GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחמן שי: אני רוצה לשמוע הסברים, אני רוצה להודות לך שכינסת ישיבה מיוחדת בתוך פגרה, ביום שהכנסת לא נוהגת - כדי לשים את זה ככל האפשר גבוה בסולם העדיפויות.
נחמן שי: חנין זועבי, חברת כנסת, עשתה דוח מאוד חשוב על הנושא של ההתמודדות של המשטרה בכלל בתוך החברה הערבית, ואולי גם תזכירי את זה בהקשר הזה, כי הבוקר כאשר נתכנסה הישיבה, נזכרתי בדוח הזה שאת הכנת.
נחמן שי: תדברי גם על הדוח, גם למי הגשת אותו ומה היו התוצאות אחרי שהגשת את הדוח שלך.
אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך, גברתי היושבת ראש, על הישיבה הזאת בפגרה.
אחמד טיבי: אתמול כולנו הפגנו בלוד מול תחנת המשטרה.
אחמד טיבי: היינו יחד שם, יחד עם נשים רבות ופעילים.
אחמד טיבי: לא היינו הרבה, אגב, זה מצער - כאילו שיש נורמליזציה של רצח נשים.
אחמד טיבי: הדבר המקומם ביותר זה להתייחס אל רצח נשים בעיקר באזור הזה כאל דבר טריוויאלי, כאל זה נהוג, זה קורה, זה בתרבות, ככה זה.
אחמד טיבי: ולמה הפגנו, או החליטו היוזמים והיוזמות להפגין מול המשטרה?
אחמד טיבי: כי במקרים רבים כאשר יש תלונות מראש, התלונות לא מטופלות בצורה מקצועית, ואז זה סיפורו של מוות ידוע מראש.
אחמד טיבי: הדבר הנורא ביותר בכל סיפורי רצח נשים שאנחנו עדים להם, שזה עונה על הכותרת הזו – סיפורו של מוות ידוע מראש.
אחמד טיבי: עכשיו, האמת היא שאחרי הרצח וקצת לפני, רבים ביישוב או בשכונה, או במעגל הקרוב יודעים שאיקס הולך לרצוח את וויי, או שזה האיש שרצח אותה, בינתיים הוא לא עצור.
אחמד טיבי: בסוף עובר חודש, עוברת שנה, וגם אז הוא לא עצור, ואנשים בסביבה יודעים שזה הוא, ומצביעים עליו - בטח יש מודיעין משטרתי גם הוא יודע.
אחמד טיבי: כמו שאמרה היושבת ראש, במקרים האלה של רצח נשים ערביות, תמיד אומרים יש בעיה עם הוכחות וראיות.
נחמן שי: הדי.
נחמן שי: אן.
נחמן שי: אי.
נחמן שי: שונה?
אחמד טיבי: המשטרה כאן בטח תתקן אותי אם אני טועה.
אחמד טיבי: יש יותר פיענוחים של רצח בחברה היהודית גם של גברים, גם של נשים, אגב, כי גם במקרים של אלימות ופשיעה בחברה הערבית, מלבד הנושא של נשק שממלא כל שכונה, כל יישוב, כמעט כל בית, יש יותר פיענוחים של מעשי רצח מאשר בחברה הערבית.
אחמד טיבי: רוב מעשי הרצח בחברה הערבית לא מפוענחים - רוב.
אחמד טיבי: אני תמיד מזכיר את הסיפור, בטייבה בתקופת המלחמה בין שתי קבוצות, נפלו ועשרות נהרגו ערבים.
אחמד טיבי: פעם אחד הגיע לשם יהודי לאזור המוסכים והוא נרצח, אחרי 72 שעות החשוד כבר היה עצור, והוא הועמד לדין, השאר לא.
אחמד טיבי: כמעט 85% באופן גס מהרציחות עד היום לא פוענחו באזור שם, ובכלל, בחברה הערבית זה לגבי סטטיסטיקה.
אחמד טיבי: חשוב שהמשטרה תעשה את שלה, אבל כדי להיות הוגן והגון, יש מקרים שבהם גם המשטרה לא יכולה לפתור אותם, כאשר הרצח הוא מהמעגל הראשון, ללא התראה מראש, זה כמעט רצח שאי אפשר למנוע, ולכן, זו בעיה גם של משהו שצריך להנחיל ברחוב, בבית-הספר, לדבר נגד אלימות, ואסור שהאלימות תהיה כלי ראשון כדי לפתור בעיות, כי ככה יוצרים בעיות.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חברת הכנסת חנין זועבי.
חנין זועבי: קודם כל, לא רוצים שיהיו פגישות כאלה, כי לא רוצים רצח, אבל חשוב לדון, אבל זה לא מספיק לדון.
חנין זועבי: אנחנו צריכים שינוי יסודי מהמשטרה.
חנין זועבי: כאשר אנחנו מדברות על רצח נשים, צריכים גם להאשים את הנורמות החברתיות, את השקט, כמעט שקט בחברה שלנו, למרות שיש פעילות ציבורית, פעילות מפלגתית, מנהיגים ומנהיגי הציבור מגנים את זה, גם מנהיגים דתיים מגנים את זה.
חנין זועבי: אבל, נכון, יש מה לטפל, יש מה לשנות בחברה שלנו, הרצח הזה הוא רצח שאי אפשר לעבור לסדר-היום, ואנחנו מאשימים את החברה בגלל שהוא רצח ידוע מראש.
חנין זועבי: כלומר, האישה המאוימת, אם 80% מאוימות, אז השכונה ידעה, המשפחה ידעה, החברים ידעו, החברות ידעו, אז היינו כחברה גם צריכים להגן על הנשים.
חנין זועבי: אבל לפי החוק, מי שאחראי למנוע רצח, ולפענח מקרי רצח, ולתפוס רוצחים - זו המשטרה.
חנין זועבי: המשטרה אינה בלחץ.
חנין זועבי: אנחנו כחברה בלחץ.
חנין זועבי: הנשים בלחץ - הבעיה שהמשטרה אינה בלחץ, כי אין מי שאומר למפקד של התחנה - תתפטר כאשר אתה לא מגיש תכנית איך למגר את הרצח.
חנין זועבי: ואתם יודעים למה יש בעיה במשטרה?
חנין זועבי: לפי החוק הזה עבירה על החוק, המשטרה עוברת על החוק, והיא גם עוברת על החוק הבינלאומי.
חנין זועבי: מקרי הרצח זה לא מקרי רצח פתאומי – הם ידועים מראש, כלומר, זה רצח מיותר, היינו יכולים למנוע.
חנין זועבי: שנית, מקרי הרצח בחברה הערבית גם של נשים, גם לא של נשים באמצע היום, בלי מסכות, כאשר הרחוב מלא אנשים, אווירה נינוחה - למה?
חנין זועבי: הרוצחים האלה, לא רק שהם רוצים לרצוח, למה כל כך קל להם לרצוח?
חנין זועבי: למה כל כך קל להם ללכת ברחוב כאשר יש תחנת משטרה קרובה, סמוכה, רחוב או שלושה רחובות, וכל כך נוח להם?
חנין זועבי: רצח בחברה הערבית - חבר הכנסת נחמן שי, נוח לרוצחים, בלי מסכות.
חנין זועבי: לפעמים כאשר יש מצלמות, יש מצלמות מול תחנות המשטרה.
חנין זועבי: מקרי רצח בחיפה מתבצעים מול תחנות המשטרה של חיפה.
חנין זועבי: אנחנו מאשימים את המשטרה.
חנין זועבי: אתה אמרת איפה הסטטיסטיקה, על מה מסתמכים.
חנין זועבי: אז, הנה לך אינפורמציה.
חנין זועבי: הסטטיסטיקה הכי חשובה – לפי העדות המשטרה, את יכולה לצחוק, זה אחוז העבריין להיתפס.
חנין זועבי: לפי הדוחות של המשטרה, מדד היעילות של המשטרה - מהו אחוז, לא תיקים מפוענחים, אפילו לא תיקים מפוענחים, כי יש גם הטעיה במונח הזה - אחוז הרוצח להיתפס.
חנין זועבי: עכשיו אני רוצה לתת לכם משוואה מתמטית, ולתת תשובה מתמטית למה נרצחים ערבים יותר מאשר יהודים.
חנין זועבי: נרצחים ערבים פי 7.4% יותר מאשר יהודים.
חנין זועבי: 7.4%, ואנחנו טוענים שאחוז העבריין להיתפס כאשר הקורבן הוא יהודי הוא שבע פעמים כפול כאשר הקורבן הוא יהודי, מתמטית אפשר לעשות את זה, כי זה מה שכל המחקרים אומרים.
חנין זועבי: אומרים לא חומרת הענישה משפיעה על אחוז הרצח, אלא כמה יש סיכוי שהעבריין הזה ייתפס.
חנין זועבי: עכשיו המשטרה לא נלחצת.
חנין זועבי: אין ביקורת ציבורית, כנראה לא אכפת לה מהכעס של החברה הערבית, אלא אם אנחנו יוצאים כל יום לרחובות, ואנחנו סוגרים את הרחובות ועושים הפגנות מדי שבוע מול תחנות המשטרה ומבקשים, ואנחנו כן מבקשים ממפקד המשטרה ומהשר לביטחון פנים להיפטר.
חנין זועבי: להיפטר כאשר פי שבע אנחנו נרצחים, פי שבע, אנחנו נרצחים יותר מאשר האפריקן אמריקן בארצות- הברית.
חנין זועבי: אנחנו נרצחים יותר מאשר מיעוטים מהגרים, יותר מאשר מיעוטים עניים באירופה.
חנין זועבי: הדרישה – אנחנו רוצים תכנית, לא לגייס שוטרים, לגייס שוטרים.
חנין זועבי: לגייס שוטרים למוסד עוין לנו - זה הפתרון?
חנין זועבי: זה מעצים את הבעיה.
חנין זועבי: לגייס שוטרים למוסד, או שהוא רוצח אותנו בעצמו, כמו באום אל-חיראן, או שהוא שותק על הרצח שלנו – שותק.
חנין זועבי: אתם יודעים מה, בדוח הזה שאני הגשתי למבקר המדינה, יש תיעוד לשיתוף פעולה – כן, אנחנו אחראים על הדברים של הנשים.
חנין זועבי: שיתוף פעולה לפעמים, ושתיקה, שתיקה מושחתת בין המשטרה לבין ארגוני פשע - אנחנו רוצים תכנית עבודה עם מטרות ולוח זמנים.
עאידה תומא סלימאן: לפני שאני משמיעה את הארגונים שהגיעו, ואולי ככה שנוכל לקיים יותר שיח להבין ולקבל תשובות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפנות למשטרה, לנציגת המשטרה, רב פקד נירה ראובני, קצינת מדור נפגעי עבירה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, את מגיעה לישיבות של הוועדה ואת נוכחת תמיד, אבל אני חושבת, דיון מסוג זה היה אמור, ואני אעביר את זה הלאה.
עאידה תומא סלימאן: הייתי מקווה לראות שהמשטרה לוקחת את זה ברצינות, ולהגיע קצינים מהשורה הראשונה - חס וחלילה זה לא אישי נגדך.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשמוע את הסטטיסטיקה שביקשתי בעניין הרציחות שהיו בשנים האחרונות, בשלוש השנים האחרונות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת תגידי לי, אני לא אוכל להיכנס לפרטים בעניין שלוש הרציחות, כי זה עדיין בחקירה.
עאידה תומא סלימאן: אבל האם בחמש המקרים האחרונים, ובשלוש במיוחד, ידעתם?
עאידה תומא סלימאן: היו תלונות קודמות אצלכם?
עאידה תומא סלימאן: ואני אשאל את כל הרשויות את השאלה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: האם הנרצחות היו מוכרות לכם?
עאידה תומא סלימאן: האם הגישו תלונות בעבר, ומה נעשה איתן?
עאידה תומא סלימאן: אתם חוקרים עכשיו את הרצח, אני רוצה לחקור לפני הרצח, והאם אפשר היה למנוע אותו?
<נירה ראובני: שלום לכולם, אני אחלק את התשובה שלי גם לנתונים הסטטיסטיים שחברתי ביקשה, וגם להתייחסות המשטרה.
<נירה ראובני: אני רוצה באמת להתחיל בזה שהמשטרה כן נלחצת, המשטרה כן אכפתית, המשטרה כן לוחצת ועובדת ללא לאות למצוא ולפעול בכל הדרכים, אם זה המפכ"ל והשר.
<נירה ראובני: למרות הוועדה שהייתה אמורה להתכנס לפני כחודש, ועדת השרים שהיו אמורים להציג את ההמלצות, למרות שזה לא הוצג ולא אושר, עובדים במקביל ליישום הממצאים כפי שאני אפרט בהמשך.
עאידה תומא סלימאן: קשה לי עם המשפט הזה, כאשר עוד לא אושרו הממצאים וההמלצות, ולא הוקצו להם תקציבים - איך יכול להיות שאתם מיישמים?
<נירה ראובני: מבחינת פיענוחים - הנתונים סך הכול מקרי רצח הנשים, יש חלוקה למגזר הערבי בנפרד - ב-2016, 25 נשים נרצחו, 6 מהם התיקים סגורים, מפוענחים.
<נירה ראובני: 13 תיקים הוגשו כתבי אישום, 6 בחקירה.
<נירה ראובני: סך הכול נשים, זה אומר על ידי בני זוג וממניעים אחרים.
<נירה ראובני: 6 מהם התיקים סגורים מפוענחים.
עאידה תומא סלימאן: ממניעים אחרים, זה אומר בגלל היותה אישה היא נרצחה, זה לא בן זוג שרצח.
<נירה ראובני: גם וגם.
<נירה ראובני: אם גברתי תרצה חלוקה על-פי רצח שבוצע על ידי בני זוג, או רצח ממניעים כלליים.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת ממניעים כלליים?
<נירה ראובני: בשנת 2016, נרצחו 12 נשים בידי בני זוג, ונרצחו 13 נשים ממניעים שונים.
<נירה ראובני: מניעים שונים - זה אומר, קרוב משפחה אחר במהלך שוד, אירוע פלילי אחר שבמהלכו נרצחה אישה.
<נירה ראובני: כל התיקים הם או סגורים מפוענחים, ב-13 מהם הוגשו כתבי אישום, ושישה בחקירה.
<נירה ראובני: אין תיק שהוא לא - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה נשים ערביות באותה שנה?
<נירה ראובני: ב-2016 – 14 מתוך 26 נשים.
עאידה תומא סלימאן: לכמה מהם הוגשו כתבי אישום?
<נירה ראובני: אני אחזור לזה.
נחמן שי: את אומרת שמתוך 25 מקרים מחציתם פוענחו?
אוסאמה סעדי: לא, 6 מפוענחים, 13 כתבי אישום.
<נירה ראובני: 13 כתבי אישום, זאת אומרת, שיש חשוד שנחקר, התיק בפרקליטות.
<נירה ראובני: גילוי זה פיענוח לכל דבר ועניין.
<נירה ראובני: 6 מהם בחקירה, ב-7 מהם הוגשו תלונות קודמות.
<נירה ראובני: לא בכולם הרצח ידוע מראש, ולא בכולם הכתובת הייתה על הקיר.
<נירה ראובני: מתוך 25 מקרים, ב-7 היו תלונות קודמות.
<נירה ראובני: הטיפול בכל התלונות הקודמות, בכל מקרה של תיק רצח, אנחנו עושים תחקיר.
<נירה ראובני: תחקיר המדור עושה תחקיר על המחוז.
<נירה ראובני: המחוז עושה תחקיר פנימי, ואנחנו יושבים ביחד, גם בוועדה לבדיקת מקרי רצח ביחד עם משרד הרווחה, וגם עם המחוז עצמו, לראות האם היה אכן מיצוי חקירה כנדרש באותם התיקים.
<נירה ראובני: יש תיקים שבאמת נבדקו.
<נירה ראובני: הייתה תלונה קודמת, ולא הייתה עילה להביא את התיק הזה למעצר תום הליכים.
<נירה ראובני: יש תיקים שבהם אותו אדם ישב ונשפט, והוגש נגדו כתבי אישום.
<נירה ראובני: יש תיקים שהחשוד נחקר ושוחרר.
<נירה ראובני: כל תיק באמת נבדק האם באמת נעשו בו מקסימום הפעילויות שניתן היה לעשות.
<נירה ראובני: תיקים שהיה צריך לחדד יותר פעילויות, כמו למשל, למלא טפסים מסוימים ביתר תשומת לב ולא בוצע, גם אם לא בהכרח, זה היה משפיע על אופן ההחלטה בתיק, אז מרועננות ההנחיות, ויוצאים דגשים, וכל מה שצריך לעשות נלמד.
<נירה ראובני: מבחינת פיענוח רצח בני זוג זהה למגזר הערבי.
<נירה ראובני: בגדול, רצח בין בני זוג מבחינת הפיענוח שלו הן במגזר הערבי והן במגזר היהודי, הפיענוח דיי זהה, הזהות ידועה.
אוסאמה סעדי: זה די קל.
אוסאמה סעדי: זה הכי קל לפענח - בן זוג רוצח, אתם לא צריכים אפילו להתאמץ.
חנין זועבי: רק להקריא לכם שתי משפטים.
חנין זועבי: "המשטרה נוהגת להשתמש במושג פיענוח מבלי להתכוון כלל לתיק מפוענח ומוגש להגשת כתב אישום, אלא אך ורק לתיק בו צוינו פרטי החשוד, גם אם לא היו בו דיי ראיות מפלילות ופיענוח חקירתי מלא של המקרה - זה פיענוח, יעני, מפוענח.
חנין זועבי: מפוענח זה לא קרוב אפילו להגשת כתב אישום, זה לא מיצוי חקירה, זה רק פענוח - נכון או לא?
<נירה ראובני: אני עכשיו הקראתי.
<נירה ראובני: התיקים האלה נבדקו על ידי.
<נירה ראובני: כל מקרי הרצח מתוכללים על ידי במדור.
אוסאמה סעדי: השישה המקרים המפוענחים, זאת אומרת, הוגשו כתבי אישום, יש גזרי דין?
אוסאמה סעדי: לכן אני שואל מה זה מפוענח מבחינתכם.
<נירה ראובני: מפוענחים – האיש בכלא, התיק סגור.
<נירה ראובני: הסתיים, נדון – סיום תיק.
<נירה ראובני: אני בדקתי את התיקים האלה אחד, אחד.
<נירה ראובני: אני מ-2014, מרכזת את כלל תיקי רצח הנשים.
<נירה ראובני: בשנה האחרונה אני גם מרכזת את תיקי רצח הנשים ממניעים כלליים, מה שהיה בעבר על ידי פיענוח חקירתי, עבר למדור שלנו, אני באמת מכירה את כולן בשמות ובפרטים.
אוסאמה סעדי: אפשר לקבל לוועדה את כל הרשימה של 2016, שמות, מפוענח, מה גזרי דין, 16 כתבי אישום, ה-6 שעדיין בחקירה - אני רוצה שמות.
אוסאמה סעדי: היא אומרת שישה בכלא.
<נירה ראובני: מבין הסגורים מפוענחים, זה גם אותם בני זוג שרצחו והתאבדו, התיק הזה הסתיים.
<נירה ראובני: יש לפחות ארבעה, חמישה כאלה.
<נירה ראובני: ב-2017 – חמש נשים נרצחו, בשניים מהם הוגשו כתבי אישום.
<נירה ראובני: שלושה מהם בחקירה, בשתי תיקים היו תלונות קודמות.
<נירה ראובני: גם אופן הטיפול בתיקים האלה בימים אלו הוא מתוחקר – האם נעשה מיצוי חקירה בהם, והאם ניתן היה לעשות הכול גם מול רשויות אחרות.
<נירה ראובני: המקרה הנוסף של פתח-תקווה, היינו במעקב לגביו, האם מדובר באלימות בין בני זוג או לא, זה המקרה השישי שאנחנו גם אותו מתחקרים.
עאידה תומא סלימאן: ב-3 מתוך 5 היו תלונות?
<נירה ראובני: בשני מקרים.
אוסאמה סעדי: האם במקרה של לינה שנרצחה בראמה, נכון שיש צו פרסום, האם היו תלונות?
<נירה ראובני: יש ברקע שלוש תלונות, המניע לא ידוע.
<נירה ראובני: לא בהכרח, הרבה פעמים יש תלונות קודמות, זה גם בעיה עם הנתון שנותנים ומתבקש, לא בהכרח, במיוחד בין בני זוג שהרצח מבוצע ממניעים אחרים, ולא על-ידי בן זוג, ויש תלונות אחרות ברקע – יש תלונות נגד הגיס, נגד הדוד, נגד האח, והאישה נרצחת, אז קיומן של תלונות קודמות או תלונה אחת קודמת, היא לא בהכרח באמת כלפי אותו אדם שבסופו של דבר רצח אותן.
<נירה ראובני: בכל זאת אנחנו נותנים מידע, מבחינתי זו תלונה.
עאידה תומא סלימאן: לא חשוב לי.
עאידה תומא סלימאן: מה שחשוב לי, אישה הגיעה לתחנת המשטרה, התלוננה פעם ראשונה, התלוננה פעם שנייה, התלוננה פעם שלישית – אמרה, אני בסכנה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוימת.
<נירה ראובני: לא בהכרח.
<נירה ראובני: יש תלונות שגם על גניבת טלפון.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על גניבת טלפון.
עאידה תומא סלימאן: תעזבי, אל תעשי לי עכשיו תיאוריות.
עאידה תומא סלימאן: אמרת במקרה של לינה היו שלוש תלונות, והיו שלוש תלונות על איום.
עאידה תומא סלימאן: היא הגיעה למשטרה ואמרה, אני מרגישה מאוימת – מה לא בהכרח?
<נירה ראובני: זה תחת איסור פרסום, כולל זה.
<נירה ראובני: אני אשמח לפרט ברגע שאני אוכל.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהיא לא הגיעה להגיד, נגנב הטלפון שלי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מפרטת עכשיו, ולא מבקשת לדעת נגד מי התלוננה, למרות שאת סיפרת עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אבל אישה הגיעה שלוש פעמים לתחנת המשטרה - או בגלל אלימות, או בגלל איום, היא לא תגיע בגלל שגנבו לה זהב, ואת לא היית מעלה את זה אם היא הגיעה בגלל זה.
<נירה ראובני: העובדה שבאמת ציינתי שגנבו לה את הטלפון, זה באמת הייתה אחת התלונות.
<נירה ראובני: חשש עתידי מזה שאולי יבוא ויפגע ברכב, זה באמת דברים שהם לא בהכרח לאחר מעשה של תקיפה, או עקב איום ומסוכנות ממשית.
נחמן שי: מה קורה אחרי שהיא באה להתלונן?
נחמן שי: אגב, גם גניבת טלפון היא אינדיקציה למשהו שמישהו בודק לה את הטלפון, ורואה אולי התקשרויות וכן הלאה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא תמים, זה לא גניבת טלפון תמימה, היא לא הגיעה למשטרה רק בגלל שהיא איבדה את הטלפון.
נחמן שי: אני שואל ככה - אחרי התלונה מה השלב הבא?
נחמן שי: האם היא מטופלת?
נחמן שי: האם ניתן לזה שוב עדיפות?
נחמן שי: כי אתם כבר צריכים להיות עם אינדיקציות, הלא זה כל החכמה של עבודת משטרה, אתם צוברים ניסיון, ואז בתחנה או מרגע זה, זה משדר לי משהו שהוא שונה ממקרים אחרים, כי כאן מתפתח איזשהו סיפור משפחתי, ואני כבר צריך לשים לזה שימת לב מיוחדת, אז מה קורה הלאה, זאת השאלה?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להוסיף לך.
עאידה תומא סלימאן: הם יודעים שהסיפור הזה סביבו היה עוד סיפור שהוא מאוד מסוכן, ואתם יודעים את זה.
עאידה תומא סלימאן: והיה מסביב לזה עוד פגיעה בנשים, והיה רצח מסביב לסיפור.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין – אישה שמגיעה, ואתם יודעים את הקונטקסט הכללי - המשטרה יודעת את הקונטקסט הכללי ובכל זאת.
<נירה ראובני: לא תמיד הדברים שאנחנו יודעים בדיעבד, אותן עבירות שמבוצעות במעגלים הרחבים יותר, בדיון למשטרה לאותו חוקר שמגיע, והאישה מודיעה על עבירה אחת.
עאידה תומא סלימאן: לא אכפת לי.
עאידה תומא סלימאן: יש תחנה, יש מפקד תחנה, יש ראייה כללית.
עאידה תומא סלימאן: תחנה מסוימת אמורה לדעת כל מה שמתרחש תחת השליטה שלה.
<נירה ראובני: אני רוצה לפרט ככה בקצרה את כל הפעולות שהמשטרה עושה.
<נירה ראובני: אני חושב שבאמת, בשנתיים האחרונות יש דחיפות ומידיות בנושא הזה של הטיפול ועל מה.
<נירה ראובני: אני אפרט כמה מהפעולות שאנחנו עושים כדי לדעת.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לצעדים כאילו כלליים.
עאידה תומא סלימאן: יש במיוחד, בשלושת המקרים האחרונים, שני מקומות שיש בהם רציחות גם של נשים, ורציחות באופן כללי, שהם לא מפוענחים כמו שצריך, ויש השתוללות שצריך לעצור אותה באיזשהו מקום.
עאידה תומא סלימאן: הדיון נקרא דיון חירום.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו להתחיל שוב לדבר על הוועדה והמלצות הוועדה, ויישום הוועדה – אני לא רוצה.
עאידה תומא סלימאן: רוצה להבין קונקרטית, מה קורה כאשר יש לי מקרה של העיר לוד, שאני אתמול השתתפתי בהפגנה, וצעדתי שניים, שלושה מטרים מתחנת המשטרה לבית של הנרצחת.
עאידה תומא סלימאן: הבית של הנרצחת הוא כמה מטרים מתחנת המשטרה, רק הכביש מפריד, והרוצח נכנס לתוך הבית.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה, אני רוצה גם אחר כך לשמוע על המצלמות שנמצאות ברחוב.
עאידה תומא סלימאן: למה לקחתם אותם אחרי שבוע?
עאידה תומא סלימאן: למה השכנים צריכים לקבל הוראה לתת את המצלמות שלהם אחרי שבוע מהרצח, שבוע שלם שאפשר לחבל במצלמות, שאפשר להפחיד את האנשים שיש להם מצלמות, שאפשר שהם בעצמם יפחדו – על זה גם ארצה לקבל תשובה.
עאידה תומא סלימאן: ארצה לשמוע ממר אסעד ניקולא, מנהל מחלקת הרווחה כפר ראמה.
עאידה תומא סלימאן: אדוני הנרצחת הייתה מוכרת לכם?
<אסעד ניקולא: הנרצחת הייתה מוכרת לנו, אמנם לא באופן אישי כל כך.
<אסעד ניקולא: אני מכיר אותה, אבל היא הייתה בטיפול של עובד סוציאלי אחר.
<אסעד ניקולא: אנחנו מדברים על ישוב של 8,000 פלוס, ויש לנו ארבעה עובדים סוציאליים, חוץ ממני כמנהל.
נחמן שי: בכמה תיקים מטפל כל עובד או עובדת סוציאלית?
<אסעד ניקולא: בסביבות 250 תיקים.
<אסעד ניקולא: אני רוצה לסבר את האוזן בשני דברים שהיו אחרי הרצח.
<אסעד ניקולא: אני והצוות התחלקנו – חלק הלכו למשפחה ולילדים בבית, וחלק הלכנו לבתי-ספר בהם לומדים הילדים.
<אסעד ניקולא: יש לה שני ילדים – בת בכיתה ח' ובן בכיתה ד'.
<אסעד ניקולא: כאשר נכנסנו לכיתה ח' ודיברנו עם התלמידים מאותה כיתה, בחור אחד יושב בשקט כאילו לא אכפת לו, אמרתי לו, מה תגובתך, אני רוצה לשמוע מה אתם מרגישים על מה שקורה?
<אסעד ניקולא: אז הוא אומר לי, אני לא מרגיש כלום.
<אסעד ניקולא: אמרתי לו, זה לא טבעי שאתה לא מרגיש כלום.
<אסעד ניקולא: הוא אמר לי, כי כל יום זה קורה – כל יום יש רצח, אנחנו שומעים ברדיו רצח אם לא בראמה, בלוד, אם לא בלוד, בחיפה, במקום אחר, זה כבר שיגרה, אנחנו לא צריכים להתרגש מזה.
<אסעד ניקולא: ובת של עובדת סוציאלית בכיתה של הבן, אומרת לה למחרת בכיתה דיברו על זה, שהיא הביאה בושה לעדה הדרוזית, לכפר, לנשים בראמה, ובגלל זה היא נרצחה, מגיע לה - זה מה שדיברו ילדים בכיתה ד', זה באמת כואב.
עאידה תומא סלימאן: אפשר להגיד לנו כמה רציחות היו?
<אסעד ניקולא: בראמה היו בסביבות 35 רציחות ב-15, 14 השנים האחרונות.
<אסעד ניקולא: דרך אגב, אני לא יכול להגיד הכול כאן, לא רק בגלל איסור פרסום, אלא כי אם אני אגיד דברים כאן, אני אהיה ברשימת המאוימים.
<אסעד ניקולא: פעם אחת הייתי מאוים וישבתי חודשיים בבית, בגלל שהפיצו כרוז שהתירו את דמי.
<אסעד ניקולא: לכן אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים במעורבות שלנו.
<אסעד ניקולא: מצד שני, אני רואה, ויכול להיות שזה יקומם את רוב הנשים שנמצאות כאן.
<אסעד ניקולא: גם הגבר בעיניי הוא קורבן בסוגריים, כי אני חושב שצריך לטפל בשני הצדדים.
<אסעד ניקולא: אני חושב שצריך טיפול מניעתי.
<אסעד ניקולא: צריך להשקיע מאמצים.
<אסעד ניקולא: אני חושב שצריך לעשות חינוך לחיי משפחה.
נחמן שי: לא, מה זה הגבר מאוים, אני רוצה להבין במה הוא מאוים.
<אסעד ניקולא: לא מאוים, קורבן.
<אסעד ניקולא: אחר כך הוא יודע מראש שהוא מכניס את עצמו לסיטואציה, שאם הוא ייתפס, הוא כבר איבד את החיים שלו, איבד את המשפחה ואת הילדים כולם.
<אסעד ניקולא: אני לא בוכה על הגברים.
<אסעד ניקולא: כל מי שעושה את זה, מגיע לו לקבל בגדול, להיפך, אני בעד החמרת הענישה.
<אסעד ניקולא: אבל אני אומר שצריך לחשוב גם מפרספקטיבה אחרת להסתכל על העניינים - לחשוב על כיוון מניעתי.
<אסעד ניקולא: הרי בחור ובחורה מתחתנים, לא יודעים מה זה משפחה לפעמים.
<אסעד ניקולא: לא יודעת לזהות אם יש לו סימנים של אלימות הגבר שהולכת להתחתן אתו.
<אסעד ניקולא: אני עשיתי צעד קדימה – אני מקים קבוצה בתיכון לכיתה אחת שאני עושה להם 14 מפגשים על חינוך לחיי משפחה - מה זה לאבחן את האדם אם הוא אלים או לא.
<אסעד ניקולא: מה זה מערכת יחסים זוגית.
<אסעד ניקולא: מה זה גבר, מה זה אשה.
<אסעד ניקולא: מה זה ילדים.
<אסעד ניקולא: מה דורשת חיי משפחה מכל אחד מהם, כי ככה יכול להיות שזה ימנע ממנה להתחתן עם כל כך סימני אלימות לעתיד, ותדע לקראת מה היא הולכת.
עאידה תומא סלימאן: אתה יודע שכבר בהרבה ממקרי הרצח, ואולי גם במקרה הרצח הזה, כבר מעורבים גם כן מעורבים אנשים שמשלמים להם כדי לבצע את הרצח הזה.
<אסעד ניקולא: הם מתוחכמים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר מגיעים למצב שאנשים יכולים באופן מדויק כאשר היא עוברת בכביש באוטו שלה לירות בה מול כולם, זה אומר הפקרות בתוך הכפר, זה מה שנאמר - אחרת לא היו מעזים.
עאידה תומא סלימאן: אם היה מצב שיש בו הרגשה – אתה יודע, שמונה נשים נרצחו בראמה.
עאידה תומא סלימאן: בעשר השנים האחרונות בכמה מהם פוענח מקרי הרצח, והרוצחים יושבים מאחורי סורג ובריח?
עאידה תומא סלימאן: במקרה הרצח הקשור, כמה אנשים - אף אחד.
עאידה תומא סלימאן: אז למה שלא ירגישו חופשי - אפשר לרצוח.
<אסעד ניקולא: יש לי הערה.
<אסעד ניקולא: אני חושב שאנשים לא מתוחכמים יודעים חוק.
<אסעד ניקולא: אותו אדם שמעוניין ברצח עושה אליבי, הוא מוכיח, הוא יושב עם אנשים, והוא הזמין את הרצח על ידי מישהו אחר.
<אסעד ניקולא: הוא מוכיח שהיה בפני עשרה אנשים במקום אחר, אז ככה שמיד חוקרים אותו, משחררים אותו כי אין ראיות.
חנין זועבי: הוא מנצל - - -
<אסעד ניקולא: מה שאני חושב שיש אמצעים טכנולוגיים.
<אסעד ניקולא: יש את הפלאפון הזה, דרכו אפשר לגלות הרבה דברים.
<אסעד ניקולא: יש כל מיני אמצעים טכנולוגיים.
עאידה תומא סלימאן: תאמין לי, המשטרה משתמשת בטכנולוגיה הזו, אבל לא לפיענוח רציחות, אני מאוד מצטערת על זה.
עאידה תומא סלימאן: היאם אזברגה.
עאידה תומא סלימאן: היא השתתפה בדיון קודם אצלי פה בוועדה כצופה, כאשה שאכפת לה, אישה פעילה.
עאידה תומא סלימאן: בחורה פעילה, הגיעה לדיון אצלי על מקרה הרצח של דואה - - - והיום היא מגיעה כאחותה של הנרצחת סיהאם אזברגה.
עאידה תומא סלימאן: אתמול סיפרת לי היאם במיוחד על היחס שקיבלתם מאז הרצח.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שתשתפי אותנו במה את חושבת, חשוב לך היום שכולם ישמעו.
עאידה תומא סלימאן: כמובן, אנחנו אתמול העברנו את תנחומנו על הרצח של סיהאם.
עאידה תומא סלימאן: שוב, בשמי ובשם חברי הוועדה והנוכחים, אנחנו מעבירים את תנחומינו.
<היאם אזברגה: מהיום הראשון שאחותי נרצחה, היה אח שלי הקטן בבית ואימא שלי.
<היאם אזברגה: הדבר הראשון שעשתה המשטרה - לקחה אח שלי הקטין, שהוא עבר טראומה לפני כמה דקות, ולקחו אותו וחקרו כחשוד בלי להסביר לו שהוא יכול להתייעץ עם עו"ד, יכול לשמור על זכות השתיקה, שיכול להיות אתו אחד מהמשפחה.
<היאם אזברגה: לקחו את אימא שלי, אפילו לא ידעה מה קרה עם הבת שלה.
<היאם אזברגה: היא לא ידעה באיזה מצב היא.
<היאם אזברגה: לקחו אותה מהשעה תשע בבוקר עד ארבע אחר הצהריים בחדר המתנה, בלי להתחשב שהבת שלה בין החיים למוות, היא לא יודעת כלום מה קרה.
<היאם אזברגה: לקחו את הפלאפון שלה, כיבו את הפלאפון שלה.
<היאם אזברגה: אימא שלי התחננה לשוטר, אמרה לו, אני יש לי בן עם צרכים מיוחדים, וגם יש לי בת, תעדכנו אותי לפחות מה קרה, איפה היא, מה המצב שלה – הם לא התחשבו.
<היאם אזברגה: השאירו אותה מתשע עד ארבע, ואחרי שהתחננה שיחררו אותה כדי לקחת את האח שלי מהמעון, מחוסר ברירה, כאילו אם לא היה לה ילד עם צרכים מיוחדים, אולי הייתה נשארת עד השעה שמונה, תשע, אני לא יודעת על מה חושבת המשטרה.
<היאם אזברגה: היא לקחה אח שלי עם צרכים מיוחדים לבית החולים.
<היאם אזברגה: תחשבי – היא לא יודעת על מה לבכות, על מה לחשוב.
<היאם אזברגה: היא בלחץ, בעצבים, המשטרה לא התחשבה.
<היאם אזברגה: כל רגע היא שואלת אותם – תעדכנו אותי, מה קרה עם הבת שלי, תשבי, עוד מעט נחקור אותך.
<היאם אזברגה: חוסר רגישות, חוסר – כאילו, אין לי מלים אפילו לתאר.
<היאם אזברגה: באמת, שאין לי מלים.
<היאם אזברגה: אני לא מוצאת מילה אחת לתאר התנהגות של המשטרה.
<היאם אזברגה: ביום ראשון עשתה חיפוש המשטרה בשעה חמש, לקחה את כל חמשת האחים שלי בשעה חמש בבוקר למעצר.
<היאם אזברגה: רצו גם לקחת אותי עם הברזל, אבל לא יודעת, נראה לי פחדו, לא יודעת על מה חשבו.
<היאם אזברגה: באמצע החיפוש גם היה צחוק - כל אחד זורק מלה, אין התחשבות.
<היאם אזברגה: צועקים על אימא שלי – את תשבי.
<היאם אזברגה: באמצע החקירה, צעקו עליי.
<היאם אזברגה: אני מבקשת מהשוטר שיכבד, אני באתי מהלוויה, שיכבד את זה.
נחמן שי: בחמש בבוקר קורה כל זה?
<היאם אזברגה: כן.
<היאם אזברגה: בדרך הוא צועק עליי, הוא אומר לי, "תקשיבי, מה, אל תזייני לי את השכל, תשבי בשקט".
<היאם אזברגה: אני אומרת לו, אבל תכבה את השירים אני באתי מהלוויה.
<היאם אזברגה: מה, את באת לזיין לי את השכל, תשבי בשקט, זה מה שיש.
<היאם אזברגה: תסתמי.
<היאם אזברגה: תסתמי, אחרת אני אחזיר אותך מהשערות, זה מה שאמר השוטר.
עאידה תומא סלימאן: הוא גם אמר לאימא שלך, אני אתמול שמעתי מאימא שלך.
<היאם אזברגה: הוא אמר לאימא שלי, כשהוא הגיע לבית, אמר, הנה מי שהרגו הבת שלהם, תגידי, את הרגת את הבת שלך נכון?
<היאם אזברגה: דברי, הוא עשה לה ככה, הוא מפחיד אותה, הוא צועק עליה.
נחמן שי: זה הוא אומר לאימא, את הרגת את הבת שלך.
<היאם אזברגה: אומר לאימא ואומר לאבא, ואומר לי את זה גם.
<היאם אזברגה: המשטרה מעוניינת לסגור את התיק.
<היאם אזברגה: השוטר אומר לי - - -
עאידה תומא סלימאן: היא יכולה לזהות אותם.
עאידה תומא סלימאן: הם מתחנת לוד, והיא יכולה לזהות אותם.
<היאם אזברגה: ברחובות.
<היאם אזברגה: אני ביקשתי עשר פעמים, המשטרה לא מעוניינת לתת לי את המספר שלי, את השם שלו ואת המשפחה שלו.
<היאם אזברגה: שאלתי עשר פעמים, ביקשתי מהם עשר פעמים, היא לא נתנה.
<היאם אזברגה: אמרו לי, עוד מעט, עוד מעט, עד ששכחתי מזה.
<היאם אזברגה: אין מלים, אני לא מרגישה שיש שיתוף פעולה של המשטרה.
<היאם אזברגה: היום בדיוק חתמתי על האחים שלי שהם ביום ראשון בעזרת השם השתחררו.
<היאם אזברגה: אבל אין, אני לא מרגישה ביטחון.
נחמן שי: אף אחד לא נשאר במעצר מכל החמישה?
<היאם אזברגה: אני חתמתי עליהם שהם ייצאו ביום ראשון.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, אמרתי את זה בהתחלה.
עאידה תומא סלימאן: הבית שלהם בדיוק מול המתנ"ס ומול תחנת המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: בשכונה פזורים מצלמות.
עאידה תומא סלימאן: יש מצלמות של המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: יש מצלמות של המתנ"ס שמשקיפים על הכול.
עאידה תומא סלימאן: הרצח קרה כאשר מישהו נכנס אליהם הביתה ורצח את סיהאם בתוך הבית.