GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: זה מזכיר במידה מסוימת אולי - - - חסויים.
אילן גילאון: לא פונים.
<ג'נט שלום: מקום שיש לי חשד, אפילו מכתבה בתקשורת על מעסיק, אני אפנה ואני יכולה לבקש ממנו נתונים.
אילן גילאון: יש מה שנקרא ריצ'ינג אאוט.
<ג'נט שלום: אם אני אתחיל לפנות ספורדית, בלי חשד, אני נחשדת באכיפה סלקטיבית ולכן אני לא יכולה לעשות את זה.
אילן גילאון: מה אתם עושים בעקבות הכתבה שלה?
<ג'נט שלום: ולכן אני לא יכולה לעשות את זה.
<ג'נט שלום: עכשיו, פנייה, גם מהתקשורת, על מחקר, תחקיר, שתתנו לי שמות של אנשים שאני אדבר איתם אנונימית, תנו לי שמות אנונימית.
<ג'נט שלום: אני אשב איתן, אני אחזיר להן את הנתונים.
<ג'נט שלום: זה גם משהו שאני יכולה לעשות, אבל בלי זה יש לי קושי מאד מאד גדול לעשות את האכיפה ולהתמודד מול הטענות של המעסיקים בנושא הזה.
אילן גילאון: אני יכול?
אילן גילאון: תראו, אנחנו שואפים כאן לחברה שכל בן אדם שואל את עצמו פעם ביום מה הוא נותן לחברה שלו, פעם ביומיים מה היא נותנת לו בחזרה, אבל רוב האנשים – ולא רק במקרה הזה – הם לא האנשים ששואלים שאלות.
אילן גילאון: זה תמיד דופק את הסיסטם.
אילן גילאון: אגב, גם באגדה של פסח מי שדופק את הסיסטם זה לא הטמבל ולא החכם ולא הרשע, זה שלא יודע לשאול.
אילן גילאון: מדובר כאן בציבור שאיננו יודע לשאול והוא נמצא באיזו שהיא מצוקה מסוימת, הגדירו את זה פה בתוך שבי של עבודה.
אילן גילאון: וגברתי, אני רוצה להשאיל כאן השאלה מתחום הנגישות שאני עוסק בו.
אילן גילאון: אני בכלל חושב שהיום הנגישות זה הפתרון לכל.
אילן גילאון: זה הפוסט סוציאליזם, זה הדבר הבא.
אילן גילאון: כי מוגבלות היא איננה בהכרח מה שאנשים חושבים מוגבלות פיזית של אנשים.
אילן גילאון: גם אורחות חיים מסוימות, לאנשים מסוימים, לאנשים לאשר שיושב פה, עם מוגבלות מסוימת.
אילן גילאון: אני התפקיד שלי כחברה זה להנגיש לו את המקום ולכן אני מקיים אולי את המקומות המיוחדים האלה, כדי לא לפגוע באורח חיים, מנגיש את המקום.
אילן גילאון: התפקיד שלי הוא להנגיש, התפקיד של העובדת לגשת, התפקיד שלי כחברה להנגיש.
אילן גילאון: לא יכול להיות שזה יהיה על מחיר של העובדת.
אילן גילאון: כאילו, אמר כאן חברי – מה יקרה עם המעסיקים האלה?
אילן גילאון: זה נקרא רגולציה.
אילן גילאון: אם לא זאת הרגולציה, אז מה היא רגולציה?
אילן גילאון: איך אתה מאפשר – ולמה אמרתי השועל והחסידה של לה פונטיין – זה הסיפור המפורסם שהשועל הזמין את החסידה לאכול בתוך צלחת שהיא לא יכלה לאכול ממנה.
אילן גילאון: אנחנו מדברים, עושים שוויון הזדמנויות, הכל, אבל לא שמים רמפה לכסא גלגלים כדי שהוא יעלה אל הבמה כדי לתת את הנאום שלו בסופו של דבר במשל מתוך תחום אחר.
אילן גילאון: הנגישות הכי גדולה היא הנגישות לאינפורמציה, חברים.
אילן גילאון: 80% מהישראלים לא מבינים מה מדברים איתם, 20% אחרים הם עורכי דין, מתווכים ולבנת פורן.
אילן גילאון: ככה החברה מתפקדת.
אילן גילאון: עכשיו כשאת אומרת את הדברים האלה, אני מצפה מכם, בתור נציבות שוויון, אחרי שקורה דבר כזה שאתם תיגשו, מבלי שאף אחד יישאל אתכם.
אילן גילאון: אני רואה פה מה ההשתתפות הרבה פה.
אילן גילאון: יש גם אנשים שיגידו שזה מאד נוח במגזר החרדי.
אילן גילאון: הם מעוניינים לעודד את זה, שחס וחלילה אישה לא תהיה בכלל מפרנסת ראשית בבית, אוי ואבוי, רחמנא ליצלן.
אילן גילאון: יש כאן בעיות של החברה שאנחנו צריכים מצד אחד לתת לה את הנגישות, מצד שני אנחנו חייבים להיות מעורבים כדי שלא יהיו עוולות.
אילן גילאון: בכל מקום שיש הגינות יש פחות מאבק, והחיים כידוע לכם, לא יודע, לא הייתי בעולם הבא, בעולם הזה יש חיים אחד.
אילן גילאון: לא כדאי לבזבז אותם כל הזמן על מכות ועל מאבק ובטח לא אלה שלא יודעים לשאול.
אילן גילאון: אלה שלא יודעים לשאול, יש מי שצריך לשאול במקומם ובמקרה הזה זה קודם כל אתם, זה אנחנו כאן במקרה הזה, שאנחנו מעלים את הדיון כאן.
אילן גילאון: אני מבין שהמתווך כאן הוא מאד בעייתי.
אילן גילאון: כאילו ההנגשה זה האבים ובדרך נמצא מישהו שהוא שוחט, הוא עולק.
אילן גילאון: זה אסור לתת לו לעשות את הדברים האלה.
אילן גילאון: ולכן אם מדובר בשולחן ליד שולחן, באמת צריך לראות את זה מבחינת הרמה הפיזית, איפה העבודה מתקיימת.
אילן גילאון: אם מדובר בהאבים או במקומות מונגשים, אני משווה את זה לעבודה מונגשת, בדיוק לעבודה מונגשת, אז שם צריך להקפיד על כך כמה משלמים וכמה נותנים.
אילן גילאון: זה בסיסי לכל דבר – מה השכר שעובד מקבל במקום הזה ולכן זה שוב חוזר אליכם.
אילן גילאון: היות ואתם עכשיו עוברים למשרד הרווחה וזה הדבר הנכון, רווחה ועבודה תמיד היו צריכים ללכת ביחד, זאת הייתה שטות פוליטית של מי שפירק את זה באופן היסטורי.
אילן גילאון: הנה לכם המקום כדי להשוות בין כולם, ואני גברתי שאלתי שאלה מאד צרה.
אילן גילאון: לא התעסקתי לא עם ליבה ולא עם זה ולא איך אני חושב שהחרדים זה היום איזה קורבן של עסקה אפלה.
אילן גילאון: לא אמרתי את כל הדברים האלה, כלום.
אילן גילאון: אמרתי דבר אחד שתמיד נאמר כאן – על עבודה שווה – אנשים צריכים לקבל שכר שווה, בין אם הם נשים או גברים, בין אם חרדים או ערבים, בין אם חילונים או עולים חדשים.
אילן גילאון: זה בכלל לא משנה מה.
אילן גילאון: על עבודה שווה צריכים לקבל שכר שווה ובכך אנחנו צריכים להתמקד וכאן צריך להתחיל העניין.
אילן גילאון: נדמה לי שהבעיה היא בתיווך, בהאבים האלה, בסווט-שופ האלה, החדשים, שקיימים שם.
אילן גילאון: לפי כל מה שאני יכול להבין כאן, עם זה אתם צריכים לעשות את הסדר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחבר הכנסת אילן גילאון סיכם את הדיון, רק חבל שמי שצריך לקחת את זה מפה ולבדוק ולעשות את הרגולציה המתאימה ואת הפיקוח המתאים, לא נמצאים על השולחן הזה, שזה משרד הכלכלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעביר אליהם את עיקרי הדיון הזה ועכשיו זה יעבור למשרד הרווחה, אז נעביר - - -
<ג'נט שלום: אני חייבת לציין שגם הנציבות, בלי קשר לדיון הזה, עומדת ליזום דיון פנימי בתוך המשרד כדי לבחון את הסוגיה של המובלעות לעומק, ביחד עם המשרד ולעשות תיאום.
<ג'נט שלום: זה משהו שבעקבות הבדיקה שעשינו אצל מעסיק קודם, החלטנו ללכת עליה.
אילן גילאון: תזכרו שאלה ציבורים שלא שואלים, שהריצ'ינג האוט שלכם הוא - - -
<ג'נט שלום: אין ספק, אין ספק.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה במקום להגיד מובלעות, שהדיון צריך להתמקד בשאלה איך הנציבות מנגישה את השירותים שלה ובאמת דואגת לייצוג ושוויון הזדמנויות באוכלוסיות הכי מוחלשות, שבדרך כלל אפילו את הכוח להגיע ולהתלונן אין להן.
עאידה תומא סלימאן: זה כולל גם את הנשים הערביות, זה כולל את הנושא של שכר מינימום שעלה גם כן אצל הגננות ואצל המטפלות החרדיות שעובדות וגם עלה בכל הנושא של תעסוקת נשים ערביות.
<ג'נט שלום: החשיבה הזאת כל הזמן אצלנו בעבודה.
<ג'נט שלום: אנחנו מסכימות עם זה במאה אחוז.
עאידה תומא סלימאן: אם זה בדיון, אז יופי, אבל אני רוצה לראות איך אתם עושים באמת.
עאידה תומא סלימאן: כנראה שצריך לשקול שינוי מדיניות בנושא הזה, איך להגיע לאוכלוסיות ולהנגיש את השירות.
אילן גילאון: שינוי מדיניות, שינוי ממשלה.
אילן גילאון: הכל, הכל צריך.
עאידה תומא סלימאן: הכל צריך, נכון.
עאידה תומא סלימאן: שינוי ראש ממשלה גם כן.
<חיה וגשל: גם במרכזי האב עצמו יש את התעריפים.
<חיה וגשל: הייתי במרכז האב חרדי והיא הראתה לי בחדר אחד שתי בנות - - -
עאידה תומא סלימאן: לא פותחים דיון אחרי הסיכום.
<חיה וגשל: בסדר.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני מציעה, אם יש לכן – וזאת קריאה לכל הנשים שאכפת להן מהאוכלוסייה – כמו שפעם - - -
אילן גילאון: כולם דיברו פה, חוץ מ - - -
עאידה תומא סלימאן: כמו שפעם מישהי הייתה מאד אמיצה ופתחה את כל הנושא של אלימות בתוך החברה החרדית ו - - - -
<קריאה: תקרת שכר.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שאתם גם תתחילו לעבוד מול הנשים החרדיות, ש - - -
<דבי שטיינברג גרוס: זו בדיוק הסיבה שאני פה, כי אנחנו רואים הרבה אפליה בתחום של הטרדה מינית.
<דבי שטיינברג גרוס: אין ממונה, אין הרצאות, זה בדיוק התחום ש - - -
עאידה תומא סלימאן: במקומות העבודה האלה?
<דבי שטיינברג גרוס: בדיוק.
עאידה תומא סלימאן: אז למה לא דיברת?
<ג'נט שלום: הפניות מועלות אלינו.
<ג'נט שלום: אני יכולה לטפל בזה גם בלי פונה.
<דבי שטיינברג גרוס: אני לא דיברתי היום כי זה לא הנושא.
<דבי שטיינברג גרוס: אני באתי כדי ללמוד את זה יותר.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אני מציעה באמת שתפני באופן מסודר לוועדה, למרות שאני לא יודעת אם אתן אלה שמפקחים על הנושא של ממונות?
<ג'נט שלום: על מעסיק שלא עושה את החובות שלו?
<ג'נט שלום: בטח ובטח.
עאידה תומא סלימאן: תודה חבר הכנסת גילאון.
אילן גילאון: תודה רבה על הכתבה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, סאבח אל חיר.
עאידה תומא סלימאן: היום 15 באוגוסט 2016 ולמרות תנאי הפגרה ולמרות שאנחנו אמורים להיות בפגרה, אנחנו ראינו לנכון לקיים את הדיון הזה, שהוא על תנאי העסקת מנהלות המשפחתונים, נושא שכבר נדון כמה פעמים, שעלה לכותרות, ירדת מהכותרות, אבל המאבק של המנהלות עצמן, שקשה לי אפילו לפעמים להגיד מנהלות, המטפלות עצמן, ממשיך.
עאידה תומא סלימאן: כפי שידוע לכולן, אני לפחות ליוויתי את המאבק הזה מעל לשנה וחצי עכשיו, לפני זה גם כפעילה פמיניסטית ידעתי על קיומו.
עאידה תומא סלימאן: ובינתיים, מאז שלפחות אני התחלתי להתוודע למאבק הזה, לא התקדמנו הרבה ולא פתרנו הרבה מהסוגיות העמדות בפני המטפלות עצמן ובפני רשויות המדינה.
עאידה תומא סלימאן: עוד לא קיבלנו תשובות ברורות.
עאידה תומא סלימאן: הנושא לא רק נוגע לנו וחשוב לנו בגלל שהנשים הנפלאות האלו, שעושות את העבודה המסורה שלהן, מגדלות את הדורות הבאים של אזרחים ואזרחיות; לא רק בגלל שהן עובדות קשה כדי להתפרנס, אלא בקונטקסט של הימים האלה, כשאנחנו מדברים יותר ויותר על תעסוקת נשים באופן כללי ותעסוקת נשים ערביות באופן מיוחד.
עאידה תומא סלימאן: כאשר המדינה מקצה משאבים ותכניות כדי לשלב את הנשים בתעסוקה, אנחנו עומדים בפני מצב שאכן יש כ-3,600 נשים שהשתלבו בתעסוקה דרך המשפחתונים.
עאידה תומא סלימאן: אלה הנשים המטפלות עצמן.
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו רוצים שנשים יעבדו וישתכרו בכבוד.
עאידה תומא סלימאן: לא רק שיעבדו, אנחנו רוצות שנשים, כאשר הן יעשו את העבודה שלהן, ירגישו שהן מקבלות את התגמול המגיע להן על העשייה שלהן.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות שנשים ישתלבו בתעסוקה, אבל בתנאים מכבדים, כאשר הן יודעות שכשיהיו בגיל מבוגר יותר, בעת זקנה, תהיה להן את האפשרות להתפרנס מתנאים שחסכו להן כל החיים שלהן.
עאידה תומא סלימאן: ובנוסף לנשים האלה, יש עוד נשים שמחכות שיהיו להן משפחתונים כדי לשלוח את הילדים שלהן, כדי שירגישו בטוחות שהן יכולות לצאת ולהשתלב בשוק העבודה, כאשר הן יודעות שהילדים שלהן מטופלים היטב.
עאידה תומא סלימאן: כך שהנושא שאנחנו עומדים מולו הוא לא נושא ספציפי רק למטפלת עצמה, אלא הוא נושא שיש לו השלכות גם על אזרחיות אחרות, על נשים אחרות, על משפחות שלמות וגם על כלכלת מדינת ישראל, תתפלאו לשמוע.
עאידה תומא סלימאן: אני כאילו עכשיו זורקת על הכתפיים שלכן נטל גדול, אבל ככה זה המצב.
עאידה תומא סלימאן: בגלל שאני יודעת שלא היה, והייתה התקדמות בנושא או שניים, אחד מהם הנושא של אל חאג' ואל עומרה, שאנחנו דיברנו עליו, וימי השלג, למרות שזה עדיין לא ברור.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לחשוב שאנחנו בשוודיה ומודאגים מימי השלג.
עאידה תומא סלימאן: כולה יכולים להיות יום או יומיים ועל זה יש ויכוח.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני יודעת שיש עוד נושאים שעומדים על הפרק.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת נעה נוצני, רכזת ענף הגיל הרך בכוח לעובדים, לפתוח – איפה אנחנו עומדים מנקודת מבטכן, וכמו שנציגי משרדי הממשלה מכירים אותי כבר, אני אוהבת קודם לשמוע מבט של הארגונים ושל קבוצות האינטרס של כל נושא, ואחר כך ננסה לקבל תשובות.
אורי מקלב: הדיון הוא במסגרת הצעות לסדר של המליאה, שעברו לוועדה?
עאידה תומא סלימאן: גם, נכון.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני לא הזכרתי את זה.
עאידה תומא סלימאן: תודה שהזכרת לי.
אורי מקלב: אני פשוט - - -
עאידה תומא סלימאן: נכון, נכון, חשוב להזכיר שהנושא, בגלל שהיו גם התקשרויות ודרישות מהארגון עצמו, אני שכחתי להזכיר שהדיון בא גם מאחר שעלתה הצעה לסדר היום בנושא, שהועברה אלינו מהמליאה, על כושר השתכרות נמוך והעדר תנאים סוציאליים למטפלות במשפחתונים של משרד הכלכלה, גם של חבר הכנסת אורי מקלב וגם שלי, אז הייתה.
אורי מקלב: זה היה שלך ואני הצטרפתי במליאה אליך, ובמליאה אני גם נגררתי עכשיו לוועדה יחד איתך.
עאידה תומא סלימאן: מצדי זה בסדר.
אורי מקלב: זה שאת נותנת לי זה בסדר, אבל האמת - - -
עאידה תומא סלימאן: תרצה לפתוח?
אורי מקלב: אני בסדר.
אורי מקלב: תתני לפי מה שנתת ואחרי זה.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אם תרצה.
אורי מקלב: אמרת לה, לא ניקח ממנה.
<נעה נוצני: אני מוותרת על התור שלי, זה בסדר.
<בת שבע אפריים: הוא מלווה אותנו כבר המון שנים.
עאידה תומא סלימאן: אז אחרייך.
<נעה נוצני: אחרי?
<נעה נוצני: אוקיי, בכייף.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי צריכה להתחיל את זה אחרת.
אורי מקלב: לא, לא, זה בסדר גמור.
אורי מקלב: אני רק רציתי לוודא שאני נמצא במסגרת הנכונה, כי יש לזה חשיבות.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, זה במסגרת, כן.
אורי מקלב: יש לזה משמעות אם זו הצעדה לסדר שמגיעה לוועדה.
<נעה נוצני: אז קודם כל תודה רבה לחברת הכנסת תומא סלימאן ולחבר הכנסת מקלב, על תמיכה והמשכיות, כי המאבק שלנו הוא כבר כמה שנים טובות ואתם יחד איתנו לא נכנעים ולא מוותרים, אז תודה רבה.
<נעה נוצני: אני אתן איזו סקירה קטנה.
<נעה נוצני: רוב האנשים מכירים טוב כבר את מבנה ההעסקה, כי אתם באמת כבר כמה שנים איתנו ואחר כך אני אספר איפה הדברים עומדים היום.
<נעה נוצני: אז כמו שאמרת, בישראל פועלים 3,700 משפחתונים בפיקוח משרד הכלכלה עד לפני שבוע וחצי, עכשיו משרד הרווחה – תתחדשו.
<נעה נוצני: המשפחתונים מהווים מסגרת טיפולית-חינוכית-בטיחותית ומפוקחת – חשוב מאד – ל-18,000 ילדים מדי שנה, ילדי רווחה וילדים של אמהות עובדות, ומספקים בעצם מקום עבודה ל-22,000 נשים, לא מספק מקום עבודה, אלא מאפשר ל-22,000 נשים לצאת לשוק העבודה – אם האמהות עצמן וגם המטפלות, שמגיעות מהאוכלוסיות האלה, מאוכלוסיות ששייכות לפריפריה החברתית כלכלית בישראל.
<נעה נוצני: אז זה מאפשר להרבה מאד נשים פתרון מצוין וגם להרבה מאד ילדים, שכמו שאנחנו יודעים, אחוזי הילדים שזוכים למסגרות מפוקחות הוא קטן, רק 23% במדינה.
<נעה נוצני: הבעיה היא בעצם תנאי ההעסקה של המטפלות.
<נעה נוצני: המדינה מחשיבה אותן עצמאיות, למרות שאני חושבת, וכבוד יושבת הראש, את הצגת את זה בצורה הטובה ביותר בדיון הקודם, שהן העצמאיות הכי נטולות עצמאות שאי פעם נתקלת בהן.
<נעה נוצני: כל דבר נקבע להן על ידי המדינה – כמה הן ירוויחו, כמה ילדים הן יקבלו.
<נעה נוצני: מתי הן פותחות את המשפחתון, מתי הן סוגרות את המשפחתון, מתי הן יכולות לצאת למחלה ואבל, כל דבר ודבר נקבע להן.
<נעה נוצני: ומנגד הן בעצם לא מקבלות שום דבר.
<נעה נוצני: אין להן תנאים סוציאליים, השכר שלהן כל כך נמוך, שהן לא יכולות להפריש לפנסיה.
<נעה נוצני: כשהן חולות, כשחלילה נפטר מישהו קרוב מדרגה ראשונה, הן צריכות להביא מחליפה לבית שלהן ולשלם למחליפה.
<נעה נוצני: אז לא רק שהן צריכות להתמודד עם האובדן והכאב, הן גם צריכות עוד להתמודד ולמצוא פתרון, כמו ענישה כלכלית עליהן ועל המשפחה שלהן.
<נעה נוצני: הן עם ימי חופש מוגבלים.
<נעה נוצני: מטפלת שמטפלת 30 שנה או מטפלת שנה, אותו דין, אותם ימי חופשה וככה המצב נמשך בעצם שנים על גבי שנים, כאשר השכר היום הוא מתחת לשכר מינימום, הן עובדות למעלה מ-230 שעות בחודש.
<נעה נוצני: זה מוגדר להן על ידי מגדר הרווחה, כי הן עובדות 9.5 שעות ביום ועוד יש כמובן זמן שהן מכינות את המשפחתון, ניקיונות, בישולים, קניות וכהנה.
<נעה נוצני: אז אנחנו חושבים שאפשר לפתור את זה על ידי זה שהן תהייה שכירות והן צריכות להיות שכירות, כי הן פשוט שכירות היום בלי זכויות, אבל זה ייקח קצת זמן ולכן יש לנו דברים מאד מאד דחופים שאנחנו רוצים לטפל בהם כבר לתחילת שנת הלימודים הקרובה, כשמדובר בעצם על בקשה להעלאת תעריף, שהן תוכלנה להפריש לפנסיה ופיצויים.
<נעה נוצני: דבר שני זה פתרון לימי מחלה ואבל.
<נעה נוצני: או שהמדינה תכניס את זה בתעריף או שאנחנו בהחלט פתוחות לנושא של פיזור הילדים בצורה בטוחה כמובן במשפחתונים, ונושא של החופש, שתהיה התחשבות בוותק בימי החופש.
<נעה נוצני: היום אנחנו חושבים שזה דרישות מאד מאד בסיסיות ומינימאליות לאישה שעובדת קשה.
<נעה נוצני: אנחנו לא צריכות לקבץ נדבות.
<נעה נוצני: הן עובדות קשה והן צריכות לקבל על זה תגמול.
<נעה נוצני: מבחינת מה שעומד היום, כבר במשך למעלה מחצי שנה נגרר הסיפור עם משרד הכלכלה ומשרד האוצר.
<נעה נוצני: סמנכ"לית המשרד, מיכל צוק, לא נענתה לאף אחת מהדרישות שלנו ולא הסכימה להיפגש איתנו.
<נעה נוצני: לצערנו חודש שעבר נאלצנו לשבות, לעשות שביתת אזהרה של יום אחד.
<נעה נוצני: נקווה שלא נצטרך לחזור על זה.
<נעה נוצני: יש כן התקדמות יותר מהירה.
<נעה נוצני: עדיין אין הסכמות על שום דבר, אבל ההתקדמות וההידברות היא עם מנהלת אגף מעונות היום במשפחתונים – גלית יעקובוב.
<נעה נוצני: הייתה לנו פגישה עם משרד האוצר.
<נעה נוצני: אמרו לנו לחזור עם דברים וכרגע הם פשוט לא נפגשים איתנו.
עאידה תומא סלימאן: מתי הייתה הפגישה?
<נעה נוצני: כבר לפני למעלה מחודש, וכבר עוד מעט תחילת שנה וזה כל פעם לא מתקיים.
<נעה נוצני: הדרישות שלנו הן לא כל כך בשמיים מבחינה מספרית.
<נעה נוצני: מדובר על בסביבות ה-8 מיליון שיעלה למדינה, אם יקבלו כמובן את הנושא של פיזור של ילדים במחלה ואבל.
<נעה נוצני: אם לא, הדרישה שלנו תעלה בכמה אחוזים וזה יהיה בסביבות ה-12 מיליון שקלים.
<נעה נוצני: זהו.
<נעה נוצני: אנחנו מאד מאד רוצות - - -
עאידה תומא סלימאן: השינוי בתעריף הנדרש כולל תנאי פנסיה או בלי?
<נעה נוצני: זה כמה שזה יעלה למדינה.
<נעה נוצני: כמובן יש גם את החלק של ההורים, אנחנו נשמח שכל המדינה תיקח, אבל בדרך כלל ההורים גם לוקחים חלק.
<נעה נוצני: כן, זה אומר שהשכר שלהן יהיה מספק.
<נעה נוצני: עדיין השכר שלהן לא יהיה להיט, אני מודה, אבל לפחות הם יוכלו להפריש לפנסיה ופיצויים ויוכלו לצאת לזקנה בכבוד.
<נעה נוצני: אנחנו נתחיל בזה.
<נעה נוצני: לצערנו אנחנו צריכים להתחיל בדבר כל כך בסיסי ואנושי.
<נעה נוצני: אנחנו מאד מאד רוצות לעבוד עם המשרדים.
<נעה נוצני: אנחנו לא מעוניינות בשום שביתות ועניינים, רק שיישבו איתנו, שיקדמו פתרונות כמה שיותר מהר.
<נעה נוצני: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רציתי לשאול אם נציג משרד האוצר הגיע, כי אני יודעת שמורן מזור התקשר בבוקר והתנצל בגלל מצב משפחתי שהוא לא יכול להגיע.
עאידה תומא סלימאן: הגיע מישהו מטעם האוצר?
עאידה תומא סלימאן: כנראה לא.
עאידה תומא סלימאן: ברוכה הבאה חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: אני באמת מודה לך על עצם קיום הדיון, במיוחד על ציר של פתיחת שנת הלימודים וכפי שאמרתי מקודם בקריאת הביניים שלי, אני הצטרפתי אלייך בהצעה דחופה לסדר.
אורי מקלב: זה היה על ציר השביתה של מפעילות המשפחתונים, שהיה דבר כואב מאד וזה חריג.
אורי מקלב: הפגנה אחת הייתה לפני שנה, אולי השביתה הראשונה.
אורי מקלב: אני לא חושב שהיו הרבה שביתות.
אורי מקלב: אולי שנייה.
<קריאה: היו, היו.
אורי מקלב: היו אולי בעבר, אבל אתם לא עושים את זה חדשות לבקרים מתוך אחריות להורים.
<קריאה: פעם בשנה.
אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לכם שהחשיבות של עצם המשפחתונים, ראינו את זה לקראת השביתה, אז פתאום ההורים התעוררו, איך אתם נותנים לשבות, תראו מה שקורה כששובתים.
אורי מקלב: אז ככה יש להם קצת בעיה, למפעילות המשפחתונים.
אורי מקלב: "מתעמרים" בהן גם מצד המשרדים וגם מצד שני ההורים.
אורי מקלב: אני לא חושב שהם מתנהגים, גם ההורים, אם כולם או בחלקם בכל אופן, תוך ניצול כל הזכויות שמגיעות.
אורי מקלב: וגם אם האמא בבית ויש ילד, אבל בכל אופן אם יש משפחתון, אז למה לא? נביא את הילד למשפחתון, זה דבר שיכול להועיל ויכול להקל.
אורי מקלב: כפי שאת אמרת, גברתי היושבת בראש, שהמשפחתונים והמעונות זה העוגן המרכזי לנשים, אמהות, לצאת לעבודה.
אורי מקלב: זה הדבר המרכזי וכשזה לא מתפקד טוב, אז אנחנו יודעים שגם ההורים, האמא לא יכולה ללכת לעבודה בראש שקט וכמובן אנחנו צריכים לדעת את זה ואני אומר את זה לנו, שזו לא רק השאלה של מפעילות המשפחתונים, מנהלות המשפחתונים, שהן נפגעות והן מקופחות ויש להן איזה שהוא מימד של ניצול, אלא גם ההורים צריכים לדעת.
אורי מקלב: אנחנו כהורים או אנחנו כסבים וסבתות, בהחלט יודעים שכשמפעילות לא מרוצות, אין להן את התנאים הטובים – זה גם פוגע.
אורי מקלב: אי אפשר לדרוש ממישהו לתת את המיטב, את המקסימום שהוא יכול לתת, כשהוא צריך להתמודד עם קשיים לא פחותים.
אורי מקלב: אני אומר את זה מכיוון שזה נראה שלא נורא, אז אפשר לרדות בהן ואפשר שהן תעבודנה בתנאים אחרים.
אורי מקלב: אנחנו לא מגנים על כל מי שבמשק, אולי עובר ניצול או שלא מקבל את התנאים הנכונים.
אורי מקלב: יצירת הכלאים, גברתי היושבת בראש, של עצמאות יחד עם מישהו שהוא מפעיל אתכם, זו יצירה שלא קיימת.
אורי מקלב: מצד אחד הוא עצמאי, כל הדרישות הן של עצמאים ומצד שני מישהו מרגיש שהוא המפעיל שלו, העובד שלו, שזה המשרדים הממשלתיים.
אורי מקלב: לצורך העניין אני רק אגיד מה שאמרתי בכנסת – איך היינו מסתכלים, איך היינו מגיבים כשהיינו שומעים על מפעל פרטי שמעסיק עובדות ללא תנאים, שום תנאי פנסיה ושום תנאים של זכויות.
אורי מקלב: הוא היה משלם מתחת לשכר המינימום, מדוע?
אורי מקלב: רשמי זה שכר מינימום, אבל כשאנחנו יודעים שאותן מנהלות המשפחתונים צריכות להכין את המקום לפני ההפעלה, הן צריכות לסדר את המקום אחרי ההפעלה, כל זה לוקח זמן.
אורי מקלב: זה לא שמגיעים איזה שבעה גמדים ו - - -
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא משלם להן על שכירות החדר.
אורי מקלב: גם שכירות החדר.
<קריאה: וציוד.
אורי מקלב: את השכר קובע המעביד, שהוא לא נמצא, אבל הוא קובע את השכר.
אורי מקלב: הוא דורש.
אורי מקלב: הוא לא נותן שום תנאים.
אורי מקלב: הוא גם קובע מה החופשות, הוא גם קובע, יש לו פיקוח מאד צמוד, אפילו נוקשה במידה מסוימת – אבל בסדר – לטובת הילדים כמובן, אבל פיקוח נוקשה.
אורי מקלב: את כל הזכויות הוא דורש והוא מתעלם מכל הדברים שצריכים לטפל בהם .
אורי מקלב: הדוגמא היא, כשעובדת או מנהלת משפחתון, חס וחלילה קורה לה אסון בבית, היא יושבת שבעה, היא צריכה בתוך כל הצער הזה, בתוך כל מה שקורה לפני זה ואחרי זה, היא צריכה לדאוג למישהו שימלא את מקומה וצריך להיות באותה מיומנות.
אורי מקלב: הרי לא יכולים להביא סתם מישהו, אלא צריך להביא מישהו שהוא באמת – וגם בצדק – שכל האחריות עליו.
אורי מקלב: הרי יש אנשים שהיום לא עובדים במגזר העצמאי, אפילו יועצים משפטיים.
אורי מקלב: אני שואל אותם למה אתם באמת ב - - - מעולות, הוא אומר להיות עצמאי יש לזה את החסרונות ואת הדרישות שלו, אבל זה לא לכל אחד.
אורי מקלב: יש כאלה שמעדיפים לעבוד פחות, אבל הם יודעים שהם רוצים נטו ולא להתעסק עם כל מה שמסביב.
אורי מקלב: מי שעצמאי, ומי שיודע מה זה עצמאי – עצמאי זו דרישה.
אורי מקלב: יש לזה מטלות על עצמאי.
אורי מקלב: זה לא דבר שהוא ככה, רק התואר שהוא עצמאי.
אורי מקלב: זה מחויבויות שהן נוספות על כל העבודה.
אורי מקלב: דורשים מהן את זה בדרישה המקסימאלית, ומצד שני, כשזה מגיע באופן המעשי לשכר, לתנאים ולדרישות, אין להן לא אוזן קשבת, אף אחד לא מתחשב בדרישות ובתנאים וברגולציה שאנחנו מפעילים מעל.
אורי מקלב: עכשיו יש איזה שהוא שינוי בנושא הזה, כשכל הנושא של המעונות והמשפחתונים עבר למשרד העבודה והרווחה, אבל זה עבר בילד אין, זאת אומרת זה עבר כמקשה אחת למשרדים.
אורי מקלב: אני לא אומר שאין לזה איזו משמעות.
אורי מקלב: בכל אופן המנכ"ל זה מנכ"ל אחר במידה מסוימת, אמנם המנהלים, אבל כאן אני חושב שמה שאנחנו כן צריכים לעשות, בכל אופן משנה מקום משנה מזל.
אורי מקלב: יכול להיות שאנחנו נמצאים היום במקום אחר, במשרד שיכול להיות שכן יהיה קשוב, כן יפתח את אוזנו ויראה, הוא כן אמון על תנאי העובדים, הוא יודע מה זה נקרא תנאי עובדים, הוא יודע מה זה דרישות מעובדים, מה אנחנו דורשים מאנשים.
אורי מקלב: זה גם משרד שלכאורה הוא עכשיו, חדש, יש לו איזה תובנות.
אורי מקלב: הפנייה שלנו צריכה להיות, המסקנות שאנחנו באמת נפנה לשר ולמנכ"לים, שיראו ושלא יהיו אטומי ושיהיו קשובים.
אורי מקלב: לעשות שינוי רפורמה, עושים היום רפורמות, זה עדין של רפורמות, רפורמה חברתית אמיתית זה בנושא הזה של מפעילות המשפחתונים.
אורי מקלב: ההשלכה היא השלכה אמיתית גם על המפעילות, שהן בסך הכל 18,000, כמה מפעילות יש?
<נעה נוצני: 3,700.
אורי מקלב: 3,700 משפחתונים, אבל 22,000 נשים עובדות ו-18,000 ילדים נמצאים בהם.
אורי מקלב: אני בטוח גם שאם יהיו תנאים טובים יותר, יתאספו לנו עוד משפחתונים.
אורי מקלב: אחד הדברים שאנחנו צריכים להתמודד בתקופה האחרונה, זה החוסר במשפחתונים.
אורי מקלב: אם אנחנו נתקלים היום בנשים עובדות, הן יגידו לך שהבעיה שלהן לצאת לעבודה זה מחסור במשפחתונים.
אורי מקלב: מה פתאום שאחת תהיה מוכנה לצאת לעבודה כשאין לה תנאי פנסיה?
אורי מקלב: היא יכולה לעבוד 30 שנה, אין לה בזה שום משמעות לעניין הזה, אין לה נושא של ותק, אין התחשבות בעבודה שלה.
אורי מקלב: לכן חובתנו היא לקחת את הנושא הזה של הפעלת המשפחתונים, לשדרג אותו, לעשות בו רפורמה כלכלית שתעמיד את התנאים של המפעילות במרכז, וממילא גם כל ההסדר הזה יהיה הסדר אחר לגמרי.
עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה איתך, במיוחד לאור המצב גם כן של חלוקת התקציב בין המעונות למשפחתונים, ובתקופה האחרונה אין אף פעם תקציב נוסף לפתוח עוד ועוד מכסות של משפחתונים; למרות הדרישה ובמיוחד אני יודעת מהאוכלוסייה הערבית שיש כמה מקומות שכבר פנו אלי וביקשו שיפתחו עוד משפחתונים ואין מענה, כי גם כן הנושא של מעונות היום עדיין תקוע שם.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לפתחיה מסארווה, מטפלת, בבקשה גברתי.
<פתחיה מסארווה: שלום רב לכולם.
<פתחיה מסארווה: תודה רבה לכם שנתתם לנו לבוא ולדבר ולספר לכם על המצב שלנו, החריג.
<פתחיה מסארווה: אני מטפלת 14 שנים, עובדת מטפלת במשפחתון.
<פתחיה מסארווה: אני עובדת ללא תנאים סוציאליים בכלל.
<פתחיה מסארווה: אין לי ימי מחלה.
<פתחיה מסארווה: אין לי ימי אבל, אין לי פנסיה, אין לי כלום.
<פתחיה מסארווה: אני עברתי הרבה דברים.
<פתחיה מסארווה: הזיזו את המוח שלי, אני לא יכולה להתאבל כמו שבא לי.
<פתחיה מסארווה: אני מספרת לכם על עצמי.
<פתחיה מסארווה: זה הרגשות שלי.
<פתחיה מסארווה: מתי שאבא שלי נפטר, זיכרונו לברכה, קיבלתי טלפון שאבא שלי נפטר ולא הייתי זכאית לשבת שבעה ולהתאבל כמו שבא לי.
<פתחיה מסארווה: הייתי צריכה לעצור את הרגשות שלי ולדאוג למחליפה שתבוא ותחליף אותי במשפחתון ושתפעיל את המשפחתון כמו שאני נמצאת ואחר כך מותר לי לשבת ולהתאבל על אבא שלי כמו שבא לי.
<פתחיה מסארווה: אותו דבר בימי מחלה.
<פתחיה מסארווה: כשאני חולה, גוססת במיטה, אין לי כוח להפעיל את המשפחתון, אז אני צריכה לדאוג למחליפה שתבוא ותחליף אותי ואני משלמת לה מהכסף שאני מקבלת למשכורת.
<פתחיה מסארווה: הכסף שאני מקבלת היא מתחת לשכר המינימום, אז אני משלמת לה על כל הזמן שהיא מחליפה אותי.
<עליזה ידעי: למחליפה את משלמת יותר כסף.
<פתחיה מסארווה: יותר כסף ממה שאני מקבלת.
<פתחיה מסארווה: זו הבעיה שלנו.
עאידה תומא סלימאן: מי קובע כמה משלמים למחליפה.
<פתחיה מסארווה: אף אחד.
<פתחיה מסארווה: זו הדרישה.
<נעה נוצני: לפי ההסכם.
אורי מקלב: אף אחד.
אורי מקלב: כמה שהיא תבקש.
אורי מקלב: אין לה ברירה.
עאידה תומא סלימאן: זאת אומרת שאין תעריף מסוים.
<עליזה ידעי: היא תעריף מסוים.
<עליזה ידעי: היא אומרת לה 35 שקלים לשעה, אין לה ברירה.
<עליזה ידעי: היא צריכה לשבת שבעה אז היא משלמת.
<פתחיה מסארווה: וגם בקשר לפנסיה.
<פתחיה מסארווה: אם אני עובדת 20, 30 שנה, אני יוצאת ביד ריקה, ללא כלום.
<פתחיה מסארווה: אין לי מאיפה להתפרנס, אין לי לקנות מה שדחוף לי ואני צריכה לחיות מ-2,000 שקלים שאני מקבלת רק מהביטוח הלאומי.
<קריאה: קצבת זקנה.
<פתחיה מסארווה: קצבת הזקנה שלי.
<פתחיה מסארווה: אז אני צריכה שתדאגו לנו, באמת תדאגו, שיהיו לנו חיים וזקנה בכבוד אחרי 30 שנות עבודה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.
קסניה סבטלובה: תודה לך גברתי יושבת הראש על קיום הדיון החשוב הזה, חברי חבר הכנסת אורי מקלב.
קסניה סבטלובה: אני באמת תוהה כל פעם שאנחנו נמצאים בדיונים מסוג אלה, כיצד סדר העדיפויות שלנו במדינת ישראל הוא שגוי מיסודו.
קסניה סבטלובה: כי הרי כל דבר שהוא הכי יקר לנו בחיים, מה יותר יקר לנו מילדים?
קסניה סבטלובה: אין דבר כזה.