GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיר פרץ: אבל אם לכם, לחברות, אם לכם יש חומר כלשהו, מבוסס - - -
<נועה סתת: אנחנו גם פנינו למשרד הרווחה, יש לנו, אנחנו הולכים באמת לפנות להם.
מירב בן ארי: אבל אין לך שום דבר מבוסס.
עאידה תומא סלימאן: מה את יודעת על מה שיש לה?
מירב בן ארי: כי היא לא הציגה כאן כלום.
שולי מועלם-רפאלי: היא לא הציגה כלום.
מירב בן ארי: היא אמרה שהרשם לא סיים את העבודה, שזה בסדר - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: מעולה, אבל זה מה שאמרתי בתחילת דבריי שהמטרה של כולם היא שהבדיקה תעשה ולא להשתלח במקום שעושה עבודה מקצועית.
עאידה תומא סלימאן: מה דעתכם לתת לחבר הכנסת עמיר פרץ לסיים את דבריו?
עאידה תומא סלימאן: שהוא חבר וועדה.
עאידה תומא סלימאן: אתם בעד ההצעה הזאת?
עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה, ואני מבקשת שאף אחד לא יקטע.
עמיר פרץ: מה שרציתי להציע ליושבת ראש, אני חושב שמה שהוועדה צריכה לסכם שאנחנו פונים לכל רשויות החקירה, אכיפה, ביקורת שישלימו את מלאכתם ושאנחנו נבקש תוך חודש לבדוק האם הדברים התקדמו, ושיהיה לנו חומר רשמי מבוסס שעליו נשתית את עמדותינו.
עמיר פרץ: ברור שהייתם עושים נכון אם הייתם מחליפים את המנכ"ל כי אתם מייצרים חשד מראש - - -
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, מי שמשפיע בארגון - - -
שולי מועלם-רפאלי: אתה לא תמים עמיר, זה לא תמים.
שולי מועלם-רפאלי: אני יכולה להציע להם את ההצעה שלך - - -
<נועה סתת: רק הערה קצרה על התבוללות - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, שנייה, הוא באמצע הדברים שלו.
עמיר פרץ: אני חושב שהייתם עושים נכון על מנת להסיר ספק שאכן שיניתם את דרככם ואתם לא נתונים תחת השפעות שהן השפעות זרות למטרות שהעמדתם לרשותכם.
עמיר פרץ: אני חושב שהייתם צריכים לחפש דרך שמנכ"ל שאיננו מסתיר את עמדותיו, את דעותיו, גם אם הן היו שנתיים או שלוש קודם, אדם לא משנה את עמדותיו ודעותיו האידיאלוגיות, הוא עמוק בתוכן, וזה הכל לדעתי, פוגע במטרות שאתם הצבתם לעצמכם.
עמיר פרץ: אבל הכי חשוב שמבקר המדינה, רשם העמותות ואם צריך גם ללכת לעלות מדרגה אם יש פה חשד לגזענות, יכול להיות שצריך לפנות גם למשטרה או לכל גורם אחר שהם יתנו לנו את דעתם ועמדתם.
מסעוד גנאים: גברתי היושבת ראש, תודה רבה.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לחבריי שתהו והתפלאו על זה שמשרד הרווחה נותן מימון לעמותה אפילו אם עדיין זה חשד.
מסעוד גנאים: אם היא מקורבת ואם המנכ"ל שלה שהזכירו את שמו הוא מקורב לעמותה הגזענית כמו עמותת להבה שראינו מה הם עושים, הפעולות הגזעניות שלהם, אז אני חושב שעל משרד הרווחה לבטל את התמיכה הזו שהוא נותן לעמותה הזו.
מירב בן ארי: ואז תשלח אותן לרחוב.
שולי מועלם-רפאלי: ולזרוק את הנערות האלה לרחוב?
שולי מועלם-רפאלי: אתה איש מאוד טיפולי.
מסעוד גנאים: מירב, אני לא בעד לזרוק אף צעירה.
מסעוד גנאים: גברתי היושבת ראש אפשר להצטרף לבקשתו של חבר הכנסת עמיר פרץ לקרוא למשרד הרווחה לבדוק את כל מה שעלה פה בקשר לעמותה הזו.
מירב בן ארי: כולנו אמרנו את זה.
שולי מועלם-רפאלי: זה נאמר גם על ידי חברי הכנסת הקודמים שדיברו.
שולי מועלם-רפאלי: זה רק יגרום טוב למקום המצויין הזה.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני רואה בחומרה את אי הגעת כל נציגי המשרדים הרלוונטיים לדיון הזה שהוזמנו והיו אמורים להופיע פה ולא טרחו אפילו להודיע.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה בזה ביזיון לבית המחוקקים, לכנסת.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רואה בו רק ביזיון אלא ניסיון להתחמק מלתת תשובות ברורות, מחשד מאוד כבד מהתנהלות לא נכונה גם של המשרד וגם של העמותה שעומדת מאחורי ההוסטל הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מאוד מדוייקת מתחילת הדיון הזה ואני הצבעתי על העמותה ועל הקשר של אנשי העמותה עם ארגון להבה.
עאידה תומא סלימאן: בעצם קיבלנו וידוי, כל הזמן שהעלנו את החשדות האלה גם כן על הערכים של עמותת חמלה ועל הפעילות והאידיאולוגיה שעומדת מאחוריה, שחלק גדול מהפרסומים נשמע בו ונראה בו נימה מאוד גזענית ביחס, בעיקר לאוכלוסיה הערבית או לערבים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא התייחסתי לא לצוות העובד, למרות שהצוות העובד בעצמו הוא כבר הרבה שנים.
עאידה תומא סלימאן: שמענו וידוי, זה היה לפני 2014.
עאידה תומא סלימאן: אשמח לדעת מה קרה ב-2014 ואיך פתאום אותו צוות שהיה מקודם ושעדיין קיים התעשת פתאום והתנתק.
עאידה תומא סלימאן: ואם אכן התנתק, אז למה הארגון הזה, העמותה הזו, שעדיין מפרסמת אותם דברים, ואני הראתי לכם עכשיו פרסום שהוא מ-2015, נאמרו בו אותם דברים גזעניים.
עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות ארגון גזעני עם קשר עם להבה או בלי קשר עם להבה, יש לו את הסמכות לנהל מקום ועוד מקבל על זה תקציב מקופת המדינה ומהכיסים של האזרחים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לעשות בדיקה מאוד רצינית ולדרוש תשובות מאוד ברורות של כל הגורמים הרלוונטים.
עאידה תומא סלימאן: כמי שדוגלת בתמיכה בנשים במצוקה ונערות ועסקתי בזה 30 שנה וזה עדיין בנשמתי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מוכנה לקבל שתוך ניצול המצוקה של הנשים האלה תפעל עמותה.
עאידה תומא סלימאן: כדי לקבל כסף על גבן של נערות או תפעל כדי להכניס לראש שלהם כל מיני רעיונות גזעניים.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה, אני לא מקבלת שיהיה דבר כזה.
עאידה תומא סלימאן: על כן, אני אדרוש חקירה ממצה של המצב הקיים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודאגת מהקשר הזה, לכן אני אבקש ממבקר המדינה - הוא הציע שתיעשה בדיקה יותר מעמיקה, אני אציע שהוא יעשה את הבדיקה היותר מעמיקה של ההתנהלות הזו.
עאידה תומא סלימאן: שיבדוק את הקשר בין אנשי להבה לבין עמותת חמלה.
עאידה תומא סלימאן: שיבדוק את עניין הכספים והעברת הכספים ואם עדיין זו אפשרות של הזרמת כסף לפה או לשם.
עאידה תומא סלימאן: יבדוק מה פתאום הארגון הזה, ואל תגידו לי 50%.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת בדיוק איך עוברים את ה-50% ואיך יורדים מתחת ל-50%, אני יודעת את זה טוב מאוד.
עאידה תומא סלימאן: ועצם העובדה שהמשרד פתאום החליט להקפיץ את התקצוב למקום הזה מ-800,000 ל- 1,300,000 הכפיל את התקציב במכה אחת - - -
שולי מועלם-רפאלי: אומרת לך אשת המקצוע זה נותן מענה לכל הארץ אולי זה ההבדל גברתי ולא כל מיני ספקולציות.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת מה אני רוצה שייבדק.
שולי מועלם-רפאלי: רק חבל שלבקשות את מכניסה הנחות מוצא שהן שגויות מכל וכל לעניות דעתי.
עאידה תומא סלימאן: אולי תתני למי שינהל את הבדיקה להגיד לנו - - -
שולי מועלם-רפאלי: מצויין, אבל גם את צריכה לתת לו, ולא לתת לו את נקודות ההנחה שמתאימות לך.
שולי מועלם-רפאלי: בואי ניתן לו לבדוק.
עאידה תומא סלימאן: את כנראה נותנת ערך מאוד גדול למה שאני אגיד שיבדקו.
שולי מועלם-רפאלי: אני מצפה ממך להיות הגונה גם בפרוטוקול שנכתב בכנסת ולדרוש את השאלות ולא - - -
עאידה תומא סלימאן: אני הגונה מאוד ואני מבקשת ממך שלא תלמדי אותי מה זה הגינות.
שולי מועלם-רפאלי: לא גברתי, אני לא מלמדת אותך מה זה הגינות.
עאידה תומא סלימאן: יש דבר אחד שאף אחד לא יכול לחשוד בי זה ההגינות שלי.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מאוד מבקשת - - -
שולי מועלם-רפאלי: דברים שאמרת עד עכשיו - - -
עאידה תומא סלימאן: גברתי הנכבדה - - -
שולי מועלם-רפאלי: לא ייתכן שאת תכתיבי למי שאמור לבדוק - - -
עאידה תומא סלימאן: המוסר שלי מאוד גבוה, אני חושבת שההצגה הזאת הסתיימה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אני מסכמת, וזה הסיכום שלי כיושבת ראש וועדה, ואף אחד לא יתפרץ לתוך הסיכומים האלה, וירשם בפרוטוקול הסיכום שלי ואני מאוד מבקשת עכשיו לתת לי לסיים את הסיכום הזה.
שולי מועלם-רפאלי: כן ברור.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מבקשות קודם כל בדיקה של משרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: הוא לא פטור מבדיקת הערכים והמוסר שעומד והאידיאולוגיה שמובילה העמותה שמקבלת סכום כספי כל כך גבוה.
עאידה תומא סלימאן: הוא לא פטור מלבדוק את הקשרים של העמותה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש גם כן בדיקה מדוקדקת של שימוש בתקציבים שמועברים דרך המשרד להוסטל הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה, הוועדה ואני כיושבת ראש הוועדה, אפנה לרשם העבודה ואבקש ממנו לערוך בדיקה מדוקדקת אם קיים קשר כזה, אפילו פרסונלי, בין פעילי להבה לבין עמותת חמלה.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש גם כן ממבקר המדינה שדרש בזמנו לערוך בדיקה נוספת, לערוך את הבדיקה לעומק.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לציין שאני בעצמי מסיימת את הישיבה הזו עם הרבה כאב בלב ודאגה אמיתית מזה שלא רואים את הקשר בין פרסומים של עמותה שמפיצה רעיונות כאלה לבין עצם העובדה שהיא מנהלת מקום שאמור להיות מקום מובל על ידי ערכים אוניברסליים, ערכים אנושיים, ערכים של זכויות נשים וחופש בחירה של נשים ונערות, והעצמת הנערות האלה ולא לשמור עליהן מהתבוללות.
עאידה תומא סלימאן: אני עד כמה שידוע לי משרד הרווחה הוא משרד רווחה והוא לא משרד דת.
עאידה תומא סלימאן: ברגע שירצו לקדם ענייני דת שיפנו ויקבלו כספים ממשרד הדתות.
עאידה תומא סלימאן: היום 11 ביולי 2016, ואנחנו היום מדברות על השקופות – נשים חסרות מעמד במדינה.
עאידה תומא סלימאן: כמובן, במילה 'שקופות' אנחנו משתמשות רק כאשר אנחנו מדברות מהעיניים של הממסד, כאשר אנחנו מדברות על העיניים של המדינה יותר מאשר אנחנו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו כן רואות את הנשים האלה ואנחנו כן מרגישות את הכאב של הנשים, אף פעם לא חשבנו עליהן כשקופות, אבל לצערי הרב עדיין המדינה לא מצליחה להכיר בהן, לא בסבלן, ולא בסבל של הילדים שלהן ושל המשפחות שלהן.
עאידה תומא סלימאן: היום הדיון הזה, אם היינו מקיימים אותו במקום אחר, והתלבטתי מאוד אם לקיים אותו בתוך הכנסת או לקיים אותו מחוץ לכותלי הכנסת, ודווקא יכול להיות שהיה צריך לעשות את זה מחוץ לכנסת, כי אז הנוכחות הייתה יותר גדולה, כי אז הנשים שאנחנו מדברות עליהן ושאנחנו הולכות לדבר עליהן היו איתנו.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, בגלל מצבן, בגלל חוסר המעמד שלהן במדינה, הן אפילו לא היו יכולות לעבור את השער של הבית של המחוקקים.
עאידה תומא סלימאן: כך שאולי במטפורה, אולי בלא כוונה, גם המחוקקים, סגרנו על עצמנו, וכך לא נוכל להקשיב אפילו למה שהנשים רוצות להביא אלינו, רק מי שירצה באופן מכוון לצאת משערי הבית הזה וללכת לשטח, כמו שעשיתי.
עאידה תומא סלימאן: נפגשתי עם הרבה קבוצות של נשים שסיפרו לי מה זה לחיות במדינת ישראל כחסרת מעמד, מה זה אומר מבחינת חיי היום יום שלהן.
עאידה תומא סלימאן: החלק הגדול של הנשים חסרות המעמד הן נשים ערביות אזרחיות מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: כמובן, יש גם נשים שנמצאות במדינה ואין להן מעמד ברור.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים קוראים להם מהגרים, לפעמים קוראים להם מהגרי עבודה, יש כאלה שלא איכפת להם וקוראים להם מסתננים וקוראים להם בכל מיני שמות, טרמינולוגיה שמבטאת גם עמדה ולא רק תיאורים.
עאידה תומא סלימאן: וכמובן גם תוך כדי ההכנה לדיון הזה למדתי שיש נשים שהגיעו מאתיופיה, כנשים שהתחתנו עם גברים אזרחי מדינת ישראל, ועדיין סובלות מאותו מצב, ואנחנו נשמע עדויות.
עאידה תומא סלימאן: כיום יש לפחות 24,000 משפחות ערביות שנמצאות במצב שאחד מבני הזוג הוא חסר מעמד או חסרת מעמד.
עאידה תומא סלימאן: כלומר או האישה או הגבר, במקרה הזה, הם לא אזרחי המדינה, והם התחתנו עם אזרחית או אזרח המדינה.
עאידה תומא סלימאן: הוראת השעה שהכנסת העבירה, וממשיכה להעביר כ-14 פעמים, מ-2003 עד היום, הוראת השעה המונעת מאזרח או אזרחית ישראלית שהתחתנו עם מה שקוראים להן מדינות אויב או תושבים של השטחים הפלשתינים הכבושים לא מאפשרת להם לתת את האזרחות לבני זוגם, הגענו למצב גם שרטרואקטיבית, מ-1998, ההוראה הזו מופעלת.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אפילו מי שהתחיל כבר את התהליך שלו, זה נעצר באמצע.
עאידה תומא סלימאן: 24,000 משפחות.
עאידה תומא סלימאן: מה זה אומר?
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע היום מה זה אומר.
עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי עדויות שאי אפשר להתעלם מהן, עדויות של נשים, לצערי הרב, נשים שלא נמצאות כאן, חלק גדול מהן לא נמצאות היום באולם הזה, לא יכלו להיכנס, כי אין להן שום תעודה שמאפשרת להן להיכנס לכנסת הזו, הן נשים שחיות בסתר.
עאידה תומא סלימאן: בסתר, כלומר, הן כלואות בתוך ביתן.
עאידה תומא סלימאן: הן לא יכולות לצאת מהבית, הן לא יכולות לנוע, הן לא יכולות להתקדם בחיים שלהן, הן לא יכולות, לא ללמוד ולא לעבוד ולא להתפתח בחיים, כי המצב שלהן הוא אִיום שבכל רגע יכול להיות שיתפסו אותן ויזרקו אותן מעבר לקו הירוק, שמישהו עדיין מתעקש שהוא לא הגבול של מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: כנראה בשביל הנשים האלה הוא הופך לגבול.
עאידה תומא סלימאן: החלק השני של הנשים הן אלה שנשואות לגבר שלא יכול להיות בתוך המדינה, שלא יכול לקיים אורח חיים בתוך המדינה, כי הוא או תושב של השטחים, או אזרח של אחת ממדינות ערב, ואז הדבר הראשון ששאלתי אותן עליו, 'האם מכירים בכן כאימהות חד הוריות?
עאידה תומא סלימאן: ' כמובן שלא.
עאידה תומא סלימאן: לא מכירים בנשים האלה, שהמדינה מחייבת אותן לחיות כאימהות חד הוריות, לא מכירים בהן, כי זה כרוך בהרבה זכויות שבאות עם הסטטוס הזה.
עאידה תומא סלימאן: היום נתעמק יותר במצב.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע גם כן מנציגי המשרדים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת רק על משרד אחד שפיתח נהלים לטיפול בנשים חסרות מעמד, ורק במקרה של אלימות, אבל נרצה גם לשמוע מאחרים.
עאידה תומא סלימאן: אני אפתח בעדויות בעיקר, כדי שנבין יותר את עומק הבעיה, ואני אבקש מהנשים שהולכות לתת לנו עדות להתמקד בשלוש דקות, כדי שנוכל להתקדם בדיון.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתחיל עם אחת העדויות, ואני אגיד רק את האות הראשונה של השם, לפי בקשתכן, צ'.
<רינת לאון-לנגה: אם אפשר להציג אותה בשתי מילים, לבקשתה, בסדר?
<רינת לאון-לנגה: אני רינת, אני מנהלת מקלט לנשים, ויצ"ו.
<רינת לאון-לנגה: צ' נמצאת אצלנו כמעט שנה, היא נישאה באתיופיה לאזרח ישראלי.
<רינת לאון-לנגה: יש לה ילדה בת שנה וחצי, אזרחית ישראל.
<רינת לאון-לנגה: כרגע כמובן הילדה לא יכולה לצאת מהארץ, יש עיכוב יציאה מהארץ.
נחמן שי: היא אזרחית ישראלית והיא - - -
<רינת לאון-לנגה: הילדה אזרחית ישראלית.
עאידה תומא סלימאן: הילדה.
עאידה תומא סלימאן: האמא לא.
<רינת לאון-לנגה: האמא לא.
נחמן שי: האבא כן?
<רינת לאון-לנגה: האבא כן.
<רינת לאון-לנגה: במשרד הפנים, מה שקורה, שבמדינת ישראל הנשים תלויות בבעל כדי לקבל את האזרחות.
<רינת לאון-לנגה: ברגע שהתחילה, לא התחילה, האלימות הייתה, אבל ברגע שהיא קמה וברחה ועזבה את הבעל האלים מאוד והגיעה אלינו למקלט, בעצם כל התהליך המדורג של משרד הפנים הופסק.
<רינת לאון-לנגה: היא פנתה למשרד הפנים, היה לה א/5, אישור של א/5, היא פנתה בזמן למשרד הפנים, גם על ידי עורכת הדין שלנו, וביקשה להעביר את המשך הטיפול לוועדה הומניטארית בין משרדית, בגלל אלימות במשפחה, היא ניגשה לפני שה-א/5 פג.
<רינת לאון-לנגה: מאותו יום שנגמר לה ה-א/5 ועד היום אין לה א/5, ואין לה שום אשרה זמנית.
<רינת לאון-לנגה: היא לא יכולה לעבוד, היא לא יכולה לפרנס את הבת שלה, היא לא יכולה לפרנס את עצמה.
<רינת לאון-לנגה: היא צריכה לצאת מהמקלט והיא לא יודעת לאן.
<רינת לאון-לנגה: עד כדי כך - - -
נחמן שי: היא אזרחית אתיופית או ישראלית?
<רינת לאון-לנגה: אזרחית אתיופית.
נחמן שי: ובעלה?
<רינת לאון-לנגה: בעלה ישראלי.
נחמן שי: ישראלי.
נחמן שי: הוא בארץ?
<רינת לאון-לנגה: כן.
נחמן שי: והיא בארץ.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל היא סובלת מאלימות ולא יכולה להמשיך לחיות איתו.
<רינת לאון-לנגה: היא סובלת מאלימות, היא ברחה ממנו, וזה מגיע למצב שכיום, אני מדברת רגע בשם כלל הנשים, הן מגיעות לדילמה כזאת, 'האם אנחנו צריכות לחזור לבעל האלים שלנו, בידיעה שנמשיך לספוג אלימות מאוד קשה בכל המובנים, אבל כי אין לנו ברירה, כי אנחנו לא נעזוב את הבת', היא לא תעזוב את הבת שלה פה בארץ, זאת הבת שלה, היא מגדלת אותה, אבל אין לה שום דרך לגדל אותה כלכלית במינימום של המינימום.
<רינת לאון-לנגה: אני לא מדברת על מותרות.
<רינת לאון-לנגה: אסור לה לעבוד, אין לה אשרת עבודה, אף מעסיק לא מוכן להעסיק אותה.
<רינת לאון-לנגה: כמובן שאין לה זכויות, אין לה ביטוח בריאות, אין לה את כל הזכויות הבסיסיות ביותר של כל אישה במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: את רוצה להגיד עוד משהו?
<צ': כן.
<צ': אני לא יודעת עברית.
<צ': יש לנו מתורגמנית.
<צ': (אומרת דברים בשפה האמהרית, להלן התרגום החופשי) היא אומרת שאת רוב הדברים רינת כבר אמרה.
<צ': אבל היא אומרת, אני שנה במקלט, עוד מעט אני אמורה לצאת, אני מבולבלת, אני לא יודעת מה לעשות.
<צ': יש לי בת, שהיא אזרחית המדינה, ואני לא יכולה לעבוד, אין לי ביטוח רפואי, אני לא יודעת מה אני אעשה.
<צ': אני נמצאת כרגע בבעיה מאוד רצינית, כי מצד אחד אני לא יכולה לצאת ולעבוד, כי אין לי אישור עבודה, ומצד שני, הברירה שכביכול נשארה לי זה לחזור לבעל, אבל אני יודעת שאם אני אחזור אליו, זאת סכנת חיים.
<צ': אני סבלתי במשך תקופה מאוד ארוכה מאלימות, ואם אני אחזור, רוב הסיכויים שאני אאבד את החיים שלי.
<צ': אני לא יודעת מה אני אעשה, כי אם אני אצא, אני יוצאת לרחוב, אין לי אישור עבודה, אין לי שום דבר.
<צ': מה אני אמורה לעשות?
<צ': איך אתם יכולים לעזור לי בנושא?
עאידה תומא סלימאן: כמובן, המקרה שלך, צ', הוא מקרה שאני פגשתי אותו הרבה פעמים, גם במקלטים אחרים של נשים ערביות, פלשתיניות, שגם נמצאות באותו מצב, והגיעו למקלט.
עאידה תומא סלימאן: שנים גם נאבקנו עד שקיבלנו את הנוהל המיוחד, שתיכף נשמע עליו, אבל יש נשים שעדיין בצעד קצת לפני הצעד שלך, הן עדיין נמצאות בתוך הבית, סובלות בשקט, כי הן מפחדות לפנות למוסד כלשהו, מין פחד כזה שיעלו אותן על ניידת וייקחו אותן לצד השני, ואז הן לא תוכלנה לחזור ולראות את הילדים שלהן.
עאידה תומא סלימאן: גברת סמאח, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: סמאח סלאימה.
<סמאח סלאימה: בוקר טוב.
<סמאח סלאימה: אני סמאח, אני מנהלת ארגון נע"מ, נשים ערביות במרכז.
<סמאח סלאימה: לפני כמה חודשים פתחנו מרכז זכויות לנשים ערביות, יהודיות, אתיופיות ורוסיות בלוד, ומאז - - -
נחמן שי: את מדברת מהר מדי, גם בשבילי.
<סמאח סלאימה: סליחה.
עאידה תומא סלימאן: יש לה הרגל כזה.
<סמאח סלאימה: יש לי הרגל כזה, אני משלה את עצמי שאני אספיק יותר.
נחמן שי: בבקשה, לא, בסדר, אבל תקשיבי לי, יש צופים בבית, הדיון הזה הוא מאוד חשוב, כדאי שיבינו ויבינו היטב מה נאמר פה, אוקיי?
נחמן שי: אז אנא, בבקשה ממך.
<סמאח סלאימה: תודה.
<סמאח סלאימה: אני שמחה, קשה להגיד שמחה ביום כזה, אבל אני מאוד מעריכה את הדיון שסוף סוף מתקיים כאן.
<סמאח סלאימה: כמישהי שניסתה כמה פעמים להכניס את הנשים שאנחנו מטפלות בהן למשכן הזה, ולא הצלחנו, כתבנו את הסיפורים שלהן ורצינו להקריא שני סיפורים כאן, אבל אתמול בלילה הצלחנו לקבל אישור עבור סחאר, שהיא יושבת כאן לידי, ואני חושבת שהסיפור שלה, שנמשך 19 שנים, אומר הכל.
<סמאח סלאימה: היא, ברשותכם, תדבר בערבית, ואני אתרגם.
עאידה תומא סלימאן: ת'פדלי, סחאר.
<סחאר אלוחואח: (אומרת מילים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) אני סחאר, אני תושבת לוד.
<סחאר אלוחואח: התחתנתי עם בן דוד שלי לפני 19 שנים ואני אמא לחמישה ילדים.
<סחאר אלוחואח: יש לי תעודה זמנית, שאני צריכה לחדש אותה כל שנה.
<סחאר אלוחואח: כל המשפחה שלי נמצאת בסידני, באוסטרליה, אני פה לבד ואני לא יכולה לנסוע לחוץ לארץ, לא יכולה לפגוש אותם.
<סחאר אלוחואח: תעודת הזהות או האזרחות תיתן לי גם את הניסיון או את היכולת להתנייד בעולם.
<סחאר אלוחואח: אני בן אדם משכיל, ואני רוצה לעבוד ואני רוצה לזוז ולחיות חיים נורמאליים ולצאת לרחוב, כמו כל בן אדם אחר, ולחיות את החיים שלי בכבוד.
<סחאר אלוחואח: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו - - -
נחמן שי: ממה היא חיה?
עאידה תומא סלימאן: ממה היא חיה?
נחמן שי: איך היא חיה?
נחמן שי: בעלה לא - - -
<סחאר אלוחואח: (אומרת מילים בשפה הערבית).
נחמן שי: היא חיה עם בעלה?
עאידה תומא סלימאן: כן, היא חיה עם בעלה, ויש לה - - -
<סמאח סלאימה: בעלה עובד, אבל בגלל שאני מכירה גם את הסיפור האישי, נשים כמו סחאר לא יכולות להתפרנס, לא יכולות לנהוג, לא יכולות לעבוד אפילו בניקיון.
<סמאח סלאימה: יש לנו אישה שהיא בעלת תואר שני, שהיא יכולה להיות מורה ואסור לה להיות סייעת גננת, אסור לה לטאטא ברחובות, היא לא יכולה להתקבל לעבודה בעיריית לוד.
<סמאח סלאימה: פן נוסף.
<סמאח סלאימה: למשל זוג כזה לא יכול לקבל משכנתא, הוא לא יקבל חוזה שכירות, הוא לא יקבל שום זכות.
<סמאח סלאימה: וגם אנשים שיש להם עצמאות או יכולת להיות עצמאים כלכלית, הם לא יכולים, בגלל החסם הזה.
<סמאח סלאימה: סחאר היום תלויה בבעלה מבחינת פרנסה, יש לה מזל שהוא בעל לא אלים.
<סמאח סלאימה: תנסו לחשוב על בעל שהוא אלים, או לא מפרנס, או מובטל, ואיפה היא תישאר עם חמישה ילדים?
<סמאח סלאימה: זה שם אותה ואלפי נשים כמוה כרכוש מסוים, או עבד, או בשליטה מוחלטת בבעל המפרנס, ולא רק מבחינת פרנסה, גם הוא צריך להתייצב איתה כדי לחדש את הרישיון הזה, או את אישור השהייה.
<סמאח סלאימה: תחשבו על זה שהבעל באותו לילה לא רצה ללכת איתה למשרד הפנים ולבזבז יום עבודה, אז היא תצטרך לחכות עוד שישה חודשים כדי להתייצב עוד פעם, וזה שעבוד לכל החיים.
<סמאח סלאימה: סחאר בכניסה לכאן, שאלה אותה הפקידה - - - מה היא שאלה אותך?
<סחאר אלוחואח: (אומרת מילים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) שאלה אותה הפקידה, כולנו נכנסנו, ואז היא התעכבה, ושאלה אותה הפקידה "מה זה התעודה הזאת בצבע הזה?
<סחאר אלוחואח: " וסחאר אמרה לה, "זו תעודה זמנית".
<סחאר אלוחואח: ואז היא אמרה לה, "כמה זמנית?
<סחאר אלוחואח: " והיא אמרה לפקידה, "19 שנה".
<סחאר אלוחואח: ואז היא אמרה לה, "אבל למה אין לך את הכחולה?", אז סחאר אמרה לה, "בשביל זה אני פה".
<סחאר אלוחואח: אני נתקלת בשאלה הזאת בכל מקום.
עאידה תומא סלימאן: שוקראן.
נחמן שי: מה מעמדם של הילדים במקרה הזה?
<סמאח סלאימה: כולם נולדו פה והם בעלי תעודה - - -
עאידה תומא סלימאן: קיבלו תעודת זהות.
נחמן שי: כולם, רק היא לא.
עאידה תומא סלימאן: רק היא לא.
<קריאה: ולה יש ביטוח רפואי?
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני מטפלת עכשיו במקרה של אישה שחיה עם בן הזוג שלה 17 או 18 שנים.
עאידה תומא סלימאן: היא הייתה עם אישור שהייה, היא ילדה ילדים, הילדים קיבלו תעודת זהות.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים בעלה נפטר.
עאידה תומא סלימאן: באותו יום שהלכה להחליף את המעמד במשרד הפנים נלקח האישור שהיה איתה והיא הפכה לחסרת מעמד.
עאידה תומא סלימאן: במקום.
עאידה תומא סלימאן: פקידה החליטה שהיא לוקחת ממנה את האישור ולא מגיע לה אישור שהייה יותר, וברגע אחד היא הפכה אפילו לחסרת מעמד שלא יכולה להישאר בארץ כדי להיות עם הילדים שלה, שכבר איבדו את האבא.
<סמאח סלאימה: ברשותך, אני אקריא את הסיפור, זה מאוד קצר, לצערי.
<סמאח סלאימה: סועאד, זה שם בדוי, היא צעירה בת 18, היא גרה היום באחת מערי הדרום.
<סמאח סלאימה: מגיל 3 חודשים, היא נולדה בשכם, סבא שלה הואשם שהוא משת"פ של ישראל ושרפו להם את הבית וכל המשפחה עברה לתוך ישראל.
<סמאח סלאימה: הגברים, הסבא והאבא, קיבלו מעמד בתוקף המקום החדש, ואותה סועאד נשארה בלי כלום, עם השריפה של הבית אין לה תעודת לידה.
<סמאח סלאימה: היום היא לא הגיעה, לא רק כי אין לה מספר, יש לה היום מבחן בגרות.
<סמאח סלאימה: משרד החינוך ומשרד הרווחה נתנו לה איזשהו מספר כדי להירשם למערכת.
<סמאח סלאימה: היא תלמידה מצטיינת בתיכון והיא לא יודעת מה לעשות אחרי מבחן הבגרות האחרון.
<סמאח סלאימה: ניסינו לשחזר לה את תעודת הזהות או תעודת הלידה ברשות, כדי לעשות משהו היום, לא הצלחנו.
<סמאח סלאימה: אח שלה, בוגר ממנה, גם חסר מעמד, אבל הוא איכשהו זייף תעודת זהות והוא עובד בבניין, הוא איכשהו מסתדר.
<סמאח סלאימה: סועאד אפילו לא יכולה להתחתן, היא לא יכולה לעבוד, היא לא יכולה להירשם להשכלה גבוהה, היא לא יכולה להמשיך את החיים שלה בכלל.
<סמאח סלאימה: היא היום כלום.
<סמאח סלאימה: שקופה.
<סמאח סלאימה: גם העובדת הסוציאלית ברווחה לא יודעת מה לעשות איתה.
<סמאח סלאימה: היא סיימה עכשיו תיכון, העתיד שלה לא ידוע.
<סמאח סלאימה: היא לא יכולה הייתה להיות איתנו היום ואני הבטחתי לה לספר את הסיפור שלה.
עאידה תומא סלימאן: שוקראן, סמאח.
עאידה תומא סלימאן: תודה שאת מביאה אלינו, למרות הכאב הטמון בסיפורים, אבל שאת מביאה לידיעתנו, שעדיין ממשיך להתקיים מצב כזה, שמונחת עלינו.
עאידה תומא סלימאן: כל פעם כשאני רואה איך מצביעים בקלות להארכת הוראת השעה בחוק האזרחות, בקלי קלות, אנשים שאפילו לא טורחים, חברי כנסת - - -
נחמן שי: זה לא היה בקלי קלות.
<קריאה: בקלי קלות.
עאידה תומא סלימאן: זה בקלי קלות.
נחמן שי: אני ישבתי שם, אני הצבעתי.
נחמן שי: בוועדה אני הצבעתי.
עאידה תומא סלימאן: אלמלא הדיון, שאנחנו מנסים למשוך אותו כמה זמן שאפשר, זה היה עובר בקלי קלות.
עאידה תומא סלימאן: אנשים היום צריכים לשבת פה ולשמוע איך זה משפיע על חיי בני אדם ואיך זה משפיע על חיי נשים, כדי שבפעם הבאה אולי יחשבו פעמיים.
עאידה תומא סלימאן: אין לי הרבה תקוות, שאפילו לא יצביעו, אבל לפחות שיחשבו פעמיים לפני שמצביעים.
עאידה תומא סלימאן: מר ג'עפר פרח, מנהל מוסאוא.
עאידה תומא סלימאן: אני תיכף גם ארצה לשמוע מהמשרדים.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אני יודעת שהמרכז שלכם טיפל ומטפל במקרים האלה.
<ג'עפר פרח: אנחנו, האמת, ניסינו לא לטפל במקרים האלה.
<ג'עפר פרח: אמרנו, יש מספיק נושאים שצריך לטפל בהם.
<ג'עפר פרח: אמרנו , בטח מפלגת העבודה תטפל בדברים האלה ולא צריך לטפל בזה, אבל תד'חייה שומאן מגיעה אלינו כמעט כל חודשיים, היא נשואה, בעלה נעצר, נכלא ל-60 יום, אחר כך נזרק לשטחים, הילדים שלמדו בבית ספר יהודי - - -
נחמן שי: נזרק בשטחים?
עאידה תומא סלימאן: כן, מעמיסים אותם על ניידת ו - - -
<ג'עפר פרח: כן, לוקחים אותו, שמים אותו 60 יום, שופטים אותו - - -
נחמן שי: הוא לא אזרח ישראל.
<ג'עפר פרח: בן אדם שהתנדב בבתי כנסת בחיפה, התנדב בכל מיני מקומות.
<ג'עפר פרח: זה לא עזר לו.
<ג'עפר פרח: הוא נעצר, נשפט ל-60 יום, נזרק בשטחים, אשתו והילדים נשארו בחיפה.
<ג'עפר פרח: כמעט כל חודשיים יש סיפור של בלשים שמגיעים, הופכים את הבית, מחפשים את הבעל.
<ג'עפר פרח: הטראומה שהילדים עוברים.
<ג'עפר פרח: ישבתי בפעם הראשונה עם הילדים, שלמדו בבית ספר יהודי, אגב, ולא ידעו ערבית, ושניסו להשתלב, ושמעתי מהם שפעם הם ייקחו רובה וינסו להתנקם על מה שקרה ומה שקורה להם כל יום, כל שבוע.
<ג'עפר פרח: סנדרה מנסור יושבת היום עם טיפולי כימותרפיה.
<ג'עפר פרח: היא בחורה מבית לחם שנישאה לבחור מחיפה.
<ג'עפר פרח: בת 33.
<ג'עפר פרח: כל החיים שלה, מאז שהיא נישאה, מנסה לעבוד.
<ג'עפר פרח: בחורה נורמטיבית, הילדים שלה גדלים בחיפה.
<ג'עפר פרח: לא קל לקבל טיפולים כימותרפיים וטיפולים במחלת סרטן כשאישה נמצאת במעמד הזה.
עאידה תומא סלימאן: ולשלם עבור הכימותרפיה.
<ג'עפר פרח: ולשלם, ברור.
נחמן שי: איפה היא מקבלת?
עאידה תומא סלימאן: בחיפה, ברמב"ם.
נחמן שי: היא מקבלת בחיפה טיפולים, אבל היא גרה בבית לחם.
<ג'עפר פרח: היא טופלה בהונגריה, חזרה, עכשיו היא מטופלת בחיפה.
עאידה תומא סלימאן: נשואה בחיפה.
נחמן שי: היא גרה עכשיו בחיפה.
<ג'עפר פרח: יזיד, בחור מעזה, שנשוי לבת אחותו של חבר הכנסת והשר לשעבר ראלב מג'אדלה.
<ג'עפר פרח: כיפאח הייתה מנהלת מחלקת תרבות בעיריית באקה אל גרביה.
<ג'עפר פרח: הם חיים היום בברלין.
<ג'עפר פרח: היה סרט עליהם.
<ג'עפר פרח: אמא של יזיד, שחיה בעזה, אמורה להיות מועברת מחר לבית חולים אל מקאסד בירושלים לקבל טיפולים, התגלתה מחלת הסרטן אצלה, והיא אמורה לעבור מעזה לבית חולים אל מקאסד.
<ג'עפר פרח: התקשר אליי ביום חמישי, ביקש אם אפשר לעזור לו להגיע לראות את אמא שלו, אחרי שנים שהוא לא יכול להיכנס לעזה.
<ג'עפר פרח: הם לא חיים בארץ, אגב.
<ג'עפר פרח: יזיד וכיפאח והילדים כבר עזבו את הארץ מזמן והם לא חיים בארץ.
<ג'עפר פרח: הוא גם לא יכול לחזור ולבקר בעזה.
<ג'עפר פרח: כל הזמן כשהוא מבקש להיכנס לארץ, הוא לא מצליח.
<ג'עפר פרח: אנחנו רואים את התופעה הזאת ביישובים באזור עזה, ביישובי המשולש, יישובים סמוכים לאזור ג'נין.
<ג'עפר פרח: אנחנו מדברים על משפחות שבאיזשהו שלב מישהו החליט לבנות גדר, באקה אל גרביה ובאקה א-שרקייה.
<ג'עפר פרח: אנחנו עובדים עם קבוצות של אנשים שחיים מתחת לקו העוני, בבאקה אל גרביה למשל.
<ג'עפר פרח: רוב המשפחות שחיות מתחת לקו העוני היום הן משפחות של נישואים מעורבים, מה שנקרא, בין ישראל לשטחים.
<ג'עפר פרח: אחרי שישבנו איתם שעה כמעט, פתאום הם התחילו לדבר, בקשה פשוטה, תפתחו את המחסום בין באקה אל גרביה לבאקה א-שרקייה.
<ג'עפר פרח: מחסום שנמצא באותו יישוב, שמישהו החליט לחלק אותו, באקה, ברטעה, זה אותו דבר, ברטעה אל גרביה, ברטעה א-שרקייה.
<ג'עפר פרח: ילדים מברטעה א-שרקייה המזרחית, שלומדים בבתי הספר של ברטעה אל גרביה, כמעט אלף משפחות שחיות במצב כזה רק באזור ברטעה, בקשה פשוטה, הומנית.