GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליהד אדם: על חלק מהנשים יש הגבלה ביציאה מהבית או מהיישוב ללא ליווי של אחד מהגברים במשפחה.
<ליהד אדם: בעצם זה מקשה עליהן לקבל שירותים עבורן או עבור הילדים שלהן.
<ליהד אדם: יש מחסור במודעות לזכויות באוכלוסייה אצל גברים ונשים, ועל כן קיים מיעוט פניות לקבלת שירותים שונים ומיצוי זכויות.
<ליהד אדם: מבחינת שירותי רווחה, מתוך הראיונות שביצענו עם העובדים הסוציאליים עולה שיש מחסור במסגרות שיקומיות ביישובים הבדואים, אי התאמה של המסגרות לסוג הנכות.
<ליהד אדם: לדוגמה, אם מדובר בילדים שיש להם אוטיזם הם משולבים בבתי ספר לפיגור שכלי, וזה לא מתאים להם.
<איסמעיל אבו עג'אג': דווקא היום יש מסגרות.
<איסמעיל אבו עג'אג': פתחנו בית ספר בְּישוב חורה, שהוא ייחודי ומאכלס עשר כיתות לאוטיזם וגם אשכול לגנים לילדים אוטיסטים ברהט, יש לנו גם גנים עצמאיים לאוטיזם בכל היישובים.
עאידה תומא סלימאן: סליחה אנחנו קוטעים את זה, אבל מעניין אותי איך הילדים מגיעים, יש הסעות מסודרות שמגיעות לכל מקום?
<איסמעיל אבו עג'אג': כן, יש הסעות לכל מקום והרשות דואגת לזה.
עאידה תומא סלימאן: כולל כפרים לא מוכרים?
<קריאה: כן, מכל הכפרים.
<איסמעיל אבו עג'אג': כולל גם ליווי ברכב.
<רחלי אברמזון: כל ילד שמקבל את הזכאות לשירותי חינוך מיוחד, מקבל גם את הזכאות הזאת הנלווית להסעה ולהגעה בצורה בטוחה, לא חשוב מהיכן.
נורית קורן: לפחות צריך לשבח את משרד החינוך, אני הייתי בכפרים הבדואים, גם הלא מוכרים, וראינו את זה שבאמת משרד החינוך דואג, ויש ממש חינוך מאוד מאוד מתקדם והסעה.
<איסמעיל אבו עג'אג': ביישובים הבלתי מוכרים?
נורית קורן: ביישובים המוכרים.
<איסמעיל אבו עג'אג': המוכרים.
נורית קורן: המוכרים.
נורית קורן: וגם הייתי - -
עאידה תומא סלימאן: המוכרים, לא הלא-מוכרים.
נורית קורן: כן, כן, כן, המוכרים.
נורית קורן: אבל מסיעים אותם ובאמת דואגים להביא את הילדים.
נורית קורן: נכון, יש הרבה בעיות, לא כולם - -
<איסמעיל אבו עג'אג': ביישובים הבלתי מוכרים אין בכלל שירותי רווחה.
נורית קורן: אני לא דיברתי על זה, אני דיברתי על משרד החינוך.
<איסמעיל אבו עג'אג': שירותי רווחה - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אני אבקש משהו עכשיו, כמו שביקשתי מהגברת, תרשמו, קצת נסחפתי עם התגובה, תרשמו הערות בפניכם, אני רוצה שנמשיך להציג את המחקר וננסה לזרז את זה קצת.
<ליהד אדם: בעיה נוספת שעלתה היא, שיעור הרשומים במחלקות הוא נמוך ולא משקף את השיעור שקיים באוכלוסייה.
<ליהד אדם: הסיבות שהן העלו לכך, וגם מתוך הראיונות עם אנשים שעלו, זה היעדר מודעות, אכזבה משירותי הרווחה, אמון נמוך בין משרד הרווחה לציבור הערבי-בדואי, ליקויים בהנגשה, ליקויים באבחון של מוגבלות בתקופת הילדות, ודעות קדומות בחברה, שמונעות מאנשים להשתייך לשירותים.
<ליהד אדם: נשים מהוות את מרבית הפונים הבוגרים למחלקות לשירותים חברתיים, זה תואם דווקא לנתון של האחוז הגבוה שלהן באוכלוסייה.
<ליהד אדם: מבחינת המוסד לביטוח לאומי, יש את הנתון שמופיע שם ושהתייחסנו אליו, אני חושבת שאחת הסיבות לכך שזה לא נבדק לעומק והיינו שמחים באמת לקבל פה תשובות מנציגי ביטוח לאומי, היא העובדה שקיימת קטגוריה של אנשים שאינם עובדים וגם אינם מקבלים קצבאות נכות.
<ליהד אדם: זאת אומרת, הקצבאות מחולקות על בסיס אי כושר השתכרות, אז ברגע שנשים לא עומדות בקריטריונים האלה, זה יכול להיות גם בגלל שיש להן חסמים בהשתלבות בתעסוקה, לא רק מסיבות שנובעות - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא הבנתי את זה.
עאידה תומא סלימאן: מקבלים את הקצבה מחוסר יכולת להשתכרות?
עאידה תומא סלימאן: אז אם אישה לא עובדת היא לא מקבלת?
עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי אותך.
<ליהד אדם: שיעורי האבטלה של נשים באוכלוסייה הבדואית הם מאוד גבוהים, אין לי כאן כרגע את המספר, אבל ההערכה היא שיש נשים שנופלות בין הכיסאות.
<ליהד אדם: זאת אומרת, שהן לא עומדות בקריטריון של אי כושר השתכרות, לא משולבות בתעסוקה, וגם לא נתמכות על ידי קצבת נכות.
עאידה תומא סלימאן: נשמע אחר כך על - -
<ליהד אדם: זה משהו שצריך לבדוק יותר לעומק, אני אשמח באמת לתגובה.
<אסתר טולידנו: סליחה, אפשר להגיב על זה?
<אסתר טולידנו: באוכלוסייה הכללית, 20 אחוז מאלה עם מוגבלות מקבלים קצבת נכות.
<אסתר טולידנו: כאן אנחנו רואים שמתוך כלל האוכלוסייה הבדואיות, 40 אחוז, כלומר, מתוך המוגבלים - -
<ליהד אדם: לא, זה לא הנתון.
<ליהד אדם: הנתון הוא שמתוך מקבלי הקצבאות נכות כללית, 40 אחוז זה נשים והשאר הם גברים.
<ליהד אדם: זה לא מתייחס לאחוז קבלת קצבאות.
עאידה תומא סלימאן: 40 אחוז מאלה שמקבלים קצבאות הן נשים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה יכול להיות שאם מאה מקבלים, אז ארבעים נשים מקבלות.
עאידה תומא סלימאן: אבל יש אולי 500 נשים עם מוגבלויות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא מסביר - -
<קריאה: זה מתוך מקבלי הקצבאות ולא מתוך האוכלוסייה.
<ליהד אדם: אנחנו רוצים גם להבין מה שיעורי הקבלה באוכלוסייה הבדואית, וזה מידע שלא הצלחנו להשיג.
<ליהד אדם: אני רוצה להתקדם.
עאידה תומא סלימאן: אין לכם מידע ספציפי כמה מתוך הערבים הבדואים עם מוגבלויות מקבלים קצבאות בנגב?
<ליהד אדם: יש לנו מספר כזה, אבל אנחנו לא יכולים להשוות אותו לשאר האוכלוסיות.
<ליהד אדם: לא קיבלנו נתונים.
עאידה תומא סלימאן: אבל יכולים, עכשיו שמענו ש-20 אחוז רק, מה המספר?
נורית קורן: מה הנתון שיש לך?
נורית קורן: כי לי יש נתון של סך הכל אנשים שמקבלים קצבאות עם מוגבלויות.
<ליהד אדם: סך הכל מקבלי קצבאות שזה היה בשנת 2015 זה 4,259 מקבלי קצבאות נכות כללית.
נורית קורן: זה אחוז קטן יותר, כי יש - -
עאידה תומא סלימאן: וכמה יש להם מוגבלויות?
<ליהד אדם: לפי האומדן שנעשה פה, שכמו שאמרתי, הוא לא כולל את הכפרים הבלתי מוכרים – 15 אלף איש.
עאידה תומא סלימאן: וואו.
<איסמעיל אבו עג'אג': 22 אחוז.
עאידה תומא סלימאן: כן, כלומר 22-23 אחוז, וזה לא כולל הכפרים הלא מוכרים.
<ליהד אדם: כן, שזה מקטין את האחוז.
<איסמעיל אבו עג'אג': הכפרים הלא מוכרים – לא מוכרים.
עאידה תומא סלימאן: לא מוכרים, לא קיימים, לא נראים.
עאידה תומא סלימאן: הכל.
<איסמעיל אבו עג'אג': לא זכאים לרווחה.
<ליהד אדם: מבחינת שירותי בריאות, גם יש קשיים של מרחק והיעדר נגישות תחבורתית.
<ליהד אדם: מבחינת שירותי בריאות הנפש, אין מרפאות לילדים, יש רק מרפאה אחת למבוגרים ברהט.
<ליהד אדם: הסוגיה של היעדר חשמל בכפרים הבלתי מוכרים משפיעה על הבריאות של אנשים שסובלים ממחלות כרוניות, שהם בעלי מוגבלויות.
נורית קורן: לגבי שירותי בריאות, אנחנו יודעים שיש מרפאה אחת ברהט אבל החוק החדש ביקש מקופות החולים להקים עוד מרפאות.
נורית קורן: לא הוקמו עוד מרפאות ביישובים המוכרים?
<ליהד אדם: לא, זה נתונים - -
נורית קורן: הנתונים שלך הם של 2015?
<ליהד אדם: אחרי שעברה הרפורמה.
עאידה תומא סלימאן: זה אצלך בוועדה צריך לבדוק.
נורית קורן: חשבתי שאולי יש לה כבר, בגלל זה שאלתי.
עאידה תומא סלימאן: זה בוועדה לרפורמה ובריאות הנפש, כדאי באמת לבדוק.
נורית קורן: כן, צריך לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: אולי לקיים דיון מיוחד על בריאות הנפש בנגב.
נורית קורן: לא, גבירתי היו"ר, צריך קודם כל ללכת לשטח.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מארגנות סיור, אולי נעשה את זה במשותף.
נורית קורן: נראה מתי.
עאידה תומא סלימאן: נעשה.
<ליהד אדם: לגבי ילדים עם צרכים מיוחדים והאימהות שלהם, אז שיעור הילדים עם צרכים מיוחדים באוכלוסייה הבדואית בנגב הוא הגבוה ביותר בהשוואה לשאר האוכלוסיות.
<ליהד אדם: בנוסף, הם מקבלים פחות שירותים מילדים מהאוכלוסייה היהודית – 66 אחוז לעומת 89 אחוז.
<ליהד אדם: מדובר על שירותי חינוך מיוחד, שירותי רפואה, שירותים פרא רפואיים ושירותים פסיכו סוציאליים.
<ליהד אדם: זה מתוך מחקר של מכון ברוקדייל מ-2008 שבדק את כל התחום הזה.
<ליהד אדם: לעובדה שהילדים מופלים בקבלת שירותים יש השפעה על האימהות, שהן הנושאות העיקריות בעול הטיפול, ואפשר לראות שההשפעה הפיזית, הרגשית, הבריאותית והכללית עליהן היא הכי גרועה בהשוואה לשאר האוכלוסיות.
<ליהד אדם: הנושא הבא שבדקנו הוא קשיים בתוך החברה שמשפיעים על אנשים.
<ליהד אדם: קודם כל, לגבי יחס החברה והמשפחה לאנשים עם מוגבלות, היחס הוא מאוד מפלה ומשפיל בעקבות דעות קדומות.
<ליהד אדם: אנשים עם מוגבלות ואפילו בני המשפחה שלהם מתמודדים עם דיכוי וחסמים בתחומי הנישואין והקמת משפחה.
טלב אבו עראר: בעלי מוגבלויות במגזר הבדואי זוכים לכבוד ולעידוד, הם לא - -
עאידה תומא סלימאן: אלה העדויות שנתנו הנשים.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו גם נשמע עדויות פה.
<ליהד אדם: יש לנו אחר כך מקרים שנספר עליהם.
<ליהד אדם: יש הגבלות ברכישת השכלה, השתלבות בתעסוקה ובמסגרות שונות.
<ליהד אדם: המצב של הנשים בהקשר הזה הוא החמור ביותר.
<ליהד אדם: במקרים רבים לא נותנים להן לצאת מהבית, מקדמים את האחים שלהן על פניהן כבר מהילדות והן סובלות מהזנחה.
<ליהד אדם: מבחינת אלימות כלפי נשים עם מוגבלות, תופעת האלימות כלפי כלל הנשים בחברה הערבית-בדואית בנגב היא תופעה קיימת ומשמעותית, אשר נובעת גם מהמאפיין הפטריארכאלי של החברה וגם מגורמים מבניים, שכוללים מצב סוציו אקונומי נמוך ותפקוד לקוי של רשויות, שלא מטפלות ולא מונעות או אוכפות כראוי את האלימות הזאת.
<ליהד אדם: אני אזכיר בהקשר הזה את ההתנהלות של המשטרה, של בתי המשפט ומקלטים לנשים מוכות, בלי להיכנס לזה לעומק, מפאת חוסר זמן.
<ליהד אדם: לגבי נשים עם מוגבלות, אין אפשרות להעריך מה המצב של הנשים באוכלוסייה הבדואית, אבל באופן כללי נשים עם מוגבלות בישראל סובלות מאלימות פיזית, אונס ואלימות מינית פי שניים מנשים ללא מוגבלות – 17 לעומת 9 אחוז; וההנחה היא שהנשים הבדואיות עם המוגבלות הרבה יותר פגיעות לאלימות, ונביא גם לפה מקרים שכאלה.
<ליהד אדם: לגבי פוליגמיה, יש לה השפעה נפשית על נשים בעקבות מתחים בין הנשים או חשש מפני עזיבת הגבר לטובת אישה אחרת; היא יוצרת בעיות פסיכולוגיות ופסיכיאטריות במידה רבה יותר מנשים שאינן בנישואים פוליגמיים.
<ליהד אדם: זה מתוך מחקר של אלקרינאוי.
<סנא ג'ברין: זה טבעי, גם ללא קשר למוגבלות.
<ליהד אדם: אני אומרת, שזאת תופעה שיוצרת מוגבלות נפשית.
עאידה תומא סלימאן: גם המוגבלות עלולה להיות פסיכיאטרית.
<ליהד אדם: כל התופעות האלה הן בראש ובראשונה באחריות המדינה, בעקבות ההזנחה שלה את האוכלוסייה הבדואית ואי הטיפול שלה בקבוצות שהכי מודרות בה, שאלו הנשים ובעלי המוגבלויות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך ללכת לסיכום ולהמלצות כמה שאפשר מהר, כדי שגם נוכל לשמוע את הנשים שכיבדו אותנו והגיעו.
<ספא שחאדה: לסיכום.
<ספא שחאדה: ההנחה הראשונית היא שבהחלט צריך עוד מחקר כדי להיכנס, אבל מה שעלה חזק ועצוב זה היעדר הנתונים, בעיקר ממשרד הבריאות.
<ספא שחאדה: עלתה המון הסוגיה של המודרות בכל הרמות של אותן נשים.
<ספא שחאדה: כל הנושא הפסיכיאטרי לא נמצא כאן, מלבד המחקר של אלקרינאוי, ואנחנו יודעות שיש הרבה מקרים.
<ספא שחאדה: היו לנו שתי פניות במרכז לסיוע המשפטי, שבעצם שתי נשים בעקבות הנישואים הפוליגמיים טופלו במרפאה ברהט, וביטוח לאומי לא הכיר בהן.
<ספא שחאדה: אלה הם שני מקרים שאנחנו בדיוק עכשיו מנהלים דיון עליהם סביב חוסר המודעות.
<ספא שחאדה: חלק מהמידע שקיבלנו על חוסר הלימה בין הנתון הקיים בשטח לבין מה שמגיע, זה דווקא מתוך עובדים סוציאליים שמטפלים שחיזקו את דברי הנשים, ולא רק מהנשים.
<ספא שחאדה: אני לא אקריא את העדויות, כי יש לנו כאן את הנשים, אז הן יגידו את הדברים.
<ספא שחאדה: כמובן, ההמלצות שלנו זה עריכת מיפוי שיביא את הנתונים הכמה שיותר מדויקים בכל הממדים שהזכרנו אותם, וגם יראו פילוח של נשים וגברים בתוך האוכלוסייה, שלא קיים.
<ספא שחאדה: אנחנו כן ממליצות שתהיה תוכנית ממשלתית, כמובן עם תקציבים מותאמים.
<ספא שחאדה: כל נושא הכפרים הלא מוכרים, שהוא לא נמצא והוא שקוף, צריך להיכלל, כי אנחנו מדברים על מאה אלף נפשות וזה לא מספר מועט, שהוא לא בא לידי ביטוי בתוך התוכניות.
<ספא שחאדה: כמובן, שיפור שירותי הרווחה, כי חלק מהדברים שהעובדים הסוציאליים אמרו, שחלק מהתסכול של אותם פונים שבאים ואז יש הליך ביורוקראטי של אבחון, ועד שהתוכנית ממומשת בחלק מהמקרים לוקח שנה.
<ספא שחאדה: לי חשוב להגיד שמשרד החינוך לא נכנס לתוך המחקר, כי אנחנו התמקדנו בנשים.
<ספא שחאדה: אנחנו יודעים על הנוכחות שנמצאת, אז אנחנו לא נכנסנו לזה, כי היה חשוב לנו במחקר הראשוני להשמיע את קול הנשים ולהתמקד בסוגיית הנשים, אז לא נכנסנו לכל הנתונים של משרד הרווחה והחינוך, למרות שאנחנו יודעים, לא שאנחנו לא יודעים, אבל לא נכנסנו כי זה מחקר ראשוני, ואת זה צריך להשלים.
<ספא שחאדה: אני אשמח אם הנשים ידברו.
עאידה תומא סלימאן: תודה ספא, תודה ליהד.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מחקר שפותח דלת מאוד רחבה לנושא שעד עכשיו כנראה לא טופל כמו שצריך, ונצטרך להתעמק יותר בנתונים ואשמח אחר כך לשמוע מנציגי המדינה בנושא.
עאידה תומא סלימאן: אבל קודם אני רוצה לשמוע באופן מרוכז שתי עדויות.
עאידה תומא סלימאן: נתחיל עם מרים אלעמור.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, מרים, ת'פאדלי.
<מרים אלעמור: מרחאבה.
<מרים אלעמור: אני מרים אלעמור, רכזת קהילה נגישה ורכזת נגישות במתנ"ס כסייפה.
<מרים אלעמור: עד גיל שבע, הייתי ילדה רגילה ובגיל שבע חליתי בפוליו, שיתוק ילדים.
<מרים אלעמור: ברוך השם, סיימתי את הלימודים שלי והיום אני רכזת תחום של הנגישות וקהילה נגישה בכסיפה, כאשר הקהילה הנגישה מצליחה מאוד בזכותי.
<מרים אלעמור: יש לי 25 פעילים בעלי מוגבלות פיזית, ביניהם יש עיוורים ועל כיסא גלגלים ועוד.
<מרים אלעמור: מדובר באנשים עם מוגבלויות אשר נפגשים במתנ"ס בכל שבועיים.
עאידה תומא סלימאן: מרים, כמה מתוכם הן נשים או צעירות?
<מרים אלעמור: הכי צעירה בת 30.
עאידה תומא סלימאן: אבל כולן נשים או יש נשים וגברים?
<מרים אלעמור: לא, יש נשים ויש גברים.
עאידה תומא סלימאן: כמה נשים?
<מרים אלעמור: רובן נשים.
עאידה תומא סלימאן: הרוב נשים, בדרך כלל בהתנדבות.
<מרים אלעמור: כן.
<ספא שחאדה: זה שני דברים.
נורית קורן: חוצפה נשית.
<מרים אלעמור: רוב הפעילות שלנו, הצלחנו גם בזה, היא מסע הסברה בבתי ספר בנושא "כי האחר הוא אני", במטרה להסביר לילדים כי אנחנו בני אדם כמו כולם, המקום שלנו בבית ולא רק מקבלים קצבת נכות של ה-28 לחודש.
עאידה תומא סלימאן: את רכזת של מרכז קהילתי, או מה בדיוק?
<מרים אלעמור: כן, נגישות במתנ"ס.
עאידה תומא סלימאן: בתוך מתנ"ס?
<מרים אלעמור: כן, בשיתוף פעולה עם מחלקת הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: ובינתיים את לא מקבלת שום שכר על העבודה הזאת?
<מרים אלעמור: בכלל.
<מרים אלעמור: בגלל שהם, אני אמרתי משפט, אני כל הזמן אומרת את זה – לא יודעת למה, בן אדם אפילו שיש לו אלף תעודות, לא מתייחסים לבן אדם שיש לו מגבלה, לקבל שכר על העבודה שלו.
<מרים אלעמור: במיוחד הנשים.
עאידה תומא סלימאן: במיוחד הנשים, ככה את מרגישה.
<מרים אלעמור: אני הדוגמה.
<מרים אלעמור: אני אחת מהנשים האלה.
<מרים אלעמור: כי פעם הראיתי להם את התעודות שלי והפעילות ומה אני עושה בכלל וכל זה, יעני, אתם לא תאמינו, ראש המועצה אמר לי – 'את מקבלת מביטוח לאומי'.
<מרים אלעמור: מה איכפת לך?
<מרים אלעמור: יש לי זכות לקחת את הזכות שלי לפחות.
<מרים אלעמור: תן לי את הזכות שלי.
<מרים אלעמור: מגיע לי ככה וככה.
<מרים אלעמור: אני לא אמרתי לך מחוץ, תן לי מה שמגיע לי לפי החוק של ביטוח לאומי.
<מרים אלעמור: והם לא מסכימים עד עכשיו, רק מביטוח לאומי.
<מרים אלעמור: יעני, בן אדם צריך שימות, המקום שלו רק בבית.
עאידה תומא סלימאן: אבל הזכאות שלך מהביטוח לאומי היא לא זכאות מלאה.
<מרים אלעמור: גם לא.
<מרים אלעמור: הכל לא.
<מרים אלעמור: אני עדיין לא מקבלת את הזכויות שלי כמו שצריך, עד עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: תודה, מרים.
<ספא שחאדה: מה שחשוב להגיד, שתי קבוצות כאלה נמצאות בנגב רק, בכל היישובים.
עאידה תומא סלימאן: רק שתי קבוצות ובהתנדבות.
<ספא שחאדה: כן, בדיוק.
<מרים אלעמור: אני אגיד לכם למה הצליחה הקהילה הנגישה בכסייפה בזכותי?
<מרים אלעמור: כי מהסיפור האישי שלי, אני התחלתי לגייס את האנשים.
עאידה תומא סלימאן: נתת דוגמה לאנשים כאלה.
<מרים אלעמור: נתתי את הדוגמא שלי, הסיפור האיש שלי, כך גייסתי את כל האנשים לבוא למתנ"ס ולקחת חלק בפעילות.
<מרים אלעמור: כל אחת פחדה, שאם למשל היא תצא למקום אחר, יפסיקו לה את קצבת הנכות.
<מרים אלעמור: ככה הן הבינו, או שאולי הן התביישו מהמגבלה שלהן.
<מרים אלעמור: אז זה לא זה.
<מרים אלעמור: אמרתי להן "הנה, אני הדוגמה" ואף פעם לא הייתה לי הרגשה - -
עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי לשקול באמת לבקש שהפרויקטים המיוחדים של הביטוח הלאומי יתמכו בפרויקט הזה, כדי להוות דוגמה על שילוב אנשים עם מוגבלויות.
<מרים אלעמור: הם אמרו וכל הזמן אומרים את המשפט: "ברשות שלנו אין תקן לזה".
עאידה תומא סלימאן: אני יכולה להאמין שאין תקן, כי אני יודעת שאין להם תקנים על הרבה דברים.
<מרים אלעמור: בכל המקומות האחרים יש תקן, רק אצלנו בכסייפה אין תקן.
<מרים אלעמור: יש רכזים, אנחנו נפגשים, אנחנו עושים כנסים - -
עאידה תומא סלימאן: איפה יש בכל מקום תקן?
<קריאה: בערד.
<מרים אלעמור: באשקלון, באשדוד.
עאידה תומא סלימאן: מרים, את מבינה עכשיו איפה יש ואיפה אין?
<מרים אלעמור: אני יודעת.
עאידה תומא סלימאן: אל תגידי "יש בכל מקום", לפעמים גם הרשויות המקומיות נמצאות - -
<ספא שחאדה: כן, בְּחורה, מקום ערבי כמונו, יש תקן.
עאידה תומא סלימאן: בְּחורה יש תקן?
<ספא שחאדה: כן.
<ספא שחאדה: אצלנו אין.
עאידה תומא סלימאן: אז נחפש ויהיה.
<ספא שחאדה: פוליטיקה, יעני, אשכרה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אוכל לענות על דברים כאלה.
<מרים אלעמור: אני אגיד לך, אני סבלתי, בן אדם עם מגבלה ויש לו רצון לחיות וללמוד, ואני תמיד מצליחה, אני למדתי הרבה קורסים, אני הייתי צריכה ללמוד להיות אחות, אבל לפי המצב שלי הלכתי לפרויקטים האלה.
<מרים אלעמור: כי העבודה קשה בסוף, אז הלכתי לפי המצב.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לך על זה ששיתפת אותנו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הכרנו גם כן בסיור, כשהייתי בנגב אני גם הכרתי אותך אז וראיתי את הפעילות שלך, ואני מאוד שמחה שהגעת לפה ואת משמיעה, ונראה איך להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: גברת עאידה אבו טארה.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, עאידה.
<עאידה אבו טארה: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי:) אני אמא לארבעה ילדים עם צרכים מיוחדים או עם מוגבלות.
<עאידה אבו טארה: אנחנו מקבלים את מה שאנחנו יודעים לגבי הזכויות.
<עאידה אבו טארה: אני לא יודעת אם מגיע לנו משהו אחר, אבל מקבלים את הקצבה מהביטוח הלאומי.
<עאידה אבו טארה: יש לי בן בגיל 26, בן בגיל 25, בת בגיל 27 והקטנה בגיל 15.
<עאידה אבו טארה: חוץ מהקטנה שלומדת בבית הספר, שלושת הגדולים לא למדו והיו בבית, עד שפניתי למשרד הרווחה וביקשתי שייצאו מהבית ויעשו איתם משהו, כי הם היו כל היום בבית והיה לי קשה מאוד איתם.
<עאידה אבו טארה: בשנתיים האחרונות שני הבנים עובדים בתעסוקה מוגנת אבל הבת הגדולה לא והיא כל היום בבית.
<עאידה אבו טארה: אני מרגישה שאני הכל בשבילם, אני לא יכולה לצאת או ללכת לשום מקום, לא יכולה לבקר וגם לא לנסוע לחו"ל, כי אני כל הזמן צריכה להיות לידם ולטפל בהם.
<עאידה אבו טארה: אלה החיים שלי.
עאידה תומא סלימאן: את טיפלת בהם לבד?
<עאידה אבו טארה: רק אני.
עאידה תומא סלימאן: לא קיבלת אף פעם עזרה בלטפל בארבעה ילדים עם מוגבלות?
<עאידה אבו טארה: (מדברת בשפה הערבית, דבריה לא מתורגמים)
עאידה תומא סלימאן: הרווחה לא נותנת כלום?
עאידה תומא סלימאן: אחרי הישיבה אני ארצה לקבל מידע יותר ספציפי, על מנת לעקוב באופן פרטני אחרי המקרה שלך, עאידה.
עאידה תומא סלימאן: ברוך הבא, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לחבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחר כך נפנה לנציגי המשרדים.
טלב אבו עראר: תודה גבירתי על קיום הישיבה החשובה בנושא הכי חשוב.
טלב אבו עראר: מדינת ישראל נוקטת במדיניות קיפוח מאז קומה עד היום לגבי האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב, והיא מתעלמת או פוגעת אפילו בזכויות היסוד שלהם זכאי כל אזרח במדינת ישראל, ובעיקר זכות התושב או האזרח לרווחה או לחינוך.
טלב אבו עראר: לאוכלוסיית בעלי הצרכים המיוחדים ביישובים הבלתי מוכרים, המצב קטסטרופאלי.
טלב אבו עראר: אין הנגשה לשירותים, ולכן תארי לעצמך, שבימי החורף בעלי הצרכים המיוחדים מנותקים מהעולם, במיוחד כשהכניסה ליישוב נחסמת בוואדי, המים זורמים בחורף.
טלב אבו עראר: ולכן פנינו לפני כשנתיים לשר הרווחה שהיה, מאיר כהן, ביקשתי ממנו להנגיש את השירותים לבעלי הצרכים המיוחדים, ואז הוקצו ארבעה רכבים כדי שיגיעו לתושבי היישובים הבלתי מוכרים, ונדמה לי שעד היום הם עובדים שם, פועלים.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אף אחד לא יודע מה קצב ההגעה שלהם וכל כמה זמן הם מגיעים לכפר.
טלב אבו עראר: אלה לא מוכרים, נכון.
עאידה תומא סלימאן: כן, זה עלה בדיון שקיימתי בנושא שירותי הרווחה לנשים.
טלב אבו עראר: תארו לעצמכם שיש כאלה בעלי צרכים מיוחדים שהורסים להם את הבתים, במדינה דמוקרטית, שככה היא מתהדרת בעולם.
טלב אבו עראר: ואפילו יש יום בכנסת שנקרא "יום שמירת זכויות לבעלי חיים", שומרים על בעלי החיים יותר מאיתנו, ביישובים הבלתי מוכרים.
טלב אבו עראר: מצב שהוא באמת בלתי נסבל.
טלב אבו עראר: לכן, גבירתי יושבת הראש, אני פונה ומבקש בישיבה הזו להמליץ המלצות בסוף לממשלת ישראל לתקן שם את המצב, את העוול, במיוחד לאנשים המיוחדים, הקבוצה הכי חלשה.
טלב אבו עראר: אנחנו צריכים לעודד, כל מדינת ישראל צריכה גם לעודד אוכלוסייה כזו ולעמוד לצדם.
טלב אבו עראר: באוכלוסייה הבדואית, לגבי האנשים בעלי הצרכים המיוחדים, דווקא אני רואה ועוקב אחרים, עד כמה שאני מכיר, הם שומרים על כבוד, מעודדים אותם, בניגוד למה שאמרה חברתי, שהם חשופים להשפלה.
טלב אבו עראר: אפילו גם נשים.
עאידה תומא סלימאן: טוב, זה מה שיצא להן כשהן ראיינו את הנשים.
טלב אבו עראר: אולי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מאוד מאמינות שהקול של הנשים בדרך כלל חושף את הדברים שלפעמים אנחנו לא שמים לב אליהם.
טלב אבו עראר: דווקא משתמשים גם במסגדים שמבקשים לשמור עליהם ולעזור עליהם.
<ספא שחאדה: הנתונים הם יותר קשים.
<ספא שחאדה: הזמן קצר, אבל מדברים ומראיונות עם עובדים סוציאליים, עלה שהם אמרו שהם יודעים, הם לא יכולים לגשת בגלל מחסור של מתקנים, בגלל שהם ביישובים שונים, בעיקר כשמדובר בנשים, אישה עם מוגבלות נפשית או אחרת נמצאת בבית, היא לא יוצאת.
<ספא שחאדה: היו לנו הרבה תלונות שלוקחים את הקצבה, והקצבה לא מועברת אליה, אפילו לא לצרכיה האישיים הבסיסיים.
<ספא שחאדה: אלימות מופעלת גם לפעמים מצד האמא, שלנו זה מובן מהעומס הרגשי והדיכוי.
<ספא שחאדה: לא שאנחנו מאשימים, אבל כשהכל נזרק עליה ואין לה שום עזרה, הוואקום הזה כן יוצר אלימות.
<ספא שחאדה: זה לא שהיא בכוונה מתעללת, אבל זה המצב.
עאידה תומא סלימאן: גברת אסתר טולידנו מאגף המחקר במוסד לביטוח לאומי, כן, גבירתי, רצית להתייחס.
<אסתר טולידנו: כן, רציתי להתייחס.
<אסתר טולידנו: כמו שאמר פרופסור דניאל גוטליב, שיש חוק אחד של ביטוח לאומי לכל המדינה.
<אסתר טולידנו: כלומר, אין הבדלים בין גזע או שום דבר.
<אסתר טולידנו: דיברנו כאן על מוגבלויות.
<אסתר טולידנו: כמו שאמרתי, בסך הכל 20 אחוז מהמוגבלים מקבלים קצבת נכות.
<אסתר טולידנו: בבדיקת מוגבלות שואלים את האדם "האם אתה מוגבל?
<אסתר טולידנו: " זה סובייקטיבי, ואי אפשר להסתמך על נתונים סובייקטיביים.
<אסתר טולידנו: בדרך כלל נשים קצת יותר אולי מתלוננות שכואב להן.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אני לא מקבלת קודם כל את האמירה הזו שנשים יותר מתלוננות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שדווקא ידוע על הנשים שהן סובלות בשקט.
<אסתר טולידנו: יכול להיות.
עאידה תומא סלימאן: יותר בשקט, וזה ידוע מחקרית אפילו.
עאידה תומא סלימאן: דבר השני, הנתונים שהובאו פה הם לא סובייקטיביים לפי מה האישה מרגישה, אלא לפי מחקר של משרד הכלכלה.
<אסתר טולידנו: זה סקר ששואלים.
<אסתר טולידנו: שואלים את האישה.
<אסתר טולידנו: זה לא שהרופא הביא אישור שהוא מוגבל או לא מוגבל.
<אסתר טולידנו: זה בסך הכל שואלים את האישה, או שואלים את הבן אדם.
עאידה תומא סלימאן: של משרד הכלכלה?
<אסתר טולידנו: כן, זה סקר.
עאידה תומא סלימאן: ככה מגדירים?
<אסתר טולידנו: זה סקר שנעשה.
<אסתר טולידנו: כן.
עאידה תומא סלימאן: בעניין יכולת עבודה?
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהמשרד לא ילך לפי תשובה של אנשים, האם בא לך לעבוד או לא בא לך?
עאידה תומא סלימאן: אתה מרגיש שאתה יכול או לא יכול?
עאידה תומא סלימאן: בטח יש להם מדדים ברורים.
<אסתר טולידנו: המחקר הזה שדיברתם עליו נעשה אחרי - -
עאידה תומא סלימאן: אבל בואי נתמקד בביטוח הלאומי.
<אסתר טולידנו: גם מקבלי הנכות רובם מבוגרים ורובם גברים.
<אסתר טולידנו: עכשיו, חוץ מזה אני רוצה לציין, זה נכון, כשאנחנו בודקים מיצוי זכויות בכל הגמלאות, נכון שהאוכלוסיות החלשות לא מנצלות את הזכויות, לא מכירות את החוק עד הסוף.
<אסתר טולידנו: המוסד לביטוח לאומי משתדל מאוד מאוד מאוד מאוד לעשות את זה.
<אסתר טולידנו: כל השנים אנחנו בודקים את מיצוי הזכות גם בנכות, גם באימהות וכן הלאה, ואנחנו מנסים לפנות לאוכלוסייה החלשה.
עאידה תומא סלימאן: במקרה הספציפי של הנשים הערביות-הבדואיות בנגב, איך אתם פונים אליהם?
<אסתר טולידנו: לדוגמה, בדמי לידה מצאנו שלבדואיות יש תקופת אכשרה והן לא פונות.
<אסתר טולידנו: שולחים להן טופס תביעה ואומרים להן "אתן זכאיות אפריורי בקצבה, אנחנו מבקשים שתמלאו את הטופס".
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתם שולחים תביעות על דמי לידה בסורוקה, את זה אני יודעת, אבל - -
<אסתר טולידנו: את מדברת על מענק אשפוז.
<אסתר טולידנו: מענק אשפוז זה משהו אחר, זה מה שבית החולים זכאי.
<אסתר טולידנו: אני מדברת על דמי לידה.
עאידה תומא סלימאן: כן, כן, כן, אבל אם הגישה באה ואומרת שאתם לא משלמים לנשים את מענק האשפוז, לא משלמים לבית החולים, כי אתם בודקים את הנשים ואתם רוצים שהנשים יגישו, ויש תביעות על מאות אלפי שקלים, אז אני תוהה איך יכול להיות שגישה כזאת לא מתנגשת עם הגישה שאת אומרת, שמבקשים מאנשים שימלאו את התביעה כדי שיקבלו את הכסף.
עאידה תומא סלימאן: זה פשוט כאילו יש שתי גישות סותרות.
<אסתר טולידנו: מענק אשפוז ודמי לידה הם שני נושאים שונים.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על הגישה, לא על הנושא.
<ספא שחאדה: מתוך העדויות והראיונות של הנשים יש לנו ציטוט של אחת הנשים, וזה לא מקרה אחד, במרבית המקרים זה אותו סיפור שחוזר על עצמו "כל פעם כשהייתי מביאה את המסמכים לביטוח הלאומי, היו אומרים לי לא, תביאי עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.
<ספא שחאדה: יש המון ביורוקרטיה, תחושה של התעללות, מסמכים שלא מספקים, והרבה פעמים מביאים לייאוש".
<ספא שחאדה: מעניין שאחרי תביעות משפטיות, אחרי דחיות של עשר שנים ואחת עשרה שנים, כשהן מעזות ומגיעות אלינו מספרים להן שיש איזשהו ייצוג, כי אין להן אפשרות הרי לשכור עורך דין, בהרבה מקרים אנחנו זוכים בתביעות, לא רטרואקטיבית, אז זה מעניין.
<ספא שחאדה: אני כן רוצה להציע, שיעיז פעם אחת הביטוח הלאומי ויעשה סקר לבדוק איך האוכלוסייה המוחלשת תופסת אותו כדי לשפר את היעילות.
<ספא שחאדה: יש הרבה ביורוקרטיה והם לא יודעים על מה הם - -
עאידה תומא סלימאן: ספא, תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לדוקטור מיכאל גדלביץ'.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אדוני, רופא מחוז דרום, משרד הבריאות, אם אפשר להתמקד באמת – איך מנגישים את שירותי הבריאות במיוחד לנשים עם מוגבלות, או אימהות לילדים עם מוגבליות.
<מיכאל גדלביץ': תודה, גבירתי.
<מיכאל גדלביץ': קודם כל נקודה אופטימית, אנחנו קיבלנו את החומר שלגביו התלוננת בדיון הקודם, קיבלנו גם את הדו"ח וקראנו אותו.
עאידה תומא סלימאן: זה שינוי מרענן.
<מיכאל גדלביץ': אני בא מלשכת הבריאות שיושבת בבאר שבע, אני מנהל המחוז, לצורך העניין, זה נקרא אצלנו רופא מחוזי.
<מיכאל גדלביץ': הנושא הוא נושא חיוני, כמובן.
<מיכאל גדלביץ': אני עוסק בתרגום של הבעיה הזאת לבריאות, להשפעות הבריאותיות.
<מיכאל גדלביץ': הדגש הראשון הוא באמת, אם אני צריך פה לתעדף מבחינת הזמן, זה הנושא של תינוקות וילדים, אבל בריאות כל האוכלוסייה חשובה, כמובן.
<מיכאל גדלביץ': וזה שהאישה הבדואית, כמו שאמרת, נמצאת בשוליים של השוליים, אני יכול להוסיף שלמיטב הבנתנו, גם אחרי שהיא מתחתנת היא נמצאת בשוליים של השוליים של השוליים האלה.
עאידה תומא סלימאן: בסוף היא תיפול מכל השוליים.
<מיכאל גדלביץ': זה משליך בצורה מיידית על בריאותה וגם על בריאות הילדים שלה.
<מיכאל גדלביץ': לגבי תמותת התינוקות, הכוונה לתמותת תינוקות עד גיל שנה, היא לא פי שתיים אלא פי שלוש מהממוצע בארץ.
<מיכאל גדלביץ': זאת מכה שאנחנו נאבקים איתה ברמה היומיומית.