GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכאל גדלביץ': זאת גם הסיבה, למשל, לפריסה של תחנות טיפת חלב, מכירים את המושג הזה כולם, תחנות טיפת חלב במגזר הבדואי שאין להן אח ורע במדינת ישראל בשום מגזר אחר, יש 27 תחנות שמטפלות באוכלוסייה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: כולל בכפרים הלא מוכרים?
<מיכאל גדלביץ': כן, כן, בוודאי.
<מיכאל גדלביץ': יש לי בעיה קשה מאוד עם התחנות האלה.
<מיכאל גדלביץ': אם תרצו, אני יכול להסביר, אבל יש 27 תחנות שמטפלות במגזר, 21 מהן מטפלות אך ורק במגזר הבדואי, ועוד 6 שהן משולבות בערים כמו דימונה, ירוחם, ערד וכאלה.
<מיכאל גדלביץ': ההגעה היא באמת עד הקצה.
<מיכאל גדלביץ': יש לנו גם ניידת חיסונים 4x4 שנוסעת למקומות כאלה.
<מיכאל גדלביץ': האחיות שלנו יודעות שיש אישה זו או אחרת, משפחה כזאת או אחרת, הן יודעות שלא נותנים לאישה לצאת עם הילדים, ואז הניידת מגיעה לשם.
<מיכאל גדלביץ': האחיות הן כמעט כולן נשים, 99 אחוז מתוכן, וזה קצת יותר קל בהיבט הזה, נכנסים לתוך הבית, מחסנים את הילדים, נותנים הסברים לנשים עצמן.
<מיכאל גדלביץ': זה גם לתינוקות וגם לגדולים יותר.
<מיכאל גדלביץ': שיבחתם פה את משרד החינוך, בצדק מוחלט, דרך אגב, אבל אתם יודעים שבבתי הספר בדרום משרד הבריאות הוא זה שמפעיל את השירות לתלמיד, ובמגזר הבדואי כיסוי החיסונים הוא זהה או טיפה יותר גבוה מהמגזר היהודי, כולל בתוך כל בתי הספר.
<מיכאל גדלביץ': מי שזוכר את האירוע של הפוליו שהיה לפני שנתיים, אלפים אם לא עשרות אלפים של ילדים, ובמיוחד במגזר – ופה אפשר להרחיב הרבה מאוד על כל מה שנאמר על הנושא של הסניטציה והחשמל, וזה באמת משחק תפקיד אדיר – אלפים של ילדים נשאו את הנגיף הזה, ולא היה מקרה אחד של מחלה, וזה בזכות החיסונים שהתינוקות והילדים מקבלים.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אלה דברים חשובים בהשלכה לשירותים לכלל האוכלוסייה בעניין של שירותי בריאות, ועכשיו עליכם גם מוטלת האחריות של בריאות הנפש.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, גם טיפולים נפשיים מוטלים על כתפי קופות חולים.
<מיכאל גדלביץ': ישבה פה, נדמה לי, חברת כנסת, שמתמצאת בזה היטב.
<מיכאל גדלביץ': זאת בעיה קשה מאוד.
<מיכאל גדלביץ': בנושא של בריאות הנפש לא לחינם הייתה רפורמה, ואמנם לא הוצג פה כל מערך בריאות הנפש הזמין לאוכלוסייה בדרום וגם לאוכלוסייה הבדואית, גם סורוקה, גם בית החולים הפסיכיאטרי שמשרת את כל האוכלוסייה הזאת, לא רק - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אנחנו מדברים על המקרים לפני שהם מגיעים לאשפוזים פסיכיאטריים.
<מיכאל גדלביץ': בריאות הנפש בקהילה זה אתגר אדיר.
<מיכאל גדלביץ': התשובה כרגע היא בהתערבות וביחד עם קופות החולים.
עאידה תומא סלימאן: הקמתם כבר משהו שהוא נגיש לאוכלוסייה?
<מיכאל גדלביץ': זה תהליך והוא תהליך קשה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, עוד לא.
<מיכאל גדלביץ': התשובה היא לא.
<מיכאל גדלביץ': זאת אומרת, זה מתבצע.
<מיכאל גדלביץ': מה שיש ברהט זה יפה, זה עובד לא רע, אבל זה כמובן לא מספיק.
עאידה תומא סלימאן: אבל זה למבוגרים, לא לילדים.
<מיכאל גדלביץ': לילדים בכל הדרום.
<מיכאל גדלביץ': זאת אומרת, זה לא בעיה רק של המגזר, בכל הדרום יש בעיה של פסיכיאטריה ובריאות הנפש לילדים.
<מיכאל גדלביץ': ברשותך, בכל זאת מגיע להם שאפו גדול, כי מי שעובד בעיקר בנושא הזה ובמיוחד גם באוכלוסייה הזאת אלה אחיות בריאות הציבור.
<מיכאל גדלביץ': אחיות בריאות הציבור היום זה מגזר בתוך הארגון שלנו, שאם מהוועדה הזאת יכולה לצאת איזושהי עזרה, יש חסר בצורה איומה והן גם מרוויחות פחות מכל האחיות האחרות שיש בשוק הבריאות.
ג'מאל זחאלקה: כך אתה מושך אותן לכיס שלך?
<מיכאל גדלביץ': אני אומר את האמת.
עאידה תומא סלימאן: אולי זאת הסיבה שחסר.
<מיכאל גדלביץ': אף אחת לא נכנסת לתפקיד לפני שהיא עושה סימולציית שכר אצלי, כי אני לא מוכן - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אם אומרים שחסר ורוצים למשוך עוד ובאותה נשימה אומרים שהשכר שלהן מאוד נמוך, אז בטח לא יגיעו.
<מיכאל גדלביץ': אני מדבר על האתגר, אבל פה אני מדבר גם על האתגר השני – יש בעיה קשה, חסר בדרום, חסר במגזר ועוד יותר חסר בבריאות הציבור.
<ליהד אדם: אני רוצה רק להביא נתון בהקשר הזה, שלדעתי הוא יהיה מעניין.
<ליהד אדם: מדו"ח של משרד הבריאות לגבי האשפוז במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע, עולה שבממוצע רק 2 אחוז מתוך המאושפזים באשפוז יום הם דוברי ערבית.
<מיכאל גדלביץ': מהצוות אולי.
<מיכאל גדלביץ': לא יודע, זה לא - -
עאידה תומא סלימאן: 2 אחוז ממה?
<ליהד אדם: מהמאושפזים.
<מיכאל גדלביץ': אני חושב, שכשאמרתם שמשרד הבריאות לא העביר לכם נתונים - -
<ליהד אדם: לא, זה מתוך דו"ח של - -
<מיכאל גדלביץ': היה נכון לפנות למשרד הבריאות, כי אני ישבתי אתמול עם כל האחיות שלנו, אף אחת לא מכירה את הארגון מען, גם אני לא מכיר, יש המון מידע, כולל בספרות המחקרית.
עאידה תומא סלימאן: תסלח לי אם אני אומרת את זה, זה חור גדול בהשכלה.
<מיכאל גדלביץ': שאלתי את השאלה הזאת - -
עאידה תומא סלימאן: לפעול בנגב ולא להכיר את מען, זה חור בהשכלה.
עאידה תומא סלימאן: כי אני מהצפון, מלפני עשר שנים אני מכירה את הפעילות של מען בדרום.
<מיכאל גדלביץ': זה רחוב דו סטרי, אני לא בטוח שאני - -
<ספא שחאדה: חוץ מזה אנחנו פנינו בכתב.
<מיכאל גדלביץ': ללשכת הבריאות?
<ספא שחאדה: מכתב למשרד הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: פניתם בכתב, אוקיי.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת זחאלקה, רוצה להתייחס עכשיו, או אחרי משרד הרווחה?
ג'מאל זחאלקה: אחרי משרד הרווחה, כי אני רוצה להתייחס למצב הארצי, לא רק ל - -
עאידה תומא סלימאן: גברת נילי דניאל, מפקחת ארצית, אגף השיקום, משרד הרווחה והשירותים החברתיים, בבקשה, גבירתי.
עאידה תומא סלימאן: ואני מאוד מבקשת לנסות באמת להתייחס ספציפית.
<נילי דניאל: תודה.
<נילי דניאל: אני רציתי קודם כל להתייחס ספציפית לנושא של מיצוי זכויות, שעלה בקשר למוסד לביטוח לאומי.
<נילי דניאל: אנחנו הקמנו שני מרכזים בבאר שבע שנותנים מענה לאוכלוסיית הנגב באמצעות אדם דובר ערבית, שנותן הדרכה בערבית בנושא של מיצוי זכויות.
<נילי דניאל: אחד זה במרכז למשפחה בבאר שבע, שזה מרכז שנועד להורים לילדים עם צרכים מיוחדים, כולל הורים לאוכלוסייה הבדואית בנגב, כאמור, עם אדם ספציפי, עובד ספציפי הדובר ערבית.
<נילי דניאל: מרכז נוסף זה המרכז לחיים עצמאיים בבאר שבע, שהוא מרכז מיוחד, קשור לקהילה נגישה ששמענו עליה קודם, שמנוהל על ידי אנשים עם מוגבלויות בעצמם.
<נילי דניאל: במרכז הזה גם קיים אדם דובר ערבית, שנותן שירות בנושא מיצוי זכויות לאוכלוסייה הערבית בנגב, גם בתוך המרכז בבאר שבע וגם באמצעות הגעה, reaching out מה שנקרא, ליישובים עצמם.
עאידה תומא סלימאן: סליחה שאני קוטעת אותך, אני למדתי לשאול על הפרטים הקטנים, כי בדרך כלל כשמציגים לי ואומרים יש ויש, אבל כשאני מתחילה לשאול כמה שעות הבן אדם נמצא, למה שני המרכזים נמצאים בבאר שבע, כך שהכל צריך להתנקז לבאר שבע?
<נילי דניאל: כי קודם כל זאת תשתית, כלומר, אנחנו יודעים שהדרום בכלל והמגזר הבדואי בפרט זה אזור של מיעוט שירותים, ואנחנו כרגע בתהליך של פיתוח ושל הקמה, אז אנחנו כרגע מקימים תשתיות שהן אזוריות.
<נילי דניאל: זאת שאלה שבהחלט צריכה להיבחן אחר כך – איך מתייחסים יותר פרטנית ליישובים בנגב.
<נילי דניאל: יכול להיות שהשלב השני יהיה לפתוח שלוחות.
<נילי דניאל: אנחנו כרגע בתהליכי הקמה ופיתוח של שירותים, וזאת ההתחלה, ועדיין יש מראש התייחסות גם לאוכלוסיית נשים עם מוגבלות דוברת ערבית, כולל - -
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת "דוברת ערבית"?
עאידה תומא סלימאן: תגידי את זה, ערבים.
עאידה תומא סלימאן: זה לא מפחיד.
<נילי דניאל: לא, זה לא מפחיד.
<נילי דניאל: מקבלת את ההערה.
<נילי דניאל: אותו מרכז לחיים עצמאיים בבאר שבע, וזה אפרופו שאלתה של גבירתי, עושה גם שולחן עגול לנשים ברהט, שהוא בעצם מתמקד במיצוי זכויות של נשים ערביות עם מוגבלות, שמתכנסות פעם בשבוע, פעם בשבועיים, ברהט.
<נילי דניאל: הגברת דיברה על קהילה נגישה.
<נילי דניאל: יש לנו היום בְּחורה ובכסייפה.
<נילי דניאל: לא כל כך הבנתי את הנושא של התקנים.
<נילי דניאל: קהילה נגישה ככלל זו לא תוכנית שהתקנים הם בתוך התוכנית.
<נילי דניאל: אנחנו משתמשים בתקנים קיימים שבמחלקות לשירותים חברתיים.
<נילי דניאל: אולי אחר כך נדבר ותסבירי לי יותר.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אין הקצאה של אפילו תקן אחד בלשכות הרווחה הערביות בדרום לטיפול באנשים עם מוגבלות?
עאידה תומא סלימאן: כי הבנתי שאת אומרת שאתם משתמשים בתקנים הקיימים.
<נילי דניאל: לא, דיברתי על תוכנית ספציפית, שנקראת "קהילה נגישה".
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל יש תקנים?
<נילי דניאל: יש תקנים.
עאידה תומא סלימאן: למשל, כמה תקנים מקצה משרד הרווחה לטיפול באנשים עם מוגבלויות?
<נילי דניאל: למשרד הרווחה יש בכלל בכל רחבי הארץ ולא רק במגזר הערבי, יש לנו בעיה של תקינה בתוך המחלקות לשירותים חברתיים לאנשים עם מוגבלות.
<נילי דניאל: בדרום, מעט לדעתי.
עאידה תומא סלימאן: כמה מעט?
<נילי דניאל: בערך תקן וחצי או שניים בתוך המחלקות.
עאידה תומא סלימאן: תקן וחצי?
עאידה תומא סלימאן: זו שערוריה.
<נילי דניאל: אבל העובדים הסוציאליים הם עובדים כוללניים, שמטפלים בכל - -
עאידה תומא סלימאן: הם גם מטפלים באלימות והם גם מטפלים בבעיות כלכליות, והם גם מטפלים, וגם מטפלים, וגם מטפלים, ובסוף גם התקנים שלהם לא מי יודע מה.
עאידה תומא סלימאן: אבל תקן וחצי?
<נילי דניאל: אני מסכימה שנושא המוגבלות צריך לקבל מענה יותר טוב, גם - -
עאידה תומא סלימאן: אז אני עכשיו מבינה למה לא הגיעו לעאידה ולמה היא לא קיבלה שום עזרה בנושא של ארבעת הילדים שלה.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני מבינה למה המצב הוא ככה.
<נילי דניאל: כן.
<נילי דניאל: אבל יש שירותים שמתפתחים, שהם שירותים משלימים מהמחלקות לשירותים חברתיים.
<נילי דניאל: אנחנו יודעים שבכלל המחלקות לשירותים חברתיים, העובדים הסוציאליים מאוד מאוד עמוסים, ולכן אנחנו מפתחים שירותים משלימים שבהם גם נמצאים עובדים סוציאליים.
<נילי דניאל: אנחנו מתחילים לפתח שירות ברהט להכנה ליציאה מהבית של צעירים עם מוגבלות, אנחנו מפתחים שירות נוסף ברהט שנקרא "שבילים לקהילה", שגם נועד לאנשים בוגרים עם מוגבלויות, נועד לתת להם מענה חברתי, לעזור להם בפיתוח מיומנויות יומיומיות ופיתוח מיומנויות לחיים עצמאיים בקהילה.
<ספא שחאדה: לדבר הכי חשוב אין תקן.
עאידה תומא סלימאן: גבירתי, חבל שלא קיבלתי את המידע הזה באופן מסודר לפני הישיבה, שאוכל להתעמק בו, למרות שכנראה אין בו הרבה כדי להתעמק.
עאידה תומא סלימאן: לפחות לדעת באופן מפורט מה כל תוכנית כוללת, כמה תקנים יש בה, כמה כוללת כל קבוצה, כמה קבוצות יש, כל הנושא של מימוש.
עאידה תומא סלימאן: אני מנהלת פה ישיבות בעניין נשים עם מוגבלויות ואימהות לילדים עם מוגבלויות, ואני שומעת גם כן מה מקבלים באוכלוסייה היהודית, כאשר ההתמקחות היא – האם יש מדריכה בשנים הראשונות או לא, ואם יש מלווה או לא, ואני פה עומדת ואפילו אותי הצלחתם להפתיע היום על הפער הגדול שקיים בטיפול בשתי האוכלוסיות.
עאידה תומא סלימאן: אפילו אותי, שמכירה את המציאות, הצלחתם להפתיע היום.
עאידה תומא סלימאן: אבקש אחר כך לקבל את כל המידע הזה בכתב, אני רוצה לדעת מה משרד הרווחה מגיש שירותים בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: תמיד אפשר לברך על שבשנים האחרונות התפתחה לה קבוצה פה וקבוצה שם.
עאידה תומא סלימאן: אבל לא על זה מדברים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על ראייה והחלטה מדינית, שמטפלים בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: וכשמטפלים – מפתחים תוכניות, ולא עוסקים בתקן וחצי, סליחה.
עאידה תומא סלימאן: ג'מאל, אתה רוצה עכשיו?
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו נשאיר את משרד החינוך, אולי תהיה לכם בשורה טובה.
ג'מאל זחאלקה: הנושא שמועלה כאן הוא חשוב מאוד.
ג'מאל זחאלקה: אני מתנצל שהייתי צריך להיות בעבודת ועדת ורווחה על דו"ח חשוב מאוד על מלחמה בעוני, שזה מתקשר בצורה ישירה או עקיפה לעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: לא, אנחנו לא מכניסים את הערבים הבדואיים בתוך העוני, אז זה לא קשור.
ג'מאל זחאלקה: אני מכיר את הבעיה, אבל לפני כיותר מחודש השתתפתי בכנס בקוליאת אלקאסמי בנושא המשפחות עם ילדים עם מוגבלות, ולהפתעתי, אני חשבתי שכשאגיע לשם יהיו 20-30 אנשים; עאידה, האולם היה מפוצץ, מאות אנשים.
ג'מאל זחאלקה: אבל, לצערי, לא הגיעו מהנגב – כפי הנראה שיש נתק, ואני חושב שזה אחד הנושאים שצריך לטפל בהם.
ג'מאל זחאלקה: ישנה התארגנות ארצית, שארגון קשר עושה אותה, של המשפחות הערביות שיש להן ילדים עם מוגבלויות.
ג'מאל זחאלקה: ישנן כמה תוכניות של ההנהגה המשותפת של העובדים בתחום עם המשפחות, שאני רואה לפי היישובים שיש לי פה: באקה, מייסר, כפר קרע, בסמ"ה, אום אל פחם, ג'סר א-זרקא, פוריידיס, כפר מנדא, טורעאן, אבל אין יישובים מהנגב.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה צעד שצריך לעשות בשביל לנהל את המאבק ובשביל להתארגן, לקחת ולהשיג את הזכויות.
ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שצריך לעשות את הקשר הזה.
ג'מאל זחאלקה: ישנם כמה דברים גם שרצים בכנסת ויהיה דיון בנושא הזה של משפחות, לא רק נשים, משפחות בכלל, עם ילדים עם מוגבלויות, ואנחנו נזמין אתכם לעניין הזה, ויהיה המשך גם של עבודה, אני חושב שעבודה משותפת היא כוח.
ג'מאל זחאלקה: ישנם קורסים של הכשרה של משפחות להנהגה, מה שנקרא, בתחום הזה בכמה יישובים, מעניינים מאוד עם תוצאות טובות עד עכשיו, ואני חושב שזה אחד הדברים שצריך לעשות.
ג'מאל זחאלקה: קיים חוק שנקרא "חוק המשפחות המיוחדות", שבא לטפל גם בצורה הוליסטית בבעיות שנתקלות בהן משפחות עם ילדים עם מוגבלויות.
ג'מאל זחאלקה: החוק הזה "קבור" בכנסת ולא מקודם והממשלה לא כל כך מתלהבת ממנו, אבל אני חושב שזה חוק חשוב מאוד אשר צריך להסדיר את העניין הזה כי המצב הוא קטסטרופאלי.
ג'מאל זחאלקה: המצב בכלל בארץ לא טוב בתחום הזה, ואני תיכף אגיד כמה סטטיסטיקות למה הוא לא טוב, אבל אצל הציבור הערבי הוא עוד פחות טוב ואצל המשפחות הערביות בנגב הוא בכלל במצב על הפנים, ולדבר על היישובים הלא מוכרים עוד יותר קשה.
ג'מאל זחאלקה: אז אנחנו מדברים כאן על המצב הקשה ביותר, שצריך גם את העזרה, ואני מברך את הוועדה על הדיון הזה.
ג'מאל זחאלקה: רק לסבר את האוזן עד כמה הנושא חשוב – ישנם מחקרים היום שמראים שהשקעה בתחום הזה תביא לחיסכון גדול מאוד.
ג'מאל זחאלקה: ההפסד התקציבי בגלל תת שירותים, כלומר, שהמשפחות לא מקבלות שירותים, ולכן בני המשפחות עובדים פחות או לא מקודמים במשרה או אפילו בכלל לא עובדים, זה הפסד שנתי של 7 מיליארד שקל.
ג'מאל זחאלקה: את זה לא עשה ג'מאל זחאלקה, אלא אחד הכלכלנים הבכירים ביותר בארץ, בני פפרמן, מנהל מינהל מחקר וכלכלה, זה משרד הכלכלה והתעשייה, הכלכלן הבכיר ביותר במשרד הכלכלה שעשה עבודה רצינית מאוד, מחקר לעומק.
ג'מאל זחאלקה: אני גם יכול לתאר לעצמי, שהרבה נשים שיכלו לצאת לעבוד, במיוחד בנגב, נמנעות מלצאת, בגלל שיש להן ילד במשפחה במצב קשה.
ג'מאל זחאלקה: תתארו לעצמכם איזה נזק כלכלי זה למשפחה.
ג'מאל זחאלקה: ולכן אני חושב שאת הנושא הזה צריך לקדם וצריך להתארגן כדי להכריח את משרד הרווחה לשנות את מדיניותו ולהשקיע יותר במקומות הקשים ביותר.
ג'מאל זחאלקה: אני בא מדיון במלחמה בעוני, ואני אמרתי להם – צריך להתחיל באנשים העניים ביותר, במשפחות העניות ביותר, לא באלה שאתה משקיע קצת, נותן להם 200 שקל והם קופצים מעל רף העוני, אלא לאלה שהם רחוקים מאוד, זה לא ייראה בסטטיסטיקה, אבל זה ישפיע על החיים.
ג'מאל זחאלקה: ולכן אני חושב שדווקא כאן, דווקא המשפחות האלה צריכות לקבל את ההשקעה הגדולה ביותר, בגלל מצבן הקשה.
ג'מאל זחאלקה: זה הצדק.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, שכשאנחנו מדברים על ההיבטים השונים של להיות הורים לילדים עם מוגבלות, אנחנו מדברים תמיד על הצדדים הרגשיים והנפשיים, ואף פעם לא מביאים גם את הנזק הכלכלי, הפגיעה הכלכלית שנעשית למשפחה, כאשר חלק מהמשפחה מרותק לטיפול, וכאשר צריך גם הוצאות מיוחדות לפעמים לילדים, הילדים הם ברכה והם תמיד ברכה, אבל הם יכולים להיות ברכה יותר, כאשר המדינה לוקחת על עצמה גם את האחריות בלתמוך במשפחות האלה.
עאידה תומא סלימאן: מר איסמעיל אבו עג'אג', נציג מחוז דרום במשרד החינוך, בבקשה אדוני.
<איסמעיל אבו עג'אג': שלום לכולם.
<איסמעיל אבו עג'אג': אני מברך את יושבת ראש הוועדה, את חבר הכנסת זחאלקה.
<איסמעיל אבו עג'אג': אני איסמעיל אבו עג'אג' מפקח על החינוך המיוחד של מחוז דרום, מקדם ומפתח באופן מתמיד את שירותי החינוך המיוחד במגזר הבדואי.
<איסמעיל אבו עג'אג': ניתן להתגאות כי לאחרונה נפתחו הרבה מסגרות על רצף הגילאים והלקויות.
<איסמעיל אבו עג'אג': פיתחנו קריה חינוכית בתל שבע שמאכלסת בתוכה לגיל הרך שני אשכולות גנים לתלמידים עם CP, CP עם אינטליגנציה תקינה וגם עם לקויות מורכבות.
<איסמעיל אבו עג'אג': פתחנו השנה גם בית ספר לאוטיסטים בְּחורה, בית ספר אזורי שמאכלס מעל 70 תלמידים, ואפילו יותר, ואני יכול להתגאות בבית הספר הזה ואפילו להתחרות עם בית ספר לאוטיזם שקיים בצפון, אתם מוזמנים לבקר ולראות, זאת עשייה יוצאת מהכלל.
<איסמעיל אבו עג'אג': ולפני כמה שנים - -
עאידה תומא סלימאן: לפי הקצב הזה, אצטרך לשהות חודש בנגב לכל ההזמנות.
<ספא שחאדה: שווה.
<איסמעיל אבו עג'אג': כן, אתם מוזמנים.
<איסמעיל אבו עג'אג': למרות שביקר חבר הכנסת זחאלקה לפני כמה שנים ברהט במערכת החינוך, וראה בית ספר לחינוך מיוחד, ודווקא שיבח את העשייה, ואני מאוד מודה לו.
<איסמעיל אבו עג'אג': גם פתחנו בשנה האחרונה אשכול גנים לאוטיזם ברהט, שמאכלס חמישה בגנים.
<איסמעיל אבו עג'אג': בשנה הבאה פותחים גם יותר כיתות גן לאוטיסטים, כי לאחרונה יש איתור ומיפוי ויש גידול, ואני מאוד שמח על זה.
<איסמעיל אבו עג'אג': בנוסף לזה, גם עשרה בתי ספר לחינוך מיוחד עם לקויות מורכבות כמעט בכל היישובים.
עאידה תומא סלימאן: עשרה בתי ספר?
<איסמעיל אבו עג'אג': כן, לחינוך מיוחד.
<איסמעיל אבו עג'אג': יש בְּחורה שני בתי ספר, במולדה נפתח בית ספר אל-קסום בשנה האחרונה, באבו קרינאת - -
עאידה תומא סלימאן: כשמדברים על בית ספר, סליחה, מדברים על כמה כיתות?
עאידה תומא סלימאן: אני פשוט לא יודעת.
<איסמעיל אבו עג'אג': בדרך כלל רצף הגילאים זה מכיתה א' עד כיתה י"ב.
<איסמעיל אבו עג'אג': למשל ברהט יש לנו את בית ספר אלחנאן, קיימות 20 כיתות לחינוך מיוחד, וב-1/9 פותחים עוד בית ספר לחטיבה העליונה, מכיתה ז' עד י"ב.
<איסמעיל אבו עג'אג': כי המגמה היום היא לאכלס בית ספר יסודי וחטיבת ביניים, כמדיניות של האגף לחינוך מיוחד.
עאידה תומא סלימאן: יחד עם זה גם כל העניין של ההסעות?
<איסמעיל אבו עג'אג': ההסעות, בוודאי.
<איסמעיל אבו עג'אג': כל מסגרת - -
<רחלי אברמזון: אני שמחה לציין ששירותי החינוך המיוחד נותנים את הזכאות מגיל 3 עד 21.
<רחלי אברמזון: זאת אומרת, גם אותן מסגרות שנבנות בעצם שומרות על הרצף הגילאי והילדים זכאים לקבל שירותי חינוך עד גיל 21, עם דגש על תוכניות הכנה לחיים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, הבת של עאידה תישאר עד גיל 21 בקריה?
<איסמעיל אבו עג'אג': עד גיל 21.
<רחלי אברמזון: עד גיל 21 במסגרת הזאת, אם היא נמצאת במסגרת החינוך המיוחד בבתי הספר או בקריה.
עאידה תומא סלימאן: כן, זה מה שהיא אמרה.
<איסמעיל אבו עג'אג': דווקא במקרה אני מכיר את הבת של עאידה, היא לומדת בקריה החינוכית, היא תישאר עד גיל 21.
<איסמעיל אבו עג'אג': וחבל שהילדים שלך הבוגרים לא אותרו ולא הגיעו למסגרות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה אם בגיל שלהם היו אז בתי ספר.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, היא בת 15 והגדול בן 27.
<איסמעיל אבו עג'אג': היו.
<קריאה: היו, אבל לא ביישוב עצמו.
<ספא שחאדה: זו בעיה של מודעות, זו לא בעיה של - -
<איסמעיל אבו עג'אג': העניין הוא מודעות.
<איסמעיל אבו עג'אג': ואני יכול להבטיח לך, שהבת שלך תישאר עד גיל 21.
<איסמעיל אבו עג'אג': אחרי 21 זה משרד העבודה והרווחה, וכולי תקווה שידאגו לה למסגרת הולמת.
<איסמעיל אבו עג'אג': אני חייב לציין, שהיום גם קיימים שלושה מתי"אות במגזר הבדואי.
<איסמעיל אבו עג'אג': מתי"א רהט היה נותן שירות לכל המגזר ולפני ארבע שנים פתחנו עוד שתי מסגרות של מתי"א: חורה ואבו מסמה.
<איסמעיל אבו עג'אג': מתי"א רהט נותן שירותים לרהט וללקיה, מתי"א חורה נותן שירותים לארבעה יישובים: שגב שלום, תל שבע, ערערה וחורה, מתי"א אבו מסמה נותן שירותים לכפרים הבלתי מוכרים, אל קסום, נווה מדבר וגם כסייפה.
<איסמעיל אבו עג'אג': אני חייב גם לציין, שאנחנו עובדים על תוכנית השילוב.
<איסמעיל אבו עג'אג': כל מתי"א מעל 2,000 תלמידים זכאי לשעות שילוב.
<איסמעיל אבו עג'אג': למשל, מתי"א חורה 2,300 שעות שהתלמידים מקבלים, מתי"א רהט 2,500, ואבו מסמה 2,900 שעות.
<רחלי אברמזון: שילוב תלמידים עם צרכים מיוחדים בתוך מסגרות רגילות.
<איסמעיל אבו עג'אג': כי המגמה לשלב אותם באופן מלא מבחינה חברתית ולימודית.
<איסמעיל אבו עג'אג': תודה רבה לכם.
<נעמת אלבדור: רק משפט קצר להשלים למה שנאמר פה.
<נעמת אלבדור: נעמת אלבדור, מנהלת מחלקת רווחה בתל שבע וחברת ועד מנהל במען.
<נעמת אלבדור: הרווחה והחינוך באמת נותנים שירותים בשילוב, לפחות בתל שבע בקריה החינוכית, כשמתסיים יום הלימודים של מערכת החינוך ואז הרווחה נכנסת ליום שהות ארוך עד השעה 6, עם כל הטיפול הפרא-רפואיים שכל ילד זקוק להם, ממש השלמת שירותים.
<נעמת אלבדור: הורים צורכים שירותים.
<נעמת אלבדור: יש לנו כמעט 40 ילדים במסגרת הזאת, שזה חלק מהשירותים שניתנים להקלה גם על המשפחות וגם על התלמידים.
עאידה תומא סלימאן: אם הייתי שואלת על האחוז, כי אני רואה שלפחות משרד החינוך השכיל וההשקעה שלו הולכת יותר לכיוון של ילדים עד גיל 21, אם הייתי אומרת מכלל בעלי המוגבלויות, או בעלות המוגבלויות בחברה, על איזה אחוז את משערת שאתם מגיעים?
עאידה תומא סלימאן: מעבר לעניין של החינוך.
<נעמת אלבדור: שוב, אין נתונים, אבל אחוזים גבוהים.
<נעמת אלבדור: בשנים האחרונות יש עלייה.
עאידה תומא סלימאן: ה- "בשנים האחרונות יש עלייה" לא אמור להיות שווה ל- "מגיעים לאחוזים גבוהים".
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שזה עדיין מתפתח, אבל אוקיי.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני יכולתי לקבל תמונה קצת יותר גדולה בעניין החינוך, כי נפרשו בפניי כל התוכניות הקיימות ומספר בתי ספר, ובגלל זה שאלתי כמה ילדים בכל בית ספר, זה נותן לי תמונה.
<איסמעיל אבו עג'אג': חייב גם לציין, שיש עכשיו תוכנית בקריה החינוכית, ופותחים עוד שני בתי ספר על יסודי בתל שבע.
עאידה תומא סלימאן: זה מצייר תמונה קצת יותר ברורה ועד כמה מגיעים לכמה ילדים וכו'.
עאידה תומא סלימאן: השאלה אם אני שואלת בכלל בתי הספר – כמה ילדים יש לכם?
<איסמעיל אבו עג'אג': אני רוצה לענות בשיטה אחרת - -
<רחלי אברמזון: זכאי שירותי חינוך מיוחד?
<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על בערך כ-9,000 עד 10,000 תלמידים, ברמה כזו או אחרת.
<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על תלמידי שילוב על משהו כמו 8,000 תלמידים, ואנחנו מדברים על תלמידים ברצף הגילאי בתוך בתי הספר הנוספים, יש לנו מסגרות שנותנות את המענים, וכל תלמיד שמקבל את הזכאות לשירותי חינוך מיוחד, מקבל את זה ברמה - -
עאידה תומא סלימאן: האם קיימים עדיין ילדים שלא אותרו ולא אובחנו, אשר לא נמצאים בשום מסגרת חינוכית?
עאידה תומא סלימאן: כמו שקרה עם הילדים של עאידה בעבר?
<איסמעיל אבו עג'אג': כמערכת חינוך, כל ילד שמגיע ויש לו ועדת השמה, מגיע למסגרת חינוכית.
עאידה תומא סלימאן: יש לו ועדת השמה, זה אומר שהוא כבר עבר את כל התהליך.
<איסמעיל אבו עג'אג': בדיוק.
<איסמעיל אבו עג'אג': עבר.
עאידה תומא סלימאן: אני שואלת עכשיו לא כדי להתגרות ולא ולהתנגח, אלא ממש להבין האם יש עדיין ילדים כאלה שנמצאים בבית וההורים שלהם מרגישים שהם עם מוגבלויות אבל לא רואים להם שום עתיד ולא שולחים אותם?
<ספא שחאדה: לא מאובחנים.
<ספא שחאדה: אין מודעות.
<איסמעיל אבו עג'אג': שלא מאתרים אותם?
<נג'וא אבו נימר עבאס: שמי נג'וא אבו נימר עבאס, מפקחת על הייעוץ במחוז דרום, אני פה ביחד עם חבריי ממשרד החינוך.
<נג'וא אבו נימר עבאס: לגבי החברה הערבית-בדואית בנגב, אנחנו לא יכולים להגיד שהיא במאה אחוז השלימה או התגברה על הסטריאוטיפ שמוגבלות זה בושה - -
עאידה תומא סלימאן: כל החברות הן כאלה.
<נג'וא אבו נימר עבאס: לכן ישנן משפחות שעדיין סוגרות את המגבלה הזאת בתוך עצמן, לא מדווחות, לא שולחות את הילדים.
<נג'וא אבו נימר עבאס: אבל חשוב לי מאוד לציין פה, שמערכת החינוך לא רק עובדת עם התלמידים, אנחנו עובדים בשלושה מישורים – תלמידים של בתי הספר של החינוך המיוחד וגם בחינוך הרגיל, צוות המורים שמקבל הדרכה על ידי יועצים, וגם הקהילה החוץ בית ספרית, שזה ההורים.
<נג'וא אבו נימר עבאס: אנחנו עובדים בשלושת המישורים האלה – הורים, צוות ותלמידים.
<נג'וא אבו נימר עבאס: המגע שלנו כיועצים שעובדים בתוך בתי הספר זה בסדנאות לאימהות, העצמת אימהות, איך אני מתמודד עם תלמיד שיש לו צרכים מיוחדים, מה זה חינוך מיני בחינוך המיוחד, מה זה גיל ההתבגרות, איך אני מתמודד עם כל - -
<איסמעיל אבו עג'אג': כישורי חיים.
עאידה תומא סלימאן: יש קבוצות מיוחדות?
<נג'וא אבו נימר עבאס: יש בכל בתי הספר בחינוך המיוחד יועצים חינוכיים במגזר הבדואי בדרום, יש קבוצות אימהות, אנחנו שואפים להביא גם אבות, אבל המעורבות היא יותר של האימהות.
<נג'וא אבו נימר עבאס: הקבוצות הן קבוצות שנעות בין 20 ל-30 אימהות, לפעמים יש היענות של 60.
<נג'וא אבו נימר עבאס: אנחנו כל הזמן במצב של לגייס עוד ולשווק עוד.
<נג'וא אבו נימר עבאס: שיתוף הפעולה עם הרווחה ועם השירות הפסיכולוגי ייעוצי הוא גם משהו שמאוד תורם לכך, כי הרווחה מגיעה לקהילה בשטח ואנחנו בתוך בתי הספר, אז שיתוף הפעולה והעבודה הזאת ביחד היא גם משהו שתורם לגיוס.
<נג'וא אבו נימר עבאס: אני לא אגיד שאנחנו במצב של מאה אחוז, או שיש לנו את כל העשייה והכל ורוד, אבל אני כן אגיד שאנחנו בהחלט בדרך הנכונה.
עאידה תומא סלימאן: כן, גבירתי, אני מרגישה שאת מרגישה שפספסת משהו.
<נילי דניאל: לא, אני פשוט רציתי להתנצל, אני פשוט לא התכוננתי לשאלה לגבי ריכוזי שיקום, עשיתי איזושהי הערכה לפי הממוצע הארצי, אני ביררתי ודווקא נותנים עדיפות למגזר הבדואי, יש להם שישה רכזי שיקום פלוס שני פקידי סעד לכל הנושא.
עאידה תומא סלימאן: שני פקידי סעד, אז זה לא תקן וחצי.
<נילי דניאל: לא, לא, לא, לא, אני מתנצלת בכל לבי.
עאידה תומא סלימאן: שניים.
עאידה תומא סלימאן: שני תקנים ושישה רכזים.
<נילי דניאל: שישה רכזי שיקום.
<חדיג'ה אבו עביד: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי:) מחייבים אותנו לשלם על טיולי בית הספר, גם עבור המלווה, דבר אשר גורם לכך שלפעמים ילדים לא מצטרפים.
<רחלי אברמזון: אז אני רוצה ממש לתקן את העניין ולומר שאין דבר כזה, מי זה הדורש?
<רחלי אברמזון: מי שמבקש היום - -
<חדיג'ה אבו עביד: אני מקבלת מבית הספר הודעה לשלם.
<רחלי אברמזון: אז אני נותנת לאיסמעיל היום משימה, מפני שבהנגשה הפרטנית זכאי תלמיד, כל תלמיד וכל תלמידה, לצאת לטיול, כולל מלווה, כולל אוטובוס מונגש, כולל יציאה לכל הפעילויות, שבית הספר ומשרד החינוך מממנים את זה באופן מלא.
<איסמעיל אבו עג'אג': אנחנו נבדוק את זה.
<רחלי אברמזון: אז איסמעיל יקבל על עצמו משימה.
<חדיג'ה אבו עביד: אסור למנוע מתלמיד להשתתף, זה לא מונע, מלכתחילה לא אמורים לבקש ממנו כסף.
<רחלי אברמזון: לא צריך.
<רחלי אברמזון: מעבר להוצאות הרגילות, לא.
עאידה תומא סלימאן: כנראה אצלכם במערכת החינוך, כמו שקורה בבתי ספר רגילים, עדיין דורשים מהתלמידים לשלם.
<רחלי אברמזון: אני רק רוצה בבקשה לדייק, כמו כל תלמיד במערכת החינוך, ישנה גבייה עבור טיולים, אבל עבור כמו כל תלמיד אחר משלמים על הוצאות הטיול הוצאה כזו או אחרת.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, כל דבר נוסף - -
עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי את המשפט הזה.
<רחלי אברמזון: יש באגרת התלמיד, באגרה שמשלמים לבתי הספר, משלמים בעבור הוצאות כאלה ואחרות עבור טיולים, אבל זה נקבע בוועדת החינוך של הכנסת.
<רחלי אברמזון: זאת אומרת, זאת אגרה קבועה, אסור לגבות מעבר לסכום הזה.
עאידה תומא סלימאן: יש אפשרות לפטור הורים במצב מסוים?
<רחלי אברמזון: זה מונגש - -
<איסמעיל אבו עג'אג': בוודאי, בוודאי, כן.
עאידה תומא סלימאן: אז אתם תדאגו לתרגם לה.
<רחלי אברמזון: אנחנו, בסדר, איסמעיל.
עאידה תומא סלימאן: אמרת שיש מלגות.
<רחלי אברמזון: כן, בדיוק.
<נג'וא עבאס: משרד החינוך מקצה מלגות לתלמידים ממשפחות מעוטות יכולת, ומה שההורים צריכים לעשות, כי הם מכירים את המצב הכלכלי שלהם הכי טוב, הם צריכים לגשת ליועצת של בית הספר, לספר על הקשיים הכלכליים, ואז הם מכלילים אותם בתוך רשימת התלמידים שמקבלים מלגות.
עאידה תומא סלימאן: ת'פדלי.
<עאידה אבוטהא: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי:) אני מכירה הרבה משפחות עם אנשים עם מוגבלויות.
<עאידה אבוטהא: לפעמים ההורים כבר זקנים ולא יכולים לסייע לילדים שלהם עם המוגבלויות, חלקם כבר לא ילדים אלא אנשים מבוגרים אבל הם עם מוגבלות ואין אף אחד שעוזר להם או מסייע להם בטיפול.