי המשרד שהם בני החברה הערבית.
<אמי פלמור: 50% מתוכם הם נשים.
<אמי פלמור: אני מזמינה אותך גם להסתכל על הדוח שפרסמנו, כולל בתפקידי ניהול בכירים ביותר בתוך המשרד.
<אמי פלמור: הדבר הזה הוא בהחלט לא מובן מאליו.
<מיכאל שפיצר: אשמח להביא את הנתון – אין לנו אותו כאן, אבל אני רוצה לשוב ולהדגיש: מערכת המשפט, הנהלת בתי משפט היא מחזיקה את האדמיניסטרציה של הוועדה לבחירת שופטים.
<מיכאל שפיצר: אין לנו שום אמירה בעבודת הבחירה של הוועדה.
<נועה נאמן: רציתי לדעת את הנתון.
<מיכאל שפיצר: הנתון עצמו – אין שום בעיה.
<מיכאל שפיצר: נעביר לכם לכאן, ותקבלי.
<מיכאל שפיצר: בשמחה.
עאידה תומא סלימאן: כשהוועדה רצתה לבחור למחוזי בפעם האחרונה, אני יודעת שניגשו שתי נשים ערביות, ולצערי הרב לא נבחרה אף אחת.
עאידה תומא סלימאן: אולי חלק מהעבודה שצריכה – כפי שנאמר, כשרציתם למנות שופטים מהעדה האתיופית או מיוצאי אתיופיה – לא יודעת מה פוליטיקלי קורקט לומר- - -
<מיכאל שפיצר: בוועדה האחרונה, נדמה לי, שנבחרו שלושה שופטים מהמגזר – מחוזי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על שופטות.
<מיכאל שפיצר: הבנתי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכמו שהיתה התגייסות באיתור ובדיקה ובהבאה לפול מהאוכלוסייה האתיופית, אולי כדאי באמת לעשות אותה עבודה, כי היום יש נשים שיש להן ההכשרה המתאימה, ויש שופטות שאפשר לקדם.
עאידה תומא סלימאן: הגב' צפורה רוזנברג, ממעורבות, בבקשה, גברתי.
<צפורה רוזנברג: כבר נאמר כאן שאין דיון במגדר ללא דיון במגזר, ודובר הרבה על החברה הערבית.
<צפורה רוזנברג: ציינו את החברה האתיופית, ואני רוצה להציף את מה שקורה בחברה החרדית.
<צפורה רוזנברג: אם אנחנו מדברים על 10% במגזר הערבי, אצל הציבור החרדי אנחנו עומדים על 3%, ואני אפילו לא יודעת מה הפילוח המגדרי בתוכם.
<צפורה רוזנברג: אני חושבת שזה נושא שהוא חשוב, ונוגע גם באפשרויות לרכישת השכלה משפטית.
<צפורה רוזנברג: אני יודעת שיש מקומות במרכז, אבל לא ברור אם יש גם אפשרויות כאלה בירושלים.
<צפורה רוזנברג: אני חושבת שזה גם נושא שחשוב שיהיה במודעות.
<אמי פלמור: אני אחזור ואחדד את מה שאמרתי בנושא – אנחנו מדברים קודם כל על נכונות של קבוצות כאלה ואחרות להיות חלק מהמערכת שלנו.
<אמי פלמור: לא בכדי חבר הכנסת אוסאמה סעדי הזכיר את העובדה שבעבר בני החברה הערבית לא רצו להיות לא בפרקליטות ולא במערכת המשפט וכן הלאה.
<אמי פלמור: אומר שחלק ניכר מהעשייה שלנו היא לייצר אמון ולשכנע שאנחנו מעוניינים לקבל אל בין שורותינו מבני החברה הערבית.
<אמי פלמור: את אותן פעולות עשינו מול החברה החרדית, כולל לקיים כנס שבו בפעם הראשונה היתה ישיבה נפרדת, שלא לדבר על האוכל - גלאט.
<אמי פלמור: כן ציינתי ולא בכדי את ההשתלבות של נשים חרדיות, כי אנחנו יודעים עד כמה יש שיפוטיות בראיונות קבלה לעבודה, ומסתכלים על כל מיני דברים.
<אמי פלמור: השיפוטיות הכללית, שנוגעת לנשים, שיכולה לעסוק בשאלה, האם אשה היא בגיל הפריון, ועכשיו מתכוונת ללדת ילדים, אנחנו מאוד גאים, ולא בכדי אני מודעת לכך, כי המנהלים שלי כבר יודעים שאם הם רוצים לשמח אותי, הם צריכים להציג לי, והיה לנו כנס רק לפני שבוע בגני התערוכה, שנקרא "שותפים לדרך", שאנחנו עושים אותו כבר פעם שלישית, שבו אנחנו מזמינים סטודנטים ובעיקר, בדגש על אוכלוסיות שזכאיות לייצוג הולם, ומדגישים את זה שלמרות שהחרדים כרגע עדיין לא נמצאים בתוך ההגדרה הזאת, אנחנו פונים במיוחד לחברה החרדית.
<אמי פלמור: חבל שלא צילמתי את זה – יש לי מין צחוק עם עצמי, שכשמנהל רוצה לבלוט לטובה, הוא מציג לי את המתמחה החרדית עם שבעת הילדים, או את בוחנת הפטנטים עם החיג'אב על הראש שבדיוק התקבלה ונמצאת בהליך צוערות, כי זה באמת לא מובן מאליו.
<אמי פלמור: אני רוצה לומר, ואולי חברת הכנסת תומא תחדד את זה אגב מה שהיא הזכירה כעת על הטרדות מיניות – בסוף סביבה שיש בה נשים מנהלות היא סביבה יותר ידידותית לנשים מחברות מסורתיות שרוצות להיכנס לשוק העבודה, ולמרות שגם אנחנו, ככל ארגון, לא חפים כמובן מהנושא הזה – אנחנו נאבקים בו, ויחסית מצבנו טוב, אבל עדיין כשאשה ערבייה או אשה חרדית או בת שירות לאומי צריכה להחליט לאן היא הולכת, והיא מתייעצת עם המשפחה שלה, ברור שכשיש נשים בולטות בתוך המערכת הזאת, הדבר הזה מייצר סביבת עבודה שהיא יותר מזמינה.
<אמי פלמור: אז כן, ספרנו בפעם הראשונה את העובדים החרדים שלנו.
<אמי פלמור: אגב, אומר שגם במיקור חוץ שלנו ובתחום המחשוב יש לנו אחוז גבוה של נשים חרדיות שמשתלבות היום, וכמובן בתחום המשפטי, שהוא תחום הלבה שלנו, שאנחנו רואים את התהליך הזה.
<אמי פלמור: אנחנו מאוד מעודדים אותו, מאוד מכבדים את הנשים שבחרו לבוא אלינו, אבל דווקא מהמקום שבו אני חוזרת למגדר – אנחנו מרגישות בנוח היום לומר שאנחנו מודעות ומודעים לנושא הזה.
<אמי פלמור: אנחנו מקבלים על בסיס של מצוינות, ובמצוינות הזאת מצליחות להגיע אלינו נשים מדהימות.
<אמי פלמור: הן יודעות שיש להן לאן לצמוח.
עאידה תומא סלימאן: ענת סרגוסטי.
<ענת סרגוסטי: אני יודעת שזאת שאלה רטורית, אבל בכל זאת לפרוטוקול.
<ענת סרגוסטי: דיברתם על מינוי קאדית.
<ענת סרגוסטי: מה עם דיינית?
<אמי פלמור: אל"ף, זה כבר לא אצלנו, תודה.
עאידה תומא סלימאן: צריכים לשאול את זה את שר הדתות.
<אמי פלמור: אנחנו לא אחראיים לכול.
<ענת סרגוסטי: זה היה רק לפרוטוקול.
עאידה תומא סלימאן: תראי את התגובה – כל כך שמחה שזה לא באחריות שלך.
<אמי פלמור: הייתי בפועל מנהלת בתי הדין הרבניים משך שנה.
<אמי פלמור: עכשיו אומר ברצינות – ראיתי ארגון שיש לי הרבה כבוד אליו.
<אמי פלמור: הפער בין מה שאתה רואה או מה שמדברים עליו מבחוץ, לבין מה שמגלים מבפנים, הוא פער.
<אמי פלמור: אין פה מספיק הערכה להחלטה פורצת הדרך של שרת המשפטים, למנות קאדית.
<אמי פלמור: זה לא טריוויאלי בכלל.
<אמי פלמור: מה לעשות – התחום של בתי הדין הרבניים הוא לא תחת אחריות משרד המשפטים.
<אמי פלמור: לא יודעת מה היתה מחליטה השרה שקד בהקשר הזה.
<אמי פלמור: לא בכדי היא הזכירה שלהבדיל מנשים דיינות, נשים קאדיות יש בעולם המוסלמי, כלומר מדינת ישראל בעולם הזה – וגם בירדן.
<נועה נאמן: איך זה מתקבל שם?
<נועה נאמן: כלומר בתוך בתי הדין הרבניים מאוד קשה לשכנע אותם להכניס נשים, אפילו להיות עוזרות משפטיות.
<נועה נאמן: איך זה מתקבל בהנהלה הגברית בבתי הדין השעריים?
<אמי פלמור: קודם כל, זאת החלטה של שרת המשפטים.
<אמי פלמור: הם כבר נמצאים בתוך התהליך.
<נועה נאמן: אין להם בעיה.
<אמי פלמור: זה לא שאין להם בעיה.
<אמי פלמור: זה לא דבר פשוט.
<אמי פלמור: זה כן שינוי.
<אמי פלמור: כל אחד מאתנו יודע ששינוי הרגלים – יש בו צורך להסתגלות והתמודדות.
עאידה תומא סלימאן: אני גם חייבת לומר שהשרה הכריזה את ההכרזה שלה באותו יום שבו הכנסת הפילה הצעת חוק שלי ושל עיסאווי פריג' לשריון מינוי קאדית, ובאותו יום הכנסת הצביעה נגד, וכמובן הקואליציה לא תמכה, אבל השרה הבטיחה שהיא תעבוד למען כך.
<אמי פלמור: אומר בכל זאת, שאני חושבת שאחרי שמערכת בתי הדין הזאת ראתה שהיא זוכה משרת המשפטים לפריצות דרך בדברים אחרים – קודם כל, לראשונה מונו קאדים תוספתיים, מזה עשרים שנה שלא היו, מעבר לזה שלא היו מינויים לגבי תקנים קיימים; היא השרה הראשונה שהוסיפה תקנים למערכת בתי הדין השרעיים.
<אמי פלמור: לאחר מכן היא הכריזה על פתיחת בית דין שרעי נוסף, ורק לאחר מכן היא אמרה: ועכשיו הגיע הזמן גם למנות אשהק אדית.
<אמי פלמור: אז בתוך התהליך הזה, למרות השמרנות של המערכת ולמרות הקושי, הדבר הזה התקבל, וזה נמצא בתהליכי יישום.
<אמי פלמור: רק אבהיר – עם השאלה שלך לגבי בתי הדין הרבניים – זה נאמר בהומור, כי יש נטייה לייחס למשרד המשפטים את האחריות לכל דבר אפשרי, וכל דבר שהוא לא באחריותנו – אנו שמחים לאפשר גם לגורמים אחרים בממשלה לעשות את תפקידם ואת עבודתם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, קודם כל, שבשם הוועדה אני מברכת על עצם הנוכחות המכובדת מצד המשרד לסקירה המגדרית, ומברכת גם כן לא רק על עצם הסקירה עצמה אלא על התוצאות שלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם מן הראוי, כשיש משרד שעשה את העבודה בצורה מסודרת, והביא את התוצאות שכולנו היינו רוצים לראות במשרדים אחרים, לשבח ולומר מילה טובה, ולפנות לשאר המשרדים מעתה והלאה, שאולי יאמצו את המדיניות הזו בתוך המשרד כמדיניות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לציין שגילינו שכל הסקירות שנעשו, נעשו רטרו אקטיבית על 2016, וכבר יש החלטה שאחרי שנתיים – הייתי רוצה שהמשרדים יעשו את זה באופן וולונטרי לשנה הבאה, כי התקציב אושר לשנתיים, שנעשה פעם אחת תרגיל של סקירה קדימה ולאו דווקא אחורה, כי המטרה מהכלי הזה של סקירה מגדרית של התקציב, שהכלי הזה יהפוך לכלי שנוכל דרכו להשפיע על איך משנים תקציבים, איך רואים שיש חסרים בכיוונים מסוימים, שפוגעים בזכויותיהן של נשים, ולעשות את ההסבה הנכונה.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שהלאה נתחיל לראות סקירה קדימה ולא רטרו אקטיבית, למרות שיש מקרים די מעוטים שמשאירים אותי חסרת מילים, ואין הרבה מה לתת הערות פה.
עאידה תומא סלימאן: אבל הייתי רוצה להדגיש על הדברים שעלו תוך כדי ושאלות שהובהרו.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לומר שוב, שאני מצטערת מאוד, ורואה את זה, כפי שאמרתי בנוכחות השרה, אני מאוד מודאגת מביטול הוועדה המקצועית שהיתה צריך לדון ולנסות לגשר על הפער הגדול בעמדות בנושא של חזקת הגיל הרך, ולפחות בעניין המזונות אני מאוד מקווה שהוועדה תלך לכיוון שייטיב עם המצב, ויתפוש את המזונות כמשהו שהוא זכות בלעדית של הילדים, ולאו דווקא יתחשבן עם הנשים, כאילו זו הכנסה של הנשים, ושהוועדה תשליך בהחלטותיה על כל מיני גורמים כמו ביטוח לאומי ומוסדות אחרים, שגוזלים מהנשים לעתים הכנסות בגלל העניין של המזונות.
עאידה תומא סלימאן: בעניין חזקת הגיל הרך, כנראה זה יישאר לצערי הרב, להתכתשות הבלעדית של הבית הזה, של הכנסת, ואני מאוד מקווה שזה לא יעשה הפקרות מבחינת ההשתוללות שהיתה קיימת בדיונים קודמים והפעלת הכוחניות והדורסנות שהיו בפעם הקודמת.
עאידה תומא סלימאן: אני פונה למשרד – כל הזמן נאמר לנו, כשרציתי לפנות בעניין רענון התקנון, שדנים בזה, ושאוטוטו מרעננים אותו במשרד.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה עכשיו שזה לא קיים.
עאידה תומא סלימאן: אני פונה למשרד המשפטים ומבקשת שתתחילו לבדוק את התקנות ולנסות לרענן אותן.
עאידה תומא סלימאן: עבר זמן ארוך מאז, ואפשר לתקן את המצב.
עאידה תומא סלימאן: כמובן, אני שוב מחזקת את ידי השרה, שהיא הכריזה והחליטה שהיא רוצה לראות שופטת שרעית.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שעוד נראה את זה בקדנציה הזו, כמו לראות נשים ערביות כשופטות מחוזיות.
עאידה תומא סלימאן: אני מציינת בדאגה, עצם העובדה שהופעל החוק של הידיינות בסכסוכי משפחה בלי שתהיה התשתית המתאימה שיכולה להרים את החוק הזה.
עאידה תומא סלימאן: היו לי כל מיני חילוקי דעות בנושא הזה, במין כפיית התהליך הזה בהרבה מקרים, במיוחד במקרים של אלימות במשפחה מאוד גבוהה – נשים לא רוצות לחזור לשולחן הזה, ולהידיין ולערער על החלטתן לצאת מהמעגל הזה, אבל לפחות, אם כבר החוק עובד, צריך לבנות לו את התשתית המתאימה.
עאידה תומא סלימאן: ארצה לדעת מה המצב הקיים מבחינת התשתית- - -
<מיכאל שפיצר: סליחה, גברתי – יש החרגות בחוק במצבים שאת מתארת של אלימות וכאלה, שנפתחת הדלת במיידי.
<מיכאל שפיצר: זה לא קדוש.
עאידה תומא סלימאן: יש לי בעיה, כאשר אני יודעת מה המצב של לשכות הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת הרבה פעמים מה הקו שמובילים עובדים סוציאליים בהתערבות בנושאים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי משאירה את זה כזכות שאפשר לפנות, ולא הייתי מכלילה לכלל ומחריגה ממנו, אלא הייתי נותנת את הזכות למשפחות שכן רוצות להשתמש בזה.
עאידה תומא סלימאן: זה היה מקל גם על בתי המשפט והמערכת, שלא ערוכה לשאת את החוק הזה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, גם הגישה הזו היתה יותר מתאימה מבחינה טכנית למצב הקיים, ואפשרות הביצוע, וגם היתה מתאימה יותר להשאיר את הבחירה בידי המשפחות, בידי הזוגות, לבחור לקבל את השירות הזה, מאשר להתחיל להסביר למה הם רוצים להיות מוחרגים מהתהליך הזה.
עאידה תומא סלימאן: ארצה לקבל מידע מאוד מדויק בנושא של איך המערכת בנויה, מה המצב הקיים, מה עלול להשתנות, האם יש מקרים - אמרת שכבר מעבירים אותם ישר להידיינות במקום לעבור את התהליך.
עאידה תומא סלימאן: מה המצב, מה הסטטיסטיקה מתחילת התהליך?
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עדיין בהתחלתו – אולי אפשר להספיק לעשות משהו.
עאידה תומא סלימאן: וכמובן, בעניין בתי הדין הנוצרים, אפנה למשרד הפנים כדי לדעת איך הם מתכוננים לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם בכלל משרד הפנים מתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו נזכרתי במשהו – האם יש משהו בחוק שאומר שמי שרוצה לעבור המרת דת מיהדות לדת אחרת, צריך להגיע לפסיכולוג, ושפסיכולוג ייתן חוות דעת?
<אמי פלמור: לא מכירה את זה.
עאידה תומא סלימאן: כי אני מטפלת במקרה כזה עכשיו.
<אמי פלמור: בקשה אחת אחרונה – לשבח את שתי הילדות המדהימות שישבו פה.
<אמי פלמור: אל"ף, זה לא מובן מאליו שהוועדה מאפשרת לאמא עובדת להכניס את הילדים בזמן חופשת החנוכה.
<אמי פלמור: כל הכבוד לאמא על החינוך ולשתי הילדות שהתנהגו למופת.
עאידה תומא סלימאן: צהריים טובים לכולם.
עאידה תומא סלימאן: היום ה- 11 ביולי 2016, אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בנושא נשים עם מוגבלויות ואימהות לילדים עם צרכים מיוחדים באוכלוסיה הבדואית בנגב.
עאידה תומא סלימאן: אם תרשינה לי כותבות המחקר, באוכלוסיה הערבית-הבדואית בנגב.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום נשמע הסבר על המחקר, שהינו מחקר מקיף ואולי הראשון בסוגו שמתקיים באוכלוסיה הערבית הבדואית בנגב.
עאידה תומא סלימאן: נכון שאנחנו נגלה אולי שוני חלקי, אבל אני חושבת שהחשיבות הרבה של המחקר הזה היא לפחות בעיניי בשני ממדים: הראשון, מקשיבים לקול של הנשים שסובלות בין אם אלה נשים עם מוגבלויות או אימהות לילדים עם מוגבלויות, מנסים לעבד את הקולות האלה ולהבין אותם ולשמוע בשפתן על המצוקות שלהן.
עאידה תומא סלימאן: השני, למרות שהמחקר מתקיים בנגב, אנחנו יודעים טוב מאוד שהבעיות של האוכלוסייה הערבית הן שונות ויש ממדים של אפליה מרחיקי לכת, שאולי לא קיימים בחלק מהכפרים והערים הערביות האחרות בארץ, אבל בנושא הספציפי אני חושבת שאפשר לגזור מהמחקר הזה ולהבין על נשים עם מוגבלויות גם כן באוכלוסייה הערבית באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל, אנחנו אומרים שנשים נמצאות בשוליים של החברה ונשים ערביות נמצאות בשוליים של השוליים.
עאידה תומא סלימאן: אם האוכלוסייה הערבית נמצאת בשוליים, אז הנשים הערביות נמצאות בשוליים של השוליים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לחשוב על מקומן של נשים ערביות בדואיות מהנגב עם מוגבלות, את זה אנחנו נצטרך לשמוע מהמחקר.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת את ארגון מען, הפורום למען נשים ערביות בנגב, אני יודעת שאתן עושות עבודה נהדרת ואולי זה אחד המחקרים הגדולים הראשונים שלכן.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על כך וכמובן מברכת את מי שכתבה את המחקר, גברת ליהד אדם.
עאידה תומא סלימאן: אתן לגברת ספא שחאדה לשאת דברים, בבקשה גבירתי, אני מבינה שאחר כך גם כן תציגו.
<ספא שחאדה: לפני כן מספר מילים לגבי המחקר ולמה היה בו צורך.
<ספא שחאדה: מען, פורום למען קידום נשים ערביות בדואיות בנגב, דוגל בזכויות נשים ויש לנו שני פרויקטים הנושקים לסוגיה שבה אנו מתמקדים, אחד מהם הוא מרכז הסיוע המשפטי והשני זה הפעלת קו חם לנשים נפגעות אלימות.
<ספא שחאדה: עם השנים, מספר הפניות לשני הפרויקטים גדל יותר ויותר הן מצד נשים עם מוגבלויות והן מצד אימהות של ילדים עם מוגבלויות, כאשר מרבית הפניות הן למרכז הסיוע המשפטי בעיקר מקרים של נשים שפונות לביטוח לאומי ולא מקבלות קצבאות, לפעמים מדובר בפניות המגיעות לאחר 14 שנים שבמהלכן עשו מספר ניסיונות לקבל קצבאות וללא מענה, מדובר גם באימהות לילדים עם מוגבלויות המתמודדות עם הרבה מצוקות קשות וגם רווקות עם מוגבלויות הגרות באותם בתים וגם הן לא מקבלות את הקצבאות ונתקלות בחוסר מענה.
<ספא שחאדה: לאור נתונים אלו ולאחר שראינו ש- 32 אחוז מהפניות הן של נשים עם מוגבלויות, ראינו את הצורך לבדוק את התופעה בצורה יותר מקיפה ומעמיקה כדי לדעת מה אומדן התופעה ועם איזה אתגרים מתמודדות אותן נשים ואותן אמהות.
<ספא שחאדה: במחקר החלטנו לעשות מיפוי, במטרה לבדוק איזה נתונים קיימים בתוך המשרדים השונים, כולל לשכות הרווחה ואיזה מענים.
<ספא שחאדה: היה לנו חשוב גם להביא את הקול של הנשים, לכן החלטנו לראיין כפיילוט חלק מתוך הנשים שפנו אלינו.
<ספא שחאדה: ראיינו עשר נשים מיישובים שונים, מוכרים ולא מוכרים, ביניהן אימהות ונשים עם סוגי נכות שונים.
<ספא שחאדה: אני אתן את הבמה לליהד, שתדבר יותר על המחקר.
עאידה תומא סלימאן: לפני דבריה של ליהד, אני חייבת להגיד שאני מברכת את כל הנמצאים והנמצאות בדיון.
עאידה תומא סלימאן: כל הנשים שהגיעו במיוחד מהנגב, אהלן וסהלן, אני מאוד שמחה לראות אתכן איתנו.
עאידה תומא סלימאן: זה אחד מהדברים שחלמתי עליהם בעצם כשהפכתי ליושבת ראש הוועדה, להביא את הקולות הכי מורחקים מהעולם הזה להגיע לפה ולהשמיע את קולכן.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה שאתן פה.
עאידה תומא סלימאן: (מברכת את הנוכחים גם בשפה הערבית) בבקשה, ליהד.
<ליהד אדם: שלום לכולם ותודה רבה שהזמנתם אותנו.
<ליהד אדם: אני אציג את המחקר, אשר כפי שנאמר, עוסק בנשים עם מוגבלות ואימהות לילדים עם צרכים מיוחדים באוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב, כאשר מוגבלות לכל הסוגים – אם זה שכלית, פיזית, נפשית.
<ליהד אדם: כמו שספא אמרה, המטרות הן – לאמוד את היקף התופעה; כמו כן, להצביע על האתגרים המרכזיים העומדים בפני האנשים האלו, גם ברמה הממסדית וגם ברמה החברתית; ולבסוף להביא לשינוי במצבן על ידי הבאת הנתונים בפני מקבלי ההחלטות.
<ליהד אדם: אני רוצה גם להוסיף, שמעבר לראיונות עם נשים ששייכות לקבוצה הזאת ועל מנת להבין את הנושא מזווית קצת אחרת, ראיינו גם חמישה עובדי רווחה ועובדים סוציאליים, שהם רכזי תחום מוגבלויות בלשכות הרווחה ביישובים הבדואיים.
<ספא שחאדה: אנחנו מדברים על מעל 230 אלף נפשות, שמחציתם מתגוררים בישובים לא מוכרים שבהמשך ליהד תתייחס לכך מאחר וזה נתון שחשוב להגיד אותו.
<ספא שחאדה: מדובר בחברה פטריארכאלית הסובלת מעוני וממצב סוציו אקונומי מאוד קשה.
<ספא שחאדה: אלה דברים שבהחלט משליכים על אותה אוכלוסייה שעליה אנחנו מדברים.
<ליהד אדם: הנתונים הראשונים שרצינו לבדוק זה הערכת שיעורי המוגבלות ביישובים הבדואים, כאשר בחלק הזה התבססנו על מחקר של משרד הכלכלה, שנעשה ממש לאחרונה.
<ליהד אדם: (הצגת מצגת) הגרף שבצד ימין מתייחס לאנשים בגיל העבודה, גילאי 20 עד 64, לפי קיום מוגבלות ולפי סוג האוכלוסייה.
<ליהד אדם: אפשר לראות את הפער בין האוכלוסיות, כאשר באוכלוסייה הבדואית בנגב 22.4 אחוז הם אנשים עם מוגבלות.
<ליהד אדם: באוכלוסייה הערבית מדובר ב-20.6 אחוז, ובאוכלוסיה היהודית 16 אחוז.
<ליהד אדם: בגרף מצד שמאל, בדקנו בתוך האוכלוסייה של בעלי המוגבלות מה החלוקה בין נשים לגברים.
<ליהד אדם: באוכלוסייה הבדואית יש ייצוג עודף לנשים, 68 אחוז מתוך בעלי המוגבלות; לעומת 54 אחוז באוכלוסייה היהודית.
נורית קורן: זה מצביע על נתון ממש גבוה.
נורית קורן: יש לכן הסבר למה זה נשים ולא גברים?
נורית קורן: למה לנשים יש יותר עניין של מוגבלות?
<ליהד אדם: את מתכוונת לאוכלוסייה הבדואית או בכלל?
נורית קורן: כן, כן, כן, לבדואית, כן, זה המון.
<ליהד אדם: נכון.
נורית קורן: למה נשים יותר?
נורית קורן: אולי מבחינה רפואית יש משהו בגן שדווקא פוגע יותר בנשים?
<ליהד אדם: לא.
<ליהד אדם: אין לנו מושג.
נורית קורן: נורא מוזר.
נורית קורן: מעניין.
<ספא שחאדה: כן, אין תשובה, אבל זה שווה מחקר, צריך לבדוק מדוע, אולי זה גנטי.
נורית קורן: מחקר.
נורית קורן: ממש.
<קריאה: אם זה גנטי, זה היה - -
נורית קורן: לא, אבל אני חושבת שדווקא בחברה הערבית זה יותר גנטי מהסיבה הפשוטה - -
<קריאה: נישואי קרובים.
נורית קורן: בדיוק, בגלל נישואי הקרובים, וגם כל הזמן בתוך החמולה, אז זה לא נפתח.
<ליהד אדם: נישואי קרובים, כן.
נורית קורן: כן, אבל נשארים גם בתוך החמולה הרבה נשואים, וזו הבעיה.
<ליהד אדם: אז אני אענה לכם על זה, שדווקא - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל זה לא מסביר את הנשים.
נורית קורן: זהו, בדיוק, בגלל זה אני שואלת.
<ליהד אדם: מהנתונים שהקראתי, דווקא נישואי קרובים משפיעים באמת על מומים מולדים ועל נכויות מלידה, אבל זה יותר פוגע בגברים דווקא.
נורית קורן: זאת נקודה חשובה.
<ליהד אדם: בגילאי הילדות, האחוזים אצל הילדים הזכרים יותר גבוהים.
נורית קורן: הם יותר גבוהים, ואת מדברת פה על אנשים - -
<ליהד אדם: אבל נכויות שמתפתחות עם הגיל, מוגבלויות שמתפתחות עם הגיל - -
נורית קורן: כאן את מדברת על גילאים יותר מבוגרים, על זמן העסקה.
<ליהד אדם: מגיל 20 עד 64.
עאידה תומא סלימאן: אם מדובר על נכויות או מוגבלויות שמתפתחות עם הגיל, אני חושבת שבמקרה הזה אפשר להבין למה נשים.
עאידה תומא סלימאן: חוסר נגישות לשירותי בריאות, חוסר טיפול נאות.
עאידה תומא סלימאן: זה מסביר גם כן את תמותת היילודים, התינוקות, הגבוהה ביותר בנגב.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, שם זה כפול מהאחוז הכללי במדינה.
עאידה תומא סלימאן: התינוקות נולדים ומתים ישר, או בשנה הראשונה.
עאידה תומא סלימאן: זה מסביר גם בגלל בריאות האישה בעת ההיריון, ותנאי החיים אחרי הלידה.
עאידה תומא סלימאן: זה מסביר אולי חלק.
עאידה תומא סלימאן: אם המוגבלויות הן יותר כאלה שמתפתחות לאורך החיים, אפשר להבין אותן מהנקודה הזו.
<נג'וא עבאס: המוגבלויות הן כאלה שמושפעות מהחסך הסביבתי, שיותר הנשים חיות עם זה, מאשר הגברים, שאצלם זה יותר פתוח.
<ליהד אדם: אני חושבת שהדברים שנביא בהמשך כן יוכלו לענות על התשובה הזאת, אבל אין תשובה נקודתית שיכולה להגיד – בגלל זה זה ככה.
<ליהד אדם: זה עניין של הרבה מאוד גורמים.
עאידה תומא סלימאן: אם כל שקף נעמוד ככה, לא נסיים.
עאידה תומא סלימאן: בואו נתקדם קצת.
<ליהד אדם: לגבי מדדי חיים שבדקנו, אנחנו נוגעים בהשכלה, תעסוקה, ובהמשך גם מצב כלכלי ובריאות.
<ליהד אדם: מדובר פה באנשים עם מוגבלות, גם באותם גילאים, ואפשר לראות פה את ההשוואה בין האוכלוסיות, כאשר בכל המדדים האוכלוסייה הבדואית הכי סובלת.
<ליהד אדם: לדוגמה, בעלי השכלה נמוכה, מתוך האוכלוסייה של אנשים עם מוגבלות – 13 אחוז אצל האוכלוסייה היהודית, 62 אחוז אצל כלל האוכלוסייה הערבית ו-73 אחוז אצל הבדואים, אלו שלא הגיעו להשכלה תיכונית או לא הגיעו להשכלה כלל.
<ליהד אדם: מבחינת תעסוקה אפשר לראות את הנתון האחרון של שיעור הנמצאים מחוץ לכוח העבודה, אלו שגם לא חותמים על אבטלה ובכלל לא מועסקים – 29 אחוז אצל האוכלוסייה היהודית, 67 אחוז אצל כלל האוכלוסייה הערבית ו-79 אחוז אצל האוכלוסייה הבדואית.
<ליהד אדם: אלה נתונים שמתייחסים לנשים ולגברים.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי למה אין נתונים שמתייחסים לנשים, למה אין הפרדה או ניתוח או פילוח מגדרי לנתונים?
עאידה תומא סלימאן: כי את אמרת שזה ממשרד הכלכלה, נכון?
<ליהד אדם: כן, הם לא עשו את הפילוח הזה.
עאידה תומא סלימאן: זה אני מבינה למה הם לא.
עאידה תומא סלימאן: רוב הפילוחים לא עושים פילוחים מגדריים, לצערי הרב.
<ליהד אדם: לפחות הם עשו פילוח לפי אוכלוסייה ערבית ובדואית בנפרד, זה כבר ייאמר לזכותם.
<ליהד אדם: לגבי שאר המדדים, אפשר לראות גם שהמצב של האוכלוסייה הבדואית הוא הגרוע ביותר.
<ליהד אדם: אני רוצה להעיר הערה חשובה לגבי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שלא כוללים בתוכם את תושבי הכפרים הבלתי מוכרים.
<ליהד אדם: זאת אומרת, הנתונים האלה הם מאוד חסרים.
<ליהד אדם: הם כן מעידים על מגמה, אבל היא הרבה יותר חמורה מאחר והנתונים לא כוללים את תושבי הכפרים הבלתי מוכרים, שסובלים גם מהזנחה.
עאידה תומא סלימאן: לא כוללים?
<נג'וא עבאס: לא, הם לא קיימים.
<איסמעיל אבו עג'אג': ושם המצב יותר קשה.
עאידה תומא סלימאן: אני במשא ומתן עם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, על מנת לבדוק למה אין להם סוקרים שסוקרים את התושבים והתשובה שלהם היתה שאין להם סוקרים.
עאידה תומא סלימאן: טוב שמצאתם את הניתוח הזה, כי למשל ,
עאידה תומא סלימאן: בדו"ח העוני הערבים הבדואים בנגב לא כלולים.
עאידה תומא סלימאן: הסאבטקסט שלי הוא, שאם היו סוקרים זה היה מוריד את הממדים של העוני בכמה דרגות למטה.
<ליהד אדם: לגבי נתוני הנשים.
<ליהד אדם: אם מסתכלים על כלל האוכלוסייה ולא רק על אלו עם המוגבלויות אז בדרך כלל נתוני הנשים יהיו גרועים יותר ביחס לגברים, במידה ומדובר על תעסוקה או על מצב כלכלי.
<ליהד אדם: ההנחה שלנו היא, שגם אצל קבוצת המוגבלויות הפער הוא לרעת הנשים.
<ליהד אדם: החלק הבא שאותו סקרנו הוא שירותים לאנשים עם מוגבלות באוכלוסייה הבדואית בנגב מרשויות שונות.
<ליהד אדם: בחלק הזה ניסינו להשיג מידע מהמוסדות והמשרדים השונים, בחלק מהמקרים לא סופק לנו מידע כלל ובחלק אחר סופק מידע מועט, דבר שהקשה עלינו להבין ממנו את התופעה.
<קריאה: מי המשרדים?
<ליהד אדם: משרד הבריאות למשל לא נתן לנו בכלל מידע, משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי סיפקו מידע מאוד ספציפי שלא נתן לנו אפשרות לעשות השוואה.
<ליהד אדם: זה היה רק על נשים, בלי נתונים על גברים ועל שאר האוכלוסיות.
<ליהד אדם: את הנתונים האלה, לקחנו מסקירה ספרותית ומתוך הראיונות.
עאידה תומא סלימאן: אבל יש נתון מאוד מעניין, שהמוסד לביטוח לאומי נתן לכם, ואני חושבת שזה מאוד מעניין – מצד אחד הנשים הן 68 אחוז מכלל בעלי המוגבלות באוכלוסייה והן מהוות רק 39.9 אחוז, כלומר 40 אחוז מבין מקבלי הקצבאות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, הן עם מוגבלויות, אבל לא מקבלות קצבה.
נורית קורן: כן, אבל יכול להיות שהן לא מקבלות קצבה.
נורית קורן: זה הגיוני.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שלא ניגשו, בסדר.
נורית קורן: אבל את גם יודעת למה זה הגיוני, כי לא כל מוגבלות מקבלת קצבה מביטוח לאומי.
נורית קורן: תלוי מה הגובה.
<קריאה: אם צריך לתת תביעה משפטית, היא תקבל.
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, כדאי לרשום ואז אני אתן לך לענות על הכל.
<ליהד אדם: אני רוצה להתייחס - -
נורית קורן: זה נובע, לדעתי, גם מזה שלא יודעים לגשת אולי - -
עאידה תומא סלימאן: אתן חקרתן את זה?
נורית קורן: וגם שלא כל מוגבלות מקבלת קצבה.
עאידה תומא סלימאן: לא, אבל ברגע שלא מקבלים על המוגבלות, היא לא נכנסת למעגל האחוזים של מקבלי קצבאות.
נורית קורן: נכון, יש אבל סוג של מוגבלות - -
עאידה תומא סלימאן: אז לא הייתה תביעה.
נורית קורן: לא, אבל אתן סקרתן כל מוגבלות.
נורית קורן: אתן לא סקרתן רק את אלה שמקבלות קצבה, נכון?
<נג'וא עבאס: מוכרות על ידי ביטוח לאומי, כן.
<ליהד אדם: לא, אנחנו סקרנו קצבת נכות כללית.
נורית קורן: אהה, נכות כללית, כן.
<ליהד אדם: כן.
<ליהד אדם: נכות, לא מקבלי קצבאות.
נורית קורן: אז זה כנראה משהו אחר.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו נתקדם.
<ליהד אדם: נגיע לזה עוד מעט ואני אפרט.
עאידה תומא סלימאן: ברוך הבא חבר הכנסת טלב אבו עראר.
<ליהד אדם: מבחינת מודעות ונגישות לזכויות, קיים קושי רב בנגישות לקבלת שירותים, אם זה מרחק רב משירותים, או בכפרים הבלתי מוכרים היעדר תשתית של כבישים או תחבורה ציבורית.
עאידה תומא סלימאן: ביום רביעי נדאג לזה.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו דיון על תחבורה ציבורית לכפרים בלתי מוכרים.