GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני אישית מכירה את התקנון של האוניברסיטה העברית שהוא מכובד ונעשתה שם עבודה משמעותית והוא מאד מאד מקיף, אבל אני כן חייבת להגיד שהוא לא מונגש לסטודנטיות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: הוא לא פשוט.
<אפרת לופו מוסקוביץ: הוא לא קל להבנה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: בסופו של יום, כשמגיעות אלינו סטודנטיות - אני עורכת דין, ישבתי והעמקתי בו והייתי צריכה להעמיק, אבל כשמגיעה אלי סטודנטית היא לא באמת מבינה לאן?
<אפרת לופו מוסקוביץ: מה?
<אפרת לופו מוסקוביץ: איפה?
<אפרת לופו מוסקוביץ: מה השלב הבא?
<אפרת לופו מוסקוביץ: ואם כבר התהליך התחיל, היא גם כן לא בהכרח יודעת איפה הוא עומד, מה הזכויות שלה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני חושבת ששם יש איזה שהוא קושי.
עאידה תומא סלימאן: את מדברת על תקנון המשמעת באוניברסיטה?
<קריאה: תקנון למניעת הטרדה מינית.
<אפרת לופו מוסקוביץ: לא, לא, יש תקנונים שנוגעים ספציפית לנושא של הטרדה מינית.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני מדברת רק הנושא של הטרדה מינית.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני אומרת שנעשתה עבודה מאד משמעותית באוניברסיטאות בשביל להתמודד, בשביל ליצור מנגנונים שמתמודדים עם הטרדה מינית, אבל הם עדיין לא מספיק מונגשים לסטודנטיות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: זאת התחושה לפחות שאנחנו מרגישים.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני גם רוצה להגיד לגבי ההצעה המאד מעניינת שאת העלית עכשיו, של תביעות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: זה נכון שאם האוניברסיטאות יידעו שיש סיכוי שיוגשו נגדן הרבה מאד תביעות, זה יכול להרתיע, אבל רוב הסטודנטיות לא ייגשו למקום הזה של תביעות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: כי סטודנטית מה היא רוצה בסוף היום?
<אפרת לופו מוסקוביץ: שיעזבו אותה בשקט ושהיא תוכל לסיים את התואר שלה בצורה שקטה, במוסד שבו היא התחילה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אנחנו באופן אישי מכירות הרבה מאד סטודנטיות שפנו אלינו, שהייתה לנו את האפשרות לתבוע, הן אמרו לא.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אין.
<אפרת לופו מוסקוביץ: מאיפה אני אשיג את הכוחות עכשיו לתבוע מוסד כמו האקדמיה?
<אפרת לופו מוסקוביץ: כך שזה יכול להיות קצת בעייתי בסופו של יום.
<אפרת לופו מוסקוביץ: עוד כמה נושאים קצרים.
<אפרת לופו מוסקוביץ: הנושא של העונשים, של העברה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אבל זה חייב להיות במשפטים קצרים.
<אפרת לופו מוסקוביץ: בתמצית.
<אפרת לופו מוסקוביץ: בנושא של העונשים, אנחנו מאד מאד מזדהות עם מה שנאמר פה קודם, שחייב להיות יידוע.
<אפרת לופו מוסקוביץ: לא יתכן שמרצה פגע באוניברסיטה אחת, פוטר ועבר לאוניברסיטה אחרת.
<אפרת לופו מוסקוביץ: מעבר לזה, גם היו עונשים של מרצים, שהוכר שהייתה הטרדה, עברו לעבוד בעבודה אחרת או לדוגמא לא יכלו לעסוק בתפקידים ניהוליים, אבל כן יכלו להמשיך להדריך סטודנטיות, כששם קרתה הפגיעה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: לא יתכן שהדבר הזה ימשיך.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני כן אגיד שיש גם עוד איזו שהיא נקודה קטנה, שנוגעת לסטודנטיות בתארים מתקדמים יותר –מאסטרנטיות, דוקטורנטיות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: הן נמצאות במקום שהתלות שלהן באוניברסיטה היא משמעותית לאין שיעור, ואני חושבת שגם הקושי שלהן להגיש תלונה, אנחנו מרגישות, הוא הרבה יותר מורכב.
<אפרת לופו מוסקוביץ: צריך לחשוב על המנגנונים שנותנים להם מענה.
מירב בן ארי: אני רק רוצה ממש בקצרה, כי אין זמן, אבל אני עדיין יושבת פה להקשיב להכל.
מירב בן ארי: אני חושבת עומרי, בגלל שאנחנו גם עובדים הרבה זמן ביחד, זה לא מספיק שהמל"ג מקבל רק את זה.
מירב בן ארי: מהוועדה למעמד האישה תקבל את הנתונים, תעשה דיון ותצאו עם החלטות.
מירב בן ארי: אני חושבת שדווקא יש אחריות של המל"ג כן לבוא וברגע שמקבלים תלונות – בטח אם יש מוסד שפתאום אנחנו רואים שמספר התלונות פה גבוה, לבוא, להיכנס למוסד, לעשות איזו ועדת חקירה או What ever.
מירב בן ארי: אבל אם המל"ג יכול להתערב בנושאים מסוימים, הוא יכול להתערב גם בזה, בטח בנושא שהוא מהותי.
מירב בן ארי: בטח עם מוסד שאנחנו רואים שיחסית הדירוג שלו גבוה.
מירב בן ארי: בעניין הזה זה גם מוסיף לעניין השקיפות, כי הרי בסופו של דבר אם אתה זה שמקבל את הנתונים, אתה יודע שחלילה - סתם דוגמאות - מרצה הטריד ברופין והוא סיים שם את העבודה ואז הוא עבר לבר אילן, המל"ג הם היחידים שיודעים את זה.
מירב בן ארי: לכן זה באחריות שלכם.
<עומרי גולן: לא - - -
מירב בן ארי: אז אני אומרת, אז הם צריכים לדעת, כי בסופו של דבר - - -
<עומרי גולן: אבל לא מעבירים לנו את המידע הזה.
מירב בן ארי: לא, אבל תשמע, יש כאן דיסוננס בין לא רוצים לא מבקשים, לבין האחריות.
מירב בן ארי: יש כאן אחריות מינימאלית של המועצה להשכלה גבוהה, אלף בשקיפות של הנתונים ו-ב' של לבוא ולהיכנס למוסדות שיש בהם הטרדה.
מירב בן ארי: אני כן חושבת שיש שינוי ואני מתחברת לדברים שאמרת ושיותר ויותר בנות, סטודנטיות, בוחרות להתלונן וגם מה שאת אמרת ולא לשמור את זה לעצמן.
מירב בן ארי: אין ספק שמה שאנחנו רואים בתקשורת, את חבלי הייסורים שנשים עוברות, מוציאים להם את כל החשק, בלי קשר גם אם הטרידו אותה בכלא – חלילה, סתם, כי היינו בביקור בשבוע שעבר אז נזכרתי בזה.
מירב בן ארי: היא דיברה על זה שם הרבה.
מירב בן ארי: או גם אם הטרידו אותה בצבא, התהליך המייגע הוא חלק בלתי נפרד מהעניין.
מירב בן ארי: אבל – וזה משהו שאני גם הערתי לך כשדיברת – בסופו של דבר אנחנו נמצאים בתוך האקדמיה.
מירב בן ארי: זה מוסד שהוא מה שנקרא קצת שונה, כי איך אמרת – היא קוראת את התקנון – היא יודעת – אמור לתת לאותה מתלוננת איזו שהיא פלטפורמה שונה ממה שאנחנו רואים לצערי במקומות אחרים.
מירב בן ארי: זו רק הערת אגב.
מירב בן ארי: אתה יודע שאני אומרת את זה מתוך שותפות ומתוך הבנה, כי אני יודעת שיש דברים שאתם כן יכולים לשנות.
עאידה תומא סלימאן: ברוכה הבאה, חברת הכנסת גרמן.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לשמוע מהאחראית באוניברסיטת חיפה, פרופסור רחל לב, נציבת אוניברסיטת חיפה, כי גם הוזכר מקרה ספציפי.
עאידה תומא סלימאן: נא לתת לה להיות ליד המיקרופון.
עאידה תומא סלימאן: אולי גם תתייחסי בהתחלה האם יש נהלי משמעת ברורים ועד כמה הם מונגשים לסטודנטים וכו'.
<רחל לב: אוקיי.
<רחל לב: אני רוצה לתקן כמה דברים ולהגיד שמאד קל לטעות, כמו שד"ר איילה הביאה את הדוגמא, לקרוא ולא לדעת את כל הסיפור.
<רחל לב: אז רק כמה נקודות לגבי המקרה, שמותר לי להגיד אותן.
עאידה תומא סלימאן: אם מותר לי, רק כדי להיות פיירית לד"ר איילה.
עאידה תומא סלימאן: היא ציטטה בדיוק מה שכתוב בדו"ח שלכם.
<רחל לב: נכון, נכון.
עאידה תומא סלימאן: היא לא הביאה שום מידע מוטעה.
עאידה תומא סלימאן: היא גם לא ניסתה אפילו להבין, להיפך.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאנחנו מנסות עכשיו, להבין.
<רחל לב: מסכימה.
<רחל לב: בדיוק, ולכן אני חושבת שאולי צריך לחשוב שוב איך הדו"ח נכתב.
<רחל לב: לא התכוונתי להגיד, אלא רק להסביר.
<רחל לב: שני אנשים בגירים, בתכנית שלא שייכת למעשה לאוניברסיטה אלא האוניברסיטה נותנת לה את הלוגיסטיקה, את החדרים וכו'.
<רחל לב: לא נעשה בתוך האוניברסיטה.
<רחל לב: נשלחו לתכנית של פעם בשבוע, כשכל מה שקרה, קרה ביניהם במקום אחר לחלוטין, לא בתוך האוניברסיטה.
<רחל לב: זה הגיע אלינו דרך מישהו שמטפל במתלוננת ולכן באופן מיידי עשינו את ההפרדה, כשמה שכתוב אונס, ואולי את זה בכלל אסור לי לומר, זה השתנה לחלוטין בהמשך.
<רחל לב: מה שאני רוצה להגיד, שזה בדיוק הנושא של הבנת הנקרא ואולי קשור באמת לדו"חות.
<רחל לב: בגלל שברגע שמגיעה איזו שהיא תלונה ואנחנו ממלאים את הדו"ח, כשאנחנו ממלאים את הדו"ח אנחנו כותבים את הדבר הראשון שבא איתו מי שפנה.
<רחל לב: לא בהכרח זה נשאר בהמשך, אבל אי אפשר להיכנס לכל הפירוט הזה, גם בגלל החיסיון.
עאידה תומא סלימאן: נכון ואנחנו לא נרצה שתחשפי, אבל אני רוצה להעיר דבר אחד.
עאידה תומא סלימאן: אם זה בעצם לא באחריות של האחראית הממונה, אני חושבת שהיה מן הראוי לא להיכנס לזה, כי בעצם ברגע שנכנסים לזה, כשזה לא באחריות שלכן, זה כאילו הנושא טופל וזה בעצם לא טופל על ידי מי שמוסמך כן לטפל.
עאידה תומא סלימאן: זה היה אמור לעבור לאן שהוא.
עאידה תומא סלימאן: ואם במקרה הזה לא היה במסגרת מאד ברורה שיש לה אחראית, היה כדאי להציע למתלוננת או למי מטעמה, שתפנה למשטרה.
<רחל לב: הוצע.
<רחל לב: הוצע לפנות למשטרה.
<רחל לב: הכל הוצע.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל ברגע שמתחילים לטפל, כשזה לא באחריות שלנו, זה גורם להשתקת העניין.
מירב בן ארי: סליחה, היא לא פנתה למשטרה?
<רחל לב: אוקיי, אני מקבלת לגמרי את מה שאת אומרת.
<רחל לב: אני רק רוצה להגיד שזה רק מראה עד כמה אנחנו היינו שקופים בכל דבר שהגיע אלינו, גם במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, יופי.
עאידה תומא סלימאן: פרופסור מיכל אלברשטיין, נציבה למניעת הטרדות מיניות באוניברסיטת בר אילן, בבקשה.
<מיכל אלברשטיין: אני קודם כל גם רציתי להודות על המפגש הזה.
<מיכל אלברשטיין: אני חושבת שהוא חשוב.
<מיכל אלברשטיין: מבחינת הלמידה, אני חושבת שממה שנאסף, אני הייתי מציעה לאסוף הרבה מהפרקטיקות שנעשו ולנסות לראות דרכים שונות שאנחנו, הנציבות, אימצנו.
<מיכל אלברשטיין: כי לדעתי באמת הייחוד של התפקיד הזה, זה שהוא מאד רך, מאד גמיש, מאד מאפשר לתת פתרונות מהירים.
<מיכל אלברשטיין: לכן הפרקטיקות האלה שנאספות והמפגש הזה, מאפשר תהליך של למידה, שאולי מתוכו יצמח איזה שהוא קוד פתוח יותר, שיסביר דרכים.
<מיכל אלברשטיין: הרבה אנשים פה דיברו על זה שלא מחמירים או לא מפטרים מיד.
<מיכל אלברשטיין: חלק מהמקרים הם בדיוק כאלה שדורשים הבהרת גבולות.
<מיכל אלברשטיין: יש מצבים שהם לא מצבים חדים של הטרדה.
<מיכל אלברשטיין: יש מצבים שיש איזו שהיא תחושה של ערעור וזה לא נופל בגדר הטרדה מינית, אבל זה גם דורש הגנה.
<מיכל אלברשטיין: לכן חלק מהדיווחים שיש בדו"ח ואפילו רובם – לפחות מהניסיון שלנו בבר אילן – הם דיווחים שמתמקדים בהיבט של המניעה, בהיבט של ההסברה, בהיבט של הבהרת גבולות.
<מיכל אלברשטיין: כי לפעמים זה משהו שדורש נזיפה, לפעמים זה משהו שדורש הרחקה, אבל לפעמים זה באמת קשור לתרבות וזה קשור להבהרה של איך פונים.
<מיכל אלברשטיין: גם הצד הנילון לא תמיד הבין שהוא פגע וזה הכוח של התפקיד הזה, שאנחנו משנות בתוך המוסד את הגישה של אנשים, וזה קצה הקרחון הזה של התלונות שסופרים.
<מיכל אלברשטיין: הוא לא מעיד על ההשפעה.
<מיכל אלברשטיין: את זה צריך לבחון בדרכים אחרות.
<מיכל אלברשטיין: אז אני אומרת, מצד אחד לאסוף את הפרקטיקות שאנחנו עוסקות, אבל המספרים הם לא גבוהים.
<מיכל אלברשטיין: מה שאמור להשתנות ואני חושבת שמשתנה בשטח, זה באמת היחס להטרדה מינית, שהיום כולם יודעים על זה.
<מיכל אלברשטיין: אז בהקשר הזה צריך לחשוב באמת שחלק מהתגובות של התפקיד הזה קשורות במגוון של הפעולות שחלקן ורובן הן מניעתיות.
<מיכל אלברשטיין: נקודה אחרונה בעניין ועדת המשמעת, אנחנו מצאנו את המסגרת הזאת כפחות נוחה בהקשר של טיפול מהיר בתלונות ובהרבה מצבים, כשידענו כבר והייתה הודעה והיה ברור מה קורה, המלצנו על מה לעשות, כי הרבה פעמים גם הסטודנטית לא רוצה להיחשף, גם אי אפשר לחשוף אותה ואז חייבים לפעול באופן שכן נותן תגובה, אבל לא נותן תגובה שהיא בהכרח תגובה של הרשעה.
<מיכל אלברשטיין: אז פתרונות שהם הרבה יותר נותנים דווקא לנציבה את הסמכויות.
<מיכל אלברשטיין: עם שקיפות ויכולת דיווח אחר כך ושזה כמובן לא הופך לאיזה תהליך ענישה בלי בקרה, אני חושבת שיש להם יתרון, לפחות בשלב המקדמי הזה שבו אנחנו נמצאים, שהמקרים הם לא מאות ואלפים, אלא באמת הם ספורים ואפשר לטפל בהם בדרך שהיא מאד נותנת מענה.
עאידה תומא סלימאן: פרופסור נעמי כרמון, נציבה למניעת הטרדות מיניות בטכניון.
<נעמי כרמון: שלום.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שנשאלתי על ידי התקשורת איך אני מסבירה עלייה חדה בתלונות שהוגשו בטכניון, ואמרתי כנראה מישהו שם עושה עבודה.
עאידה תומא סלימאן: כי אני חושבת שככל שיש עלייה וחשיפה של התלונות, זה אומר שיש יותר מודעות להיאבק בתופעה עצמה, וכל עוד שלפי הסקר של הסטודנטים, רק 17% מהמוטרדות או מהמוטרדים מגישים תלונה, זה אומר שיש לנו עוד הרבה מה לעשות.
<נעמי כרמון: אני בהחלט מצטרפת ותודה על המפגש ועל העבודה שנעשית לאורך השנה בשל קיומם של המפגשים האלה.
<נעמי כרמון: אני רוצה לשפוך אור נוסף על כמה דברים שעלו פה ויסלחו לי, בעיקר הסטודנטים, אני רוצה לשפוך אור חיובי ולהתייחס למה שאתם אומרים.
<נעמי כרמון: אחד, אולי בניגוד למה שהיה עשוי להשתמע, מספר האירועים באוניברסיטאות קטן מאד יחסית למקומות אחרים, לפי הדו"חות שלכם.
<נעמי כרמון: אתם מדווחים בדו"ח של השנה הקודמת , של התאחדות הסטודנטים, דובר על 3% של מתלוננים, שעברו חוויה, לא שמתלוננים.
<נעמי כרמון: שעברו חוויה של הטרדה והשנה 4%.
<נעמי כרמון: זה נמוך מאד יחסית לצה"ל, שמדווח על 12.5% ויחסית לשוק העבודה, שמדווח על 13%.
<נעמי כרמון: זה דיווח עצמי של הסטודנטים.
<נעמי כרמון: אז קודם כל הבעיה היא יחסית למקומות אחרים יותר קטנים, זה חשוב לדעת.
<קריאה: לא בטוח שהיא יותר קטנה.
<קריאה: אולי היא פחות מדווחת.
<נעמי כרמון: לא מדווחת.
<נעמי כרמון: זה מה שסטודנטיות אמרו.
עאידה תומא סלימאן: השאלה אם כולן מבינות מה זה הטרדה מינית ומגדירות את מה שעברו כהטרדה מינית.
<נעמי כרמון: שאלה טובה.
<נעמי כרמון: זאת אחת השאלות שצריך.
<נעמי כרמון: יחסית לארצות הברית, מתוך הדו"ח של האוניברסיטאות בארצות הברית, 28% מהנשים ו-13% מהגברים - - -
<קריאה: ההשוואה הזאת לא רלבנטית.
<נעמי כרמון: סליחה, אז להכניס לפרופורציה.
<נעמי כרמון: נקודה שנייה - - -
<קריאה: זה בגלל תת דיווח, זה לא בגלל שאין תלונות.
<קריאה: זה בגלל תת דיווח.
<נעמי כרמון: לא מדברים על דיווח.
<נעמי כרמון: את לא הבנת אותי.
<קריאה: הן לא אומרות את זה גם.
<נעמי כרמון: לסקר של הסטודנטים?
<נעמי כרמון: יכול להיות.
<נעמי כרמון: טוב, אולי.
<נעמי כרמון: נקודה אחרת.
<נעמי כרמון: לא רק שהאוניברסיטאות ממלאות – ואני מדברת עכשיו, אני מכירה יותר טוב את האוניברסיטאות.
<נעמי כרמון: אני לא מכירה מספיק מכללות, אבל בזכות ההתכנסויות הכלליות שאנחנו מתכנסים באוניברסיטת תל אביב ובמקומות אחרים, בכל זאת יש לנו תמונה.
<נעמי כרמון: אז זה לא רק שיש התקדמות לאורך הזמן, אלא שהאוניברסיטאות ממלאות את המוטל עליהן לפי החוק והולכות הרבה מעבר לזה.
<נעמי כרמון: אני חושבת שהאוניברסיטאות, בצורה שהן מטפלות, הן מודל שמעסיקים במשק יכולים ללמוד ממנו.
<נעמי כרמון: אני רוצה ל - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת, אני לא מתאפקת.
עאידה תומא סלימאן: איך את יכולה להגיד את זה בכל כך ביטחון, כאשר הקשבנו לדיווח שהיה וכאשר אחד הדברים שהמוסדות האקדמאים צריכים לעשות, זה לדווח לוועדה הזו ורק לאחר שאנחנו יזמנו ופנינו ודיברנו, הדיווחים לא הגיעו להיות מלאים ולא כל המוסדות דיווחו.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו נצא מנקודת הנחה שיש לעשות למשפט הזה Delete.
עאידה תומא סלימאן: המוסדות לא עושים את המוטל וגם לא בטוח מעל ומעבר.
עאידה תומא סלימאן: בטוח שלא.
<נעמי כרמון: סליחה, אני אמרתי, אני לא דיברתי על כל המוסדות, דיברתי על האוניברסיטאות.
<נעמי כרמון: באוניברסיטאות יש לנו רק 7 או 8, תלוי מה סופרים, אבל אני מדברת כרגע על האוניברסיטאות בתור מודל.
עאידה תומא סלימאן: יש 9.
<נעמי כרמון: בסדר, אם את כוללת את אריאל גם, יש 9, נכון.
עאידה תומא סלימאן: דווקא אני.
<נעמי כרמון: נכון, את כללת.
עאידה תומא סלימאן: לא אני, אני הלכתי לפי המל"ג של מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אם תשאלי אותי את דעתי, זה משהו אחר.
<נעמי כרמון: אוקיי.
<נעמי כרמון: גם את דעתי.
עאידה תומא סלימאן: אל תפילי את זה עלי.
<קריאה: זה מל"ג יו"ש.
<נעמי כרמון: בדיוק, יש מל"ג יו"ש.
<נעמי כרמון: אבל בסדר, אני מדברת על המצב באוניברסיטאות ואני אומרת שהוא צריך לשמש מודל גם למכללות וגם למוסדות אחרים.
מירב בן ארי: דווקא רוב התלונות היו באוניברסיטאות.
<קריאה: זה בגלל שיש יותר דיווח באוניברסיטאות.
מירב בן ארי: יש יותר סטודנטיות.
<קריאה: יש יותר דיווח כנראה באוניברסיטאות.
מירב בן ארי: כן, אבל באחוזים הם הרבה יותר מהמכללות.
מירב בן ארי: אז - - - יש יותר סטודנטים - - -
<נעמי כרמון: לא, המכללות הן שני שלישים.
<נעמי כרמון: דוגמאות למה מעל ומעבר לכתוב.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אוקיי.
<נעמי כרמון: אחד, התקנון המיוחד שיש לאוניברסיטאות, שאוסר יחסים אינטימיים בהסכמה בין בעלי סמכות.
<נעמי כרמון: זה מעל ומעבר לכתוב בחוק.
<נעמי כרמון: לא ניכנס כרגע לפירוט, אבל זה בדוק.
עאידה תומא סלימאן: למה זה מעל ומעבר למה שכתוב בחוק?
<נעמי כרמון: החוק אומר שאסור - - -
מירב בן ארי: אני לא יודעת מה היא אומרת.
<נעמי כרמון: זה נכון.
<נעמי כרמון: זה מדויק.
<נעמי כרמון: הלאה.
<נעמי כרמון: עושים פעולות הסברה - - -
יעל גרמן: אולי תפרטי, שנבין מה מעל החוק.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רק רוצה להבין דבר אחד.
עאידה תומא סלימאן: אני נתתי זכות דיבור כי רציתי לדעת מה קורה בטכניון.
עאידה תומא סלימאן: אני עד עכשיו לא שמעתי שאת דיברת על הטכניון.
עאידה תומא סלימאן: אז בואי - - -
<נעמי כרמון: אז הנה, אני מגיעה.
עאידה תומא סלימאן: לא, אי אפשר להגיע לזה אחרי רבע שעה.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אני מבקשת.
<נעמי כרמון: אנחנו הכנסנו בטכניון את הנושא שאנחנו קוראים לו תרבות מכבדת.
<נעמי כרמון: התאחדות הסטודנטים, בבקשה – דיברתם מה נעשה בנושא של תרבות.
<נעמי כרמון: הכנסנו את המושג של תרבות מכבדת - וזה גם עונה לבר אילן - כדי לדבר על דברים שנמצאים לא בדיוק במסגרת החוק.
<נעמי כרמון: אי אפשר להגיד באופן ברור שזו עבירה על החוק, אבל חלק גדול מהפניות שמגיעות אל כל האוניברסיטאות – כמו שאמרה פה נציגת בר אילן – הן התייחסות לא מכבדת, הן בדיחות שוביניסטיות וסקסיסטיות למיניהן.
<נעמי כרמון: אנחנו הכנסנו את המושג של תרבות מכבדת.
<נעמי כרמון: אנחנו עושים פעולות בכל הרוחב.
<נעמי כרמון: הייתה לי שיחה מיוחד עם כל הנהלת הטכניון, מהנשיא, כל בעלי התפקידים, לדבר על תרבות מכבדת.
<נעמי כרמון: כל הדיקנים הגיעו.
<נעמי כרמון: חובה כדי להעביר את המושגים של תרבות מכבדת.
<נעמי כרמון: אנחנו מאד מנסים ללכת מעבר ויש לי דוגמאות נוספות שאני עכשיו לא אכנס אליהן.
<נעמי כרמון: ללכת בהחלט מעבר למה שהחוק מבקש מאיתנו, כדי להיות מודל ודוגמא.
<נעמי כרמון: אני חושבת שחשוב לציין גם את ההתקדמות שדובר בה, אבל גם את הנושא של תרבות ושינוי תרבות, שיש הרבה מאמץ בכיוון הזה והוא נושא פרי.
<נעמי כרמון: אחד הפירות הוא שבאמת השנה יש 40% יותר תלונות מאשר בשנה שעברה ובשנה שעברה היה יותר מאשר בשנה הקודמת.
עאידה תומא סלימאן: אם אני אשמע קצת – איך אומרים את זה – דוחקת בדוברים ובדוברות - - -
מירב בן ארי: קצרה, קצרה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, קצרה, זה בגלל שאנחנו באמת עם שעון מתקתק, כלומר בעוד רבע שעה ארצה לסיים את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לא לתת הרצאות.
עאידה תומא סלימאן: תכנסו ישר לעניין, תסבירו אם יש דברים שאתם רוצים וחושבים שכדאי שננקוט בהם או איזו שהיא פרקטיקה שאפשר ללמוד ממנה.
עאידה תומא סלימאן: אני פונה לשרית שטיינר, ממשרד העבודה והרווחה, שהוא בעצם המשרד שאחראי על הרבה מוסדות הכשרה.
מירב בן ארי: המוסדות שהם לא של המל"ג.
<שרית שטיינר: המוסדות של ההנדסאים והטכנאים, - - - מבוגרים.
<קריאה: רק תאמרי כמה כאלה יש.
<שרית שטיינר: יש היום 50 מוסדות ודווח פה בשקף הקודם שפחות ממחציתם העבירו את הדו"חות.
<שרית שטיינר: אנחנו העברנו דרישה למוסדות למנות ממונות או ממונים בכל מוסד, ולמלא את הדו"ח הזה אחת לשנה.
<שרית שטיינר: נכון לכרגע אצלנו יש 100% מהדו"חות ובאתר האינטרנט שדרך המשרד שלנו יש קישור לכל אחד מהמוסדות, מופיע כמו שכתוב ראש המכללה, כתוב גם מי ממונה הטרדות מיניות ב-100% מהמוסדות - - -
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל - - -
<שרית שטיינר: רגע.
<שרית שטיינר: עכשיו, הדו"חות - - -
עאידה תומא סלימאן: לא "רגע", שנייה.
עאידה תומא סלימאן: זה טוב שגם אתם הנחיתם אותם על האחריות שלהם לפי החוק, אבל חלק מהאחריות שלהם לפי החוק זה לדווח לוועדה לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: החוק מציין רק גוף אחד שמחויבים לדווח לו, אז אני מבקשת-.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, שניים.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת שתודיעו גם להם שהם צריכים לדווח.
<שרית שטיינר: קודם כל, מה שהודענו להם – באותו מסמך כתוב לדווח לשלושה גופים – זה לכנסת, לוועדה למעמד האישה ואלינו.
<שרית שטיינר: אנחנו יכולנו לבדוק מה הגיע אלינו - - -
עאידה תומא סלימאן: הכנסת זה הוועדה.
<שרית שטיינר: מה הגיע אלינו.
<שרית שטיינר: הדבר היחידי שאני יכולה לשפר לשנה הבאה, שמי שאצלי ממונה על הדבר הזה ולדרוש מהמכללות לראות 100% מהדו"חות, להיות בקשר עם הגורם הרלבנטי בכנסת.
<שרית שטיינר: לוודא שגם 100% מהם העבירו אליכם, כי אני הרי לא יודעת אם שלחו רק אלי או גם לכנסת.
<שרית שטיינר: אז אני צריכה פשוט שיהיה פה את הקשר הפנימי בין מי שממונה בפועל לעשות את זה אצלי ואצלכם, לוודא ש-100% הגיע גם לפה וגם לפה.
<קריאה: תשלחי את כולם.
<קריאה: זה יגיע בטוח.
<קריאה: את כל מה שקיבלת תשלחי, אז זה בטוח יגיע.
<שרית שטיינר: החובה היא של המוסדות והם צריכים לעשות את זה.
<שרית שטיינר: אני לא צריכה להתחיל לעבוד במקומם.
<שרית שטיינר: כאילו.
<קריאה: לא נורא, אם קובץ אחד של 50 דיווחים - תעבירי לכנסת.
<שרית שטיינר: זה לא קובץ אחד.
<שרית שטיינר: זה 50 דו"חות.
עאידה תומא סלימאן: זה שיח מאד מעניין, אבל אם אפשר לקטוע אותו.
מירב בן ארי: אנחנו מרותקות.
עאידה תומא סלימאן: אמי ליברמן, סטודיו למשחק, ניסן נתיב.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לך במיוחד זכות דיבור, כי היה דיווח – לא שאת אחראית על זה – דיווח מאד נמוך של בתי ספר לאומנויות.
יעל גרמן: מצד אחד, ומצד שני הרבה סיפורים.
<אמי ליברמן: וזה נובע מהסיבה הפשוטה שמשרד התרבות לא העביר לנו שום בקשה כזאת.
<אמי ליברמן: עד רגע זה - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו העברנו מהוועדה.
<אמי ליברמן: כן, רק אני קיבלתי, ויכול להיות שבתי ספר לאומנויות אחרות לא קיבלו.
<אמי ליברמן: אני חושבת שמשרד התרבות, יש לנו רפרנטים שאחראים עלינו, שמתקצבים אותנו, אני חושבת שמתפקידם להבהיר לנו שזאת חובתנו.
<אמי ליברמן: יש לי בתי ספר נוספים שלא ידעו על הקיום הזה ולא קיבלו את זה.
עאידה תומא סלימאן: יש חוק מאד ברור, שמחייב בדיווח ולא מחייב את המשרדים להגיד לכם, אלא אומר לכם באופן מפורש שאתם צריכים לדווח לגורמים שהוזכרו ואחד מהם זה הוועדה, השני זה הרשות והשלישי זה המל"ג.
<אמי ליברמן: עכשיו לגבי הממונות.
<אמי ליברמן: אני אצלי ממונה ואני חושבת שמה שעזר לי מאד בתלונות שהיו, זה לאפשר לממונה תמיכה של ייעוץ משפטי של המוסד, אבל ממש, כי יש הרבה מקומות שהדבר הזה לא ברור, לאפשר את המשאב הזה, מכיוון שיש הרבה דברים.
<אמי ליברמן: אני עברתי את ההכשרה הזאת.
<אמי ליברמן: אני גם חושבת שבמסגרת ההכשרה שעוברים חשוב מאד שיהיה כן קשר בתוך המערכת ואני יודעת שאוניברסיטה זה הרבה יותר גדול מבתי ספר לאומנויות שהם קטנים, אבל שתהיה גישה ישירה בתוך המערכת, שהממונה נכנסת פעם בשנה להציג את עצמה.
<אמי ליברמן: אני חושבת שזה חשוב.
<אמי ליברמן: אני חושבת שזה חשוב שהיא תסביר שזאת פלטפורמה אחרת, שהיא שונה מהמשטרה.
<אמי ליברמן: שברגע שבאים אליה היא מטפלת בזה בצורה אחרת.
<אמי ליברמן: שאת כל החוויה שאני עברתי, בקורס שאני עברתי כיצד אני מקבלת תלונה, איך אני שומעת תלונה, איך אני לא שופטת את התלונה הזאת.
<אמי ליברמן: הדברים האלה חייבים להעביר אותם הלאה.
מירב בן ארי: אבל לא הבנתי.
מירב בן ארי: זה התפקיד שלך, לא?
<אמי ליברמן: זה התפקיד שלי, אבל אני חושבת שבתוך האוניברסיטה-.
<אמי ליברמן: אני עושה את זה, כי אנחנו בית ספר קטן.
מירב בן ארי: כן, אז זה מה שחשוב.
<אמי ליברמן: אני חושבת שבתוך האוניברסיטאות חשוב, להבדיל ממה שאת אמרת, נורא חשוב שיהיו - - -
מירב בן ארי: לא, אני רוצה שלא תתבלבלו, גם שמעתי את עומרי.
מירב בן ארי: זה לא שאני אומרת חלילה לא לעשות את זה.
מירב בן ארי: ממש לא אמרתי את זה.
מירב בן ארי: רק אמרתי שגם אם זה לא נעשה בקמפוס, יש לי את האפשרות לקבל מידע ממקורות אחרים, אבל שלא תתבלבלו.
מירב בן ארי: ברור שזה מבורך שהנציבה תיכנס ואם את עושה את זה, אז לא הבנתי מה הבעיה.
<אמי ליברמן: לא, אז - - -
עאידה תומא סלימאן: היא לא אומרת שזו בעיה.
עאידה תומא סלימאן: היא אומרת מה הדברים שעוזרים במילוי התפקיד.
מירב בן ארי: מצוין, נהדר.
<אמי ליברמן: ולכן אני חושבת שבאוניברסיטה, אם מכניסים את זה כשיעור - - -
מירב בן ארי: אז כולן מכירות אותך?
מירב בן ארי: כל הסטודנטיות?
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, היא מדברת על בית ספר שמספר הסטודנטים בו הוא קטן.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על אוניברסיטאות בממדים גדולים - - -
מירב בן ארי: כמה סטודנטים?
<אמי ליברמן: כלום, לנו יש 2 סטודנטים.
מירב בן ארי: 2 סטודנטים?
<רחל ארהרד: אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, פרופסור רחל, זה לא יכול להתנהל בצורה כזו, אני מאד מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: היא שיתפה.
עאידה תומא סלימאן: יש אוניברסיטאות - - -
מירב בן ארי: היא הפכה ל - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אבל עוד לפני שהיא נשאלה אני אמרתי – זה יכול לעבוד בבתי ספר קטנים, זה לא יכול לעבוד באוניברסיטה.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו, קצת.
מירב בן ארי: לא הבנתי מה הבעיה.
<אמי ליברמן: אני לא אומרת שזאת בעיה.
<אמי ליברמן: אני רק חושבת שנותנים להיות ממונה כשיש לה עוד מיליון דברים אחרים שהיא עושה מעבר לזה שהיא ממונה.
<אמי ליברמן: היא גם ממונה.
<אמי ליברמן: אני חושבת שצריך לתת לזה הרבה יותר מקום בתוך המוסד ואם יתנו לזה מקום, גם יהיה ל ה את הפנאי לא רק ל-100 תלמידים, אלא גם באוניברסיטה, לפנות את הזמן ולגשת לאנשים.
<אמי ליברמן: זה הכל.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין פפי יקירביץ, יועצת משפטית באוניברסיטה העברית.
<פפי יקירביץ: תודה.
<פפי יקירביץ: אני רוצה לומר ככה, קודם כל אני יכולה לדבר בהחלט על מה שקורה באוניברסיטה העברית, אני יודעת שגם באוניברסיטאות אחרות המצב מאד דומה.
<פפי יקירביץ: ראשית כל, אנחנו פועלים לפי אותן הנחיות שעומרי מהמל"ג אמר.
<פפי יקירביץ: יש הנחיות, יש חוק, יש תקנות, אנחנו פועלים לפי זה.
<פפי יקירביץ: יש לנו תקנונים מסודרים ואני ממש לא מקבלת את האמירה שנאמרה פה, שסטודנטית לא יודעת למצוא את עצמה בתקנון.
<פפי יקירביץ: יש באתר האינטרנט שלנו פרוספקט שאני כתבתי בעצמי, עם מעורבות של יועצים משפטיים, שמסביר לסטודנטית שהוטרדה את כל התהליך באופן הפשוט ביותר ומה עליה לעשות.
<פפי יקירביץ: זה נקרא מדריך לסטודנטית שהוטרדה מינית והיא יכולה להיכנס לאינטרנט ולראות אם התקנון לא מספיק ברור ואנחנו חושבים שהתקנונים ברורים.
<פפי יקירביץ: יש לנו לומדה שאנחנו עכשיו חידשנו אותה והשקנו לומדה חדשה, שהיא תהיה חובה גם לסטודנטים, גם לסגל האקדמי וגם לסגל המנהלי.
<פפי יקירביץ: כולם יצטרכו לעבור את אותה לומדה.
<פפי יקירביץ: זו לומדה של חצי שעה, שמסבירה בדיוק מה זה הטרדה מינית.
<פפי יקירביץ: אגב, החוק מסביר מה זה הטרדה מינית.
<פפי יקירביץ: אין פה איזו שהיא-.
<פפי יקירביץ: נאמר קודם שיש שוני בהגדרות.
<פפי יקירביץ: החוק מסביר באופן מאד מאד ברור מה זה הטרדה מינית.
<פפי יקירביץ: יש מצבים שלפעמים צריך אולי גם את ההסברה דרך לומדה ואנחנו שילבנו סרטונים ויש שם דוגמאות של הטרדה מינית באותם הסרטונים.
<פפי יקירביץ: יש לנו באוניברסיטה גם ועדה להגברת המודעות להטרדה מינית, שזאת ועדה שיושבים בה כל מי שמתעניין בתחום, שזה חברי סגל, דיקנים, סטודנטים, נשים שהוטרדו בעבר.
<פפי יקירביץ: כל הציבור הזה מתכנס אחת לכמה חודשים ואנחנו מעלים רעיונות איך אפשר להגביר את המודעות.
<פפי יקירביץ: אני יודעת שיש מאמצים כאלה והסברה לא רק אצלנו, בכל האוניברסיטאות.
<פפי יקירביץ: השנה וגם בשנה שעברה הנציבות עצמן נכנסו לשיעורי חובה בשנה א' של כל סטודנט, כל חוג ונתנו כמה מילים על זה.
<פפי יקירביץ: אז יש אצלנו כל הזמן פעילות.
<קריאה: בכל הקמפוסים.
<פפי יקירביץ: אני רוצה להדגיש את מה שאמרה הנציבה של הטכניון, שלפי הסקר של התאחדות הסטודנטים, 95% של הסטודנטים דיווחו שלא הוטרדו מינית.
<פפי יקירביץ: לגבי שאלת כבודת יושבת ראש הוועדה, אולי הם לא הבינו מה זה הטרדה מינית, אם תסתכלו על הסקר שהונח לנו לראשונה פה, כתוב.
<פפי יקירביץ: יש פירוט של כל ההתנהגויות – האם קיבלת מהערה בעלת גוון מיני, האם מישהו נגע, חיבק, ניסה ליצור איתך קשר אינטימי.
<פפי יקירביץ: יש פה פירוט מאד מאד רחב ואני מסתמכת פה על הסקר של התאחדות הסטודנטים, לא שלנו.
<פפי יקירביץ: כאשר 95% של הסטודנטים מעולם לא חוו הטרדה מינית, אני חושבת שאנחנו צריכים לשאוף למצב שלא תהיה בכלל הטרדה מינית, אבל בכל זאת, אני ממש מצטרפת לדברים שנאמרו פה, שבהשוואה למגזרים אחרים, בהחלט המצב אצלנו הוא טוב.