GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: שלא הייתה מספיק דאגה שהם יהיו שותפים.
יוסף ג'בארין: אני רואה מצב בעייתי שבו סטודנטים במוסדות מסוימים הם לא כתובת.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת שאין נציג שיהיה כתובת, כי עם כל הכבוד לסגל האקדמי ולסגל המנהלי, יש כאן יחסי מרות בין הסטודנטים לבין שני הסגלים, גם המנהלי וגם האקדמי, אגב.
יוסף ג'בארין: אמנם אנחנו חושבים יותר על יחסי המרות אל מול הסגל האקדמי, אבל גם אל מול הסגל המנהלי מגישים עבודות, מבקשים בזה התחשבות.
יוסף ג'בארין: לכן, במסגרת של יחסי תלות כאלה, לדעתי צריך לחשוב מחדש מה מעמדם של הסטודנטים ואני חושב שצריך שנחייב שיהיה בכל מוסד אקדמי נציג מטעם הסטודנטים, שיהיה מעורב בתהליך הזה.
יוסף ג'בארין: שלוש, סוגית הפצת הידע על מי הוא הנציג, לרבות שם וטלפון ואיך להגיע אליו תוך שמירת הפרטיות.
יוסף ג'בארין: אני חושב שכאן יש קושי שצריך גם לטפל בו.
יוסף ג'בארין: דובר והעליתם גם את סוגית התרגום.
יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים שבהרבה מוסדות, הרבה מהסטודנטים, אפילו יותר מ-50% מהסטודנטים הם דוברי השפה הערבית, זאת אומרת הם ערבים.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת שצריך ממש לחייב שיהיה גם שימוש כמובן בכל המודעות האלה בשפה הערבית ואי אפשר להשלים עם המצב הזה שאין מודעות בשפות הללו.
יוסף ג'בארין: הדבר השלישי זה סוגית ההכשרה.
יוסף ג'בארין: צריך לחשוב על סוגית הדרישות.
יוסף ג'בארין: האם כל אדם בסגל האקדמי, כל אדם בסגל המנהלי יכול למלא את התפקיד הזה וזה לא בטוח.
יוסף ג'בארין: אז יכול להיות שיש כאן - - -
עאידה תומא סלימאן: בגלל זה היו ההגדרות כאן.
יוסף ג'בארין: כן, השאלה אם ההגדרות האלה נותנות מספיק הגנה.
יוסף ג'בארין: שוב, אני מתייחס בעיקר לרגישות, כשזה קורה בקרב הסטודנטים, ביחסים שלהם עם הסגל המנהלי והסגל האקדמי.
יוסף ג'בארין: הדבר האחרון, אתם מדברים על מוסדות אקדמאיים שהם בחסות המל"ג.
יוסף ג'בארין: השאלה שלי מה קורה לגבי מוסדות להכשרת מורים, שעד היום בחלקם הם - - -
עאידה תומא סלימאן: הם גם בפנים.
יוסף ג'בארין: הם בפנים, אוקיי.
יוסף ג'בארין: שם לא תחת המל"ג עד היום.
יוסף ג'בארין: חלק מהם.
<קריאה: סליחה, זו דווקא נקודה חשובה, כי הם לא הגיעו אלינו, אלא שחייבים.
<קריאה: אלה שתחת המל"ג.
<קריאה: הם אמורים לדווח.
יוסף ג'בארין: כי למשל ארבע מכללות להכשרת מורים בחברה הערבית, כבוד יושבת הראש.
<עומרי גולן: רק תיקון, המכללות להכשרת מורים הן תחת המל"ג, הן פשוט לא תחת תקצוב - - -
יוסף ג'בארין: חלקן, הן בתהליך של מעבר.
<עומרי גולן: כולן.
<עומרי גולן: לא, הן לא.
<עומרי גולן: רגע, אני אבהיר.
עאידה תומא סלימאן: אולי תציג.
עאידה תומא סלימאן: את יכולה להתקרב למיקרופון ותאמרי שם ותפקיד בבקשה.
<חנה שטיינברג: שלום, סליחה על האיחור.
<חנה שטיינברג: חנה שטיינברג, נציגת אגף הכשרת עובדי הוראה במשרד החינוך.
<חנה שטיינברג: אין כיום מכללות אקדמיות שהן לא תחת המל"ג.
<חנה שטיינברג: גם אם הן לא עברו לות"ת, הן במל"ג וישנם כן סמינרים של המגזר החרדי שהם לא במל"ג.
<חנה שטיינברג: ועד כאן העדכון.
יוסף ג'בארין: אז המכללות להכשרת מורים בחברה הערבית כולם - - -
עאידה תומא סלימאן: הן תחת משרד החינוך?
<חנה שטיינברג: הן תחת משרד החינוך, באחריות המל"ג.
<חנה שטיינברג: הן עכשיו בתהליך העברה לות"ת, שזה גם אומר - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אני מדברת על החרדים.
<חנה שטיינברג: החרדים הם רק משרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אלה גם כן מחויבים לדווח והם לא עשו.
עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נצטרך מכם רשימה של כלל המוסדות האלה, כדי שנבקש מהם, כמו שהזכרנו לכולם, שהם מחויבים לדווח לוועדה על מה שקורה אצלם במוסדות.
אוסאמה סעדי: אבל בהמשך למה שאמר חברת הכנסת יוסף ג'בארין - - -
עאידה תומא סלימאן: אתה ממילא תקבל את זכות הדיבור עכשיו.
אוסאמה סעדי: לא, השאלה לגבי המוסדות שלא דיווחו, יש דווקא את המכללות שהוא דיבר עליהן – מכללת סכנין, המכללה האקדמאית בית ברל, שפשוט אין דיווחים.
אוסאמה סעדי: הם לא דיווחו.
עאידה תומא סלימאן: בית ברל דיווחו.
אוסאמה סעדי: המכללה האקדמית הערבית.
עאידה תומא סלימאן: דיווחו.
עאידה תומא סלימאן: הם מהמוסדות שדיווחו אחרי 15 בדצמבר באיחור, בגלל זה לא נכללו במסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
אוסאמה סעדי: הם מופיעים תחת המוסדות שלא דיווחו, לכן אני אומר.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הם דיווחו אחרי ה-15 בדצמבר.
עאידה תומא סלימאן: אבל נכון, מכללת סכנין לא דיווחה.
עאידה תומא סלימאן: יש לך זכות דיבור, חבר הכנסת סעדי.
עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה לדבר עכשיו?
אוסאמה סעדי: אז כמובן שאני מברך על הדיון, גברתי יושבת הראש, הדיון החשוב הזה ולכן אנחנו פה גם לגבי הסטודנטים והיינו גם בעמדה של הנהגת ציבור הסטודנטים בשנות ה-80 – אני וכבוד יושבת הראש וגם חברי, חבר הכנסת יוגב ג'בארין ואחרינו בזמן רב גם מירב.
אוסאמה סעדי: העניין הזה הוא מאד חשוב.
אוסאמה סעדי: אני הייתי בזמנו גם מלווה ומייצג חלק מהסטודנטים בוועדות המשמעת ואני יודע מה קורה בתוך ועדות המשמעת האלה, שמנסים לסגור את זה ואין אחידות ויש תקנון ואנחנו ראינו את רמת העונשים שחלקם בכלל הם לא עונשים.
אוסאמה סעדי: מה זה הליך גישור?
אוסאמה סעדי: אני משתומם שהליך גישור בתלונה על הטרדה מינית, שמנסים לגשר בינה לבין המרצה למשל, אז בוודאי שאנחנו כמובן מברכים על כך שיש דיווח, שיש עלייה כפי שאמרה יושבת הראש, עלייה בדיווחים ויש עכשיו הנחיות ומתחילים לדווח, אז כמובן שאני מברך על כך.
אוסאמה סעדי: אני מבקש מהוועדה לפנות למוסדות שלא דיווחו ולחייב אותם שידווחו על הנתונים אצלם, במיוחד במוסדות שלא דיווחו עד עכשיו.
אוסאמה סעדי: אני חושב שצריך להתחיל לגבש תקנון אחיד עם הנחיות.
אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שיש ייחוד ומבקרים פרטניים וכל מקרה לגופו, אבל בכל מקרה צריך פה, מאחר שמדובר גם במקרים שמגיעים להרחקה או להדחה או לפיטורין, אז כמובן גם צריך לשקול את העניין הזה של פרסום.
אוסאמה סעדי: כי אם באמת הוגשה תלונה והתלונה מוצדקת והמרצה פוטר או הורחק מהמכללה, אני לא רואה שום סיבה שלא לפרסם את השם שלו, כדי שכולם יידעו שיש תלונה מוצדקת ושהוא קיבל את העונש שלו ושלא ילך, כמו שאמרתם, למוסד אחר.
אוסאמה סעדי: לכן בהחלט אני חושב שצריך ואני מברך את הוועדה ואת יושבת הראש על הדגש שהיא שמה בעניין הזה ולהמשיך ולעקוב אחרי זה.
עאידה תומא סלימאן: רם שפע, יו"ר התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות, בבקשה.
<ליאת הלבץ: ברשותכם, אנחנו נחלק את הדברים של רם לשניים.
<ליאת הלבץ: רם עוד שנייה יתייחס לעקרונות ולדברים - - -
מיכל רוזין: איך סידרנו לך יום נוח, עברת מחדר לחדר.
<ליאת הלבץ: סידרתי אותו לעצמי.
<ליאת הלבץ: אני ליאת הלבץ, מנהלת קשרי ממשל בהתאחדות הסטודנטים הארצית.
<ליאת הלבץ: פה איתי קרן שרינגטון, עובדת איתי בצוות קשרי ממשל.
<ליאת הלבץ: גם אנחנו בעצמנו עשינו איזה שהוא מעבר על כלל הדו"חות, איזה שהוא מיפוי פחות מספרי ונתונים, אלא יותר תכנית ואנחנו נשמח להתייחס לזה.
<ליאת הלבץ: קודם כל אני חייבת לומר על המוסדות שלא הגישו, בין היתר אני חייבת פה כדוגמא את מכללת אורנים, שראינו שלא הגישו דו"ח.
<ליאת הלבץ: לגבי המוסדות שלא הגישו דו"ח - ביקשנו מאגודות הסטודנטים הספציפיות באותם קמפוסים, ללכת לבדוק למה לא הגיע דו"ח מאותו מוסד.
<ליאת הלבץ: צר היה לנו מאד לשמוע שהתשובה של מכללת אורנים היא – הנציבה בחופשת לידה ולכן לא נשלח דו"ח.
<ליאת הלבץ: אם הנציבה בחופשת לידה ולא שולחת דו"ח, אז מה קורה לסטודנטית שמגיעה למצב של תלונה או פנייה - - -
עאידה תומא סלימאן: את יודעת, חופשות לידה קורות באופן פתאומי.
עאידה תומא סלימאן: לא מצליחים להתכונן לפני זה למחליפה.
<ליאת הלבץ: אז באמת זו סוגיה שחשוב להבין ואני מציעה אולי לוועדה גם לשנים הבאות לדרוש באמת תשובות ספציפיות מהמוסדות, שלא מעבירים דו"חות מדוע הם לא מעבירים דו"ח.
<ליאת הלבץ: דבר נוסף שאני חייבת להגיד, רחל פה העלתה את עניין אמון הסטודנטיות, איך הן אמורות לפנות – סטודנטים וסטודנטיות, שאמורים לפנות.
<ליאת הלבץ: אני חייבת לומר דווקא כסטודנטית ששומעת מחברות שלה, שמוטרדות לא אחת ולא פעמיים ברחבי הקמפוסים, הסיפור הזה תלוי בסופו של יום בהתנהלות המוסד והנציבות שנמצאות בקמפוסים.
<ליאת הלבץ: זה אחריותם שיהיה את האמון הזה.
<ליאת הלבץ: כשאני שומעת מחברה שלי שמוטרדת ומה שהיא עושה בסופו של יום זה הולכת ומתלוננת ומציעים לה לעבור אולי התמחות.
<ליאת הלבץ: אולי ניתן לך פטור מנוכחות בקורס של אותו מרצה, כדי שלא תצטרכי להתמודד מולו.
<ליאת הלבץ: אז ברור שלסטודנטיות לא יהיה אמון.
<ליאת הלבץ: ברור.
<ליאת הלבץ: כי כשזה מה שמציעים להן וזה החלופות שמעמידים בפניהן, אז ברור שהן תלכנה ותגדנה לחברות שלהן – אל תלכו להתלונן ואני מבינה אותן לחלוטין.
<ליאת הלבץ: אני לא יודעת מה הייתי עושה אם אותי היו מטרידים.
<ליאת הלבץ: איך אני הייתי מתמודדת אחרי ששמעתי כזה סיפור מחברה, שזה מה שקרה לה.
<קריאה: איזה מוסד?
<ליאת הלבץ: אני מנועה מלהגיד את הפרטים.
<ליאת הלבץ: מנועה.
<קריאה: למה, אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, סליחה, סליחה.
<ליאת הלבץ: את צודקת לחלוטין והלוואי ואותן סטודנטיות היו מוכנות, כי מגיעים אלינו אין סוף מקרים ופרטים על התמודדות הזויה של המוסדות.
<ליאת הלבץ: הלוואי והיינו יכולים לשתף ולספר, אבל אנחנו לא יכולים.
עאידה תומא סלימאן: כשאומרים דבר כזה חמור ויושבים בחדר כמה וכמה מוסדות, אני חושבת שזה לא חשיפה אישית אם אומרים זה קרה במוסד ההוא.
<קריאה: נכון, למה אי אפשר לומר?
עאידה תומא סלימאן: אחרת אי אפשר להתייחס לכך.
<ליאת הלבץ: אז אני אגיד לכם בדיוק את העניין.
<קריאה: אנחנו לא מבקשים לדעת - - -
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני יודעת על מה מתעקשים ואני מבקשת עכשיו.
<ליאת הלבץ: אני מבינה לחלוטין את ההתעקשות שלכם.
<ליאת הלבץ: אני באמת מבינה אותה ואני שותפה לה מאד ואנחנו גם בעצמנו - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, כי אם מדברים על שקיפות, אז - - -
<ליאת הלבץ: נכון, נכון ואנחנו גם בעצמנו מנסים ומבקשים מאותן סטודנטיות שפונות אלינו, או מקרים שמגיעים אלינו, אנחנו מבקשים גם מהם להיחשף ולספר על המוסדות - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, סליחה, שנייה.
עאידה תומא סלימאן: לא, את תשמעי אותי עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבקשת ממך לחשוף סטודנטיות, לכן אני לא רוצה התייחסות לנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת דבר אחד – באיזה מוסד זה קרה?
<ליאת הלבץ: אני באמת מצטערת, אבל זו סיטואציה - - -
עאידה תומא סלימאן: אז זה מידע שאנחנו לא נוכל להתייחס אליו וחבל לבזבז את הזמן שלנו עליו.
עאידה תומא סלימאן: תמשיכי.
עאידה תומא סלימאן: למרות שאני יודעת ואני חושבת שאם אנחנו יושבות פה ומחליטות שצריך שקיפות כדי שנוכל לקדם את הטיפול בנושאים, אז שקיפות חלה על כולם, במיוחד אם היא לא חושפת אנשים ספציפיים.
עאידה תומא סלימאן: אם זה לא חשיפה לסטודנטית עצמה, שרק לה יש את הזכות להגיד – הנה, אני יוצאת בגלוי ואומרת שלי.
מירב בן ארי: ממה את חוששת?
מירב בן ארי: הרי אם זה קרה, אז זה קרה.
מירב בן ארי: שהמוסד ייקח אחריות על מה שקרה אצלו.
<ליאת הלבץ: לא, זה לא מקרה שלי, זה לא קרה לי, זה קרה לחברה.
עאידה תומא סלימאן: בכל זאת.
עאידה תומא סלימאן: את מבינה את הסודיות כנראה בצורה לא - - -
<ליאת הלבץ: אני מבינה.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני חושבת בצורה מוטעית.
עאידה תומא סלימאן: סודיות אומרת לא לחשוף את המתלוננת, כל עוד היא לא רוצה להיחשף, אבל לא את המוסד ולא את הגורם שלא טיפל נכון.
עאידה תומא סלימאן: זה חובה עלינו לחשוף דווקא.
<ליאת הלבץ: אני עוברת את זה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: אני אחליט מתי חוזרים.
<קריאה: אבל אתם מבקשים ממנה לחשוף פרטים או מידע שהיא לא רוצה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לא לקיים דיון בין המשתתפים שלא קיבלו זכות דיבור.
עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי את מה שאמרתי, אני חושבת שזה מבטא את העמדה של הרבה מהאנשים שיושבים פה ואם את לא רוצה לדבר על המוסד, אז אני מבקשת, תעברי הלאה לנקודה הבאה ולא להעלות נושאים שאי אפשר להתייחס אליהם.
<ליאת הלבץ: בסדר גמור, אני מתקדמת הלאה ברשותכם.
עאידה תומא סלימאן: ולקצר.
<ליאת הלבץ: אני רק חייבת להוסיף עוד דבר אחד.
<ליאת הלבץ: אני כן אגיד, אני סטודנטית במרכז הבינתחומי בהרצלייה לתואר שני, שדווקא בתואר שני אנחנו חייבים לומר ברור ונראה לעין שיש דווקא יותר תלונות ויותר מקרים, דווקא בגלל הסיטואציות היותר קרובות בין סטודנטים למרצים.
<ליאת הלבץ: כסטודנטית לתואר שני, אני בשנה שנה כבר לתואר שני, עד היום, בשנתיים שאני כבר במוסד, לא קיבלתי כלום, אם זה לומדה, אם זה איזה שהוא שיח עם הנציבה, איזו שהיא התקשרות כלשהי, מעבר לזה שתלוי בשירותים דף עם שם הנציבה והטלפון שלה.
<ליאת הלבץ: מעבר לזה לא התקיים עוד שיח ואני חושבת שזה מקרה פרטני, שהנה, אני משתפת - - -
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין איזה שיח.
מירב בן ארי: זאת אומרת אם יש למישהי בעיה, יש דרכים - - -
מירב בן ארי: יש אתר אינטרנט.
מירב בן ארי: אם יש בעיה, פונים.
<ליאת הלבץ: אנחנו נתקדם ברשותכם.
מירב בן ארי: אני חושבת, יש אתר אינטרנט, חלילה קרה לי הטרדה מינית בקמפוס, אני אכנס לאתר, אני אראה את השם, כמו בצבא אגב, כמו במשטרה, כמו בשב"ס, כמו בכל מקום שיש נציבה ואני אלך אליה ואני אדבר איתה.
מירב בן ארי: יכול להיות אגב שאני לא אלך, זו החלטה שלי, אבל לעשות שיחות עם הנציבה?
מירב בן ארי: אנחנו מדברים פה על אנשים מבוגרים, לא מדברים פה על קטינות, מדברים פה על נשים שהגיעו לאוניברסיטה ואם יש להן בעיה, אני יודעת לאן לפנות.
מירב בן ארי: גם פה בכנסת, פעם עשו לי שיח?
מירב בן ארי: מי זאת הנציבה פה בכלל?
<קריאה: מי הנציבה בכנסת?
עאידה תומא סלימאן: לימור.
מירב בן ארי: נו, אם הייתה לי בעיה בכנסת - - -
עאידה תומא סלימאן: את במצב אחר לגמרי.
עאידה תומא סלימאן: לנו כחברי כנסת עוד מעט תהיה גם הדרכה בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שביקשתי וזה מה שיקרה.
<ליאת הלבץ: ברשותכם, אנחנו נמשיך את ההתייחסות לדו"חות עצמם.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל יש יותר מדי רעש באולם.
עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אתם חילקתם בינך לבין רם.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אתם מכניסים לי עוד דוברת, אז שנייה.
עאידה תומא סלימאן: יש אחרים, יש לי רשימה מאד ארוכה.
עאידה תומא סלימאן: אתם עדיין לא הגעתם לסקר שעשיתם?
עאידה תומא סלימאן: אני לא אתן לזה חצי שעה.
עאידה תומא סלימאן: יש לכם שתי דקות.
<קרן שרינגטון: אני אעזוב את מה שרצינו עוד להרחיב לגבי הממצאים ופשוט אני אדבר ממש בקצרה על הדברים שאנחנו חושבים שקצת עלו מהדו"חות או לא עלו מהדו"חות והם הדברים שחייבים לתת עליהם את הדעת או בדיון פה או בדיונים בהמשך, או בכל דרך אפשרית.
<קרן שרינגטון: הדבר הראשון שקצת עלה זה העניין של טיפול נפשי.
<קרן שרינגטון: מספר מתלוננות רב ומתלוננים, מדברים על כך שאת הסיוע הנפשי, בפן הפסיכולוגי ובפן הטיפולי, עם כל מה שהן עוברות, מעבר לעניין של החקירה והניהול של התלונה, איזה שהוא מענה נפשי עם מה שקורה.
<קרן שרינגטון: דובר פה על מנגנון היידוע, שבעצם יש לנו מצבים שמרצה נאלץ לעזוב את המוסד והמוסדות שאליהם הוא עובר לא יודעים על ההליכים שהיו ולכל העניין הזה של שקיפות של הדברים, חייב למצוא לזה פתרון, כי באמת יש עניין של הפוגע ממשיך כשלא יודעים שום דבר ממה שהיה.
<קרן שרינגטון: דובר קצת על חובת דיווח למשטרה.
<קרן שרינגטון: יש באמת מקרים שאנחנו חושבים שחייב להיות איזה שהוא עניין של עידוד לפנייה למשטרה ומהדו"חות הנושא הזה לא עלה.
<קרן שרינגטון: היו רק ארבעה או חמישה מוסדות שבאמת דיברו על עידוד פנייה למשטרה ובינינו, זה משהו שחייב להיות באחוזים הרבה יותר גבוהים.
<קרן שרינגטון: בעניין של אחידות בתקנונים, אנו מסכימים מאד שצריך להיות תקנון אחיד, אבל גם אם לא מגיעים לתקנון אחיד, חייבים להיות כללי בסיס שמנחים את כל המוסדות ומביאים איזה שהם קווים אדומים, ברורים מאד בכל העניינים שקשורים פה.
<קרן שרינגטון: כמה דברים שלא עלו בכלל: אחד זה פיצוי כספי לנפגעות.
<קרן שרינגטון: היה פה דיון לפני מספר שבועות שבאמת דיברו על העובדה שאחד הדברים שמאד מאד חשובים וחיוניים שיהיו בתוך כל – בין אם זה הסדר טיעון, בין אם זה לא משנה איך התלונה נסגרת, חלק מהעניין של הטיפול בה, לפעמים ראוי שהוא יהיה פיצוי כספי ובכל הפעמים ש - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, זה לא מה שהיה פה בדיון.
עאידה תומא סלימאן: זה היה בדיוק הפוך.
<קרן שרינגטון: דיברו אז על העניין של - - -
עאידה תומא סלימאן: על הסכמי ההשתקה ואנחנו שללנו את זה על הסף.
<קרן שרינגטון: אז שם דובר באמת על מי משלם.
<קרן שרינגטון: אז פה אנחנו רוצים להגיד שלא רק שלא דובר על מי משלם, לא דובר על עצם העניין שנכון בחלק מהמקרים תשלום של פיצוי כספי.
מירב בן ארי: המרצה או האוניברסיטה?
<קרן שרינגטון: כן, חד משמעית, הפוגע.
<קריאה: זה מגיע לבית משפט.
<קרן שרינגטון: והדבר האחרון זה מצבים שבעצם סטודנטים וסטודנטיות, כחלק מהתואר שלהם, הולכים בעצם להכשרות וסיורים מחוץ לקמפוסים ושם גם היו מספר פניות, אבל אנחנו בטוחים שזה משהו שלא ניתן עליו הדעת.
<קרן שרינגטון: צריך למצוא איזו שהיא דרך - - -
<ליאת הלבץ: לתת כלים לנציבות.
<ליאת הלבץ: הנציבות לא יודעות לתת את הטיפול למקרה שיש גורם חיצוני.
<ליאת הלבץ: אם סטודנטית יצאה עכשיו להכשרה או התמחות - - -
<קריאה: בבית חולים יש נציבה?
<ליאת הלבץ: נכון, אבל היא חוזרת בסופו של דבר לקמפוס, כי בקמפוס היא מרגישה בטוחה.
<ליאת הלבץ: באוניברסיטה היא לא - - -
מירב בן ארי: אבל גם בקמפוס יש.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אבל גם אם היא תצא להכשרה בבית חולים, בבית חולים יש נציבה גם כן.
עאידה תומא סלימאן: אז אי אפשר לפרוש את היריעה של הנציבה לכל מקום שבעולם.
עאידה תומא סלימאן: היא אחראית בתוך האוניברסיטה.
<קרן שרינגטון: אולי מי שנשלח החוצה, חשוב שיידע שיש עוד כלים שעומדים לרשותו.
מירב בן ארי: אם היא נשלחת ועושה פרקטיקום בבית חולים שלוותה, יש מישהי שם.
מירב בן ארי: היא הולכת למשטרה, יש מישהי שם.
מירב בן ארי: וגם אם חלילה - - -
עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק מה שאמרתי, חברת הכנסת בן ארי.
מירב בן ארי: אני מקשיבה לה.
מירב בן ארי: אם חלילה היא במצב של פגיעה מינית, היא הולכת למשטרה.
מירב בן ארי: אגב, זו בעיה שהיא גם אמרה כאן.
מירב בן ארי: או שהיא מגישה תביעה אזרחית בגין אותו אדם, שישלם לה פיצוי.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, סיימתם?
רם שפע: אני אתייחס ואני אהיה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, תשמעו, זה לא יכול להיות.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לך שתי דקות.
עאידה תומא סלימאן: אני עומדת עם סטופר ואני מסיימת את הדיבורים.
עאידה תומא סלימאן: כי לא יכול להיות שתיקחו חצי שעה מהדיון.
רם שפע: על הכיפאק, אני לא צריך יותר.
רם שפע: קודם כל אני שמח להיות כאן ואני אגיד את מה שאני אומר כל שנה, בתקווה שבשנה הבאה יהיו פה יותר גברים שידברו בנושא.
רם שפע: כבר נעשה דבר משמעותי.
רם שפע: אני מצטרף לרחל ועושה זום-האוט על הסיטואציה שבה אנחנו נמצאים.
רם שפע: אם מסתכלים על חמש השנים האחרונות, מצבנו משתפר כל הזמן וזה מצוין ואנחנו מברכים על כך בכלל שיש דיון, וחברת הכנסת סלימאן, בהקשר הזה, עבודתך מבורכת.
רם שפע: אבל הדיון הזה הרבה הרבה הרבה יותר נעים מהמציאות בשטח.
רם שפע: זה אחלה שאנחנו מסתכלים על הנתונים שאנחנו אלה שדרשנו אותם במשך הרבה שנים, אבל המציאות הקשה היא שיש תרבות מזעזעת.
רם שפע: אנחנו כאילו מיתממים שאנשים ילכו לנציבה בבית חולים.
רם שפע: הרי זה לא עובד ככה.
רם שפע: כי אם מישהי מוטרדת, אם מישהו מוטרד והוא מבין שהתרבות היא שזה דבר שעדיף לא לדבר עליו, אז הוא לא יפנה לאף אחד.
רם שפע: ואם אנחנו, בשולחן הזה, שיושבים פה אנשים עם מודעות - - -
עאידה תומא סלימאן: יש לך הצעה קונקרטית איך משנים תרבות ביום אחד?
רם שפע: לא, אבל כן יש לי הצעה קונקרטית ל - - -
עאידה תומא סלימאן: אז חלק מהדברים שאנחנו עושים, זה לשנות את התרבות.
רם שפע: מצוין, אני מסכים.
רם שפע: אני ציינתי את זה, אבל אני רק אומר שצריך להתייחס לזה, כי בעיני כרגע אנחנו בצומת קריטי.
רם שפע: מכיוון שהיינו בתהליך להגיע למצב שבו יש דיווח, אז נכון, עוד לא כולם דיווחו, אבל גם זה ייעשה.
רם שפע: אני סומך על כולנו שהדיווחים יעלו, אבל בסופו של דבר, אם אנחנו לא נבין שאנחנו בצומת שאומר שאם בשנה הבאה, בעוד שנתיים, בעוד שלוש, נסתכל על דיווחים אבל לא נשנה תרבות בין הדיונים האלה אחת לשנה, אז בעיני המצב לא ישתפר.
רם שפע: ולכן מה שאנחנו מציעים, כי אנחנו כרגיל משתדלים להיות קונקרטיים, זה לא לחכות לפגישה בשנה הבאה.
רם שפע: אנחנו מציעים להקים פורום שאנחנו נוביל אותו, עם כל מי שרוצה ורוצה מהאקדמיה, לא רק עם הנציבות, כי בעיני – אני חייב להגיד שלא כמנהגי – אבל נעשה פה עוול לנציבות.
רם שפע: כי בסופו של דבר הבעיה היא בראשי המוסדות והבכירים שלא נותנים – בעינינו לפחות – מספיק מקום לנציבות.
רם שפע: גם המל"ג, ואני שמח שעומרי פה ואני מקווה שהוא יגיד את זה, צריך להבין שהוא חייב להיות - - -
רם שפע: על סמך מה אני אומרת את זה?
רם שפע: על סמך המציאות.
רם שפע: זה בסדר שתכחשו לה, אבל זאת האמת.
עאידה תומא סלימאן: זאת דעתו.
רם שפע: אין בעיה, בסדר.
רם שפע: זו דעתי בהתבסס על המציאות שאני חווה.
רם שפע: אתן מוזמנות לחלוק על זה.
רם שפע: שורה תחתונה, אנחנו מקימים פורום.
רם שפע: אנחנו באמת מזמינים את כולם, גם כדי לשמוע דברים שאנחנו לא מבינים בהם.
עאידה תומא סלימאן: מה המטרה של הפורום?
רם שפע: מטרת הפורום היא לייצר עבודה שוטפת לאורך השנה, שתדע גם להתעסק בתרבות.
רם שפע: אם אנחנו עדיין לא מבינים שסטודנט וסטודנטית צריכים לדעת למי לפנות במהלך השנה, אז אנחנו בבעיה, וכדי שנבוא לפה בשנה הבאה, כשהמצב יהיה יותר טוב, כולם מוזמנים להצטרף אלינו.
רם שפע: נעביר רשימה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב, את רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: עוד קצת, אני אדבר אחרי זה.
עאידה תומא סלימאן: נציגי המל"ג.
<עומרי גולן: כן, שמי עומרי גולן מהלשכה המשפטית של המל"ג.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רוצה שתתייחס כגוף שהוא גם כן רגולטור – האם נעשה משהו תוך השנה הזו, האם אתם פיתחתם עוד משהו ומה היחס שלכם למה שנאמר עד עכשיו.
<עומרי גולן: קודם כל לעניין ההסברה במוסדות ושינוי התרבות, אז המל"ג עוד בשנת 2013 פנתה לנשיאי כל המוסדות ואמרה להם על העניין הזה, על קיום פעילות ההדרכה וההסברה, שמתחייבות גם לפי החוק והמל"ג כמובן תומכת, בניגוד למה שאמרת, חברת הכנסת מירב בן ארי, אנחנו כן תומכים בזה שיהיה שיחות עם הסטודנטים, יועברו הדרכות, אם יש לומדה, אז לומדה.
<עומרי גולן: אנחנו תומכים ואנחנו קוראים למוסדות כן לפעול בדרכים הללו.
<עומרי גולן: בכל מה שקשור לאחידות התקנונים - ודיברו פה שהתקנונים זה עניין בעייתי - המוסדות להשכלה גבוהה הם כמובן גוף עצמאי, הם כשירים להיתבע וכמובן יש את העניין של החופש האקדמי ואנחנו לא נכנסים לתקנון הסגל, אנחנו לא מתייחסים לתקנון המשמעת הפנימי של המוסדות.
<עומרי גולן: אנחנו חושבים שזו הסמכות - - -
מירב בן ארי: עומרי, מה קשור החופש האקדמי?
<עומרי גולן: זה קשור, כי אם יש להם תקנון - - -
מירב בן ארי: אם זה עניין של מרצה, זה לא נכנס ל - - -
<עומרי גולן: יש להם תקנון - - -
עאידה תומא סלימאן: זאת פעילות אקדמית.
<עומרי גולן: לא, לא שזו פעילות אקדמית, אבל כשמרצה - - -
מירב בן ארי: לא, כי אני מכירה את המורים כבר כל כך הרבה זמן, וכל דיון בוועדת החינוך תמיד יש את העניין של החופש האקדמי.
מירב בן ארי: אבל בוא, מה זה רלבנטי עכשיו?
<עומרי גולן: לכל מוסד יש תקנון משמעת – לסגל ולסטודנטים.
מירב בן ארי: זה בסדר, זאת אומרת זה לא כל כך אקדמי להטריד בנות - - -
<עומרי גולן: כן, אבל לפי התקנון הזה בעצם מוקמים בתי הדין בתוך המוסדות.
<עומרי גולן: מוסד מקים בית דין, ממנה שופטים והוא מטפל בכל תלונה כזאת של הטרדה מינית במסגרת בית הדין.
<עומרי גולן: זה מוסדות שמפוקחים על ידי המל"ג.
עאידה תומא סלימאן: בהוראות המל"ג יש לכם כמה דברים שאתם נותנים כהוראות כדי כהוראות, כדי ליישם את החוק.
עאידה תומא סלימאן: לתרגם את התקנון למניעת הטרדה מינית, למנות מספר אחראיות, לקיים פעילות הדרכה, לבחון קביעת הסדרי - - -
<עומרי גולן: פנינו לכל המוסדות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני עוד לא סיימתי את השאלה.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי מאד פשוטה.
עאידה תומא סלימאן: איך אתם עוקבים אם ההוראות שלכם ממולאים על ידי המוסדות - - -
<קריאה: ממולאות.
עאידה תומא סלימאן: ממולאות, ממולאים, זה לא חשוב, זה בא מהמטבח.
<עומרי גולן: אין לנו דרך, למעט להעביר הנחיות למוסדות.
<עומרי גולן: אנחנו לא מבצעים פיקוח ואכיפה על הנושא הזה, של האם הם באמת עושים את ההדרכה במוסדות - - -
עאידה תומא סלימאן: אז מה שווה באמת ה - - -
<עומרי גולן: כלומר, אנחנו מעבירים והמוסדות ה- - -
עאידה תומא סלימאן: אז מה ההוראות האלה - - -
<עומרי גולן: יש להם אחריות ואני חושב שאם הם לא ימלאו את ההוראות שלנו וכמובן את הוראות החוק - כי החוק מחייב לעשות הדרכה למניעת הטרדה מינית - לא ימלאו את הוראות החוק – אז הם עוברים על התקנות ועל החוק.
מירב בן ארי: יש במל"ג מישהי שהיא אחראית נציבות?
<עומרי גולן: יש לנו.
<עומרי גולן: לא אחראית נציבות, אבל יש לנו אחראית שמקבלת, ואגב, התקנות מטילות על המל"ג אחריות לקבל את העתק הדו"חות השנתיים וזה מה שהחוק למעשה מטיל עלינו מבחינה משפטית.
<עומרי גולן: אנחנו מקבלים את העתק הדו"חות השנתיים כמו שהרשות מקבלת וכמו שהוועדה מקבלת וזה נמצא אצלנו.
<עומרי גולן: כמובן שאם מתקבלת תלונה ספציפית, אז אנחנו כמובן מטפלים.
<עומרי גולן: אנחנו פונים למוסד ואנחנו מבקשים שהמוסד יטפל בתלונה הספציפית.
<עומרי גולן: אבל באופן כללי - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל אתם יודעים שהמוסדות היום צריכים להיות מודעים שהם עומדים ויכולים - - -
<עומרי גולן: הם מודעים.
עאידה תומא סלימאן: הם יודעים מה?
<עומרי גולן: הם צריכים להיות מודעים לכך שהם חייבים לבצע את כל ההנחיות, כמו ש - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא מה שרציתי להגיד.
עאידה תומא סלימאן: אז ככה, המוסדות היום צריכים להיות מודעים שהם עלולים להיתבע בתביעות אזרחיות, כאשר הם לא ממלאים את ההוראות האלה.
עאידה תומא סלימאן: וכנראה זה מה שאנחנו צריכים להדגיש.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לראות את המל"ג לוקח אחריות על ההוראות שהוא בעצמו הפיץ.
עאידה תומא סלימאן: הוראות שטרחתם, כתבתם, הפצתם, אבל לא חושבים שכדאי לבדוק אם הם עוקבים אחריהם, ממלאים אותם או לא ממלאים אותם.
עאידה תומא סלימאן: המוסדות צריכים להיות מודעים לזה שכל סטודנטית, כל סטודנט, יכולים לתבוע את המוסד על עוולה אזרחית, כי הוא לא מילא אחר אחד מהסעיפים של החוק.
<עומרי גולן: נכון מאד, אנחנו מסכימים על הנקודה הזאת ואני גם אמרתי את זה.
<עומרי גולן: כל מוסד כשיר לתבוע ולהיתבע והוא יכול כמובן ל - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל זה אומר ואני חושבת שהנציבות או האחראיות צריכות לקחת את זה בחזרה היום מהישיבה הזו למוסדות שלהם ולהגיד להם – תשמעו, החוק אומר אחד, שתיים, שלוש, ארבע.
עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו לא עושים את זה, אנחנו עלולים ויכולים להגיע למצב שתבעו אותנו בשם של תביעות אזרחיות.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין אפרת לופו מוסקוביץ, איגוד מרכזי הסיוע ותקצרי בבקשה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: תודה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני אשתדל.
<אפרת לופו מוסקוביץ: קודם כל אני רוצה להגיד שאני מייצגת את כל מרכזי הסיוע ואת איגוד מרכזי הסיוע ואנחנו מאד מאד מברכות על כל העשייה הזאת.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אנחנו חושבות שאנחנו נמצאות היום במקום שהוא רחוק לאין שיעור ממקומות שהיינו בהם בעבר, שנשים לא העזו בכלל לדבר על פגיעה באוניברסיטה והיום אנחנו מלוות יותר ויותר נשים.
<אפרת לופו מוסקוביץ: עצם זה שמגיעות למרכזי הסיוע יותר פניות על פגיעה באוניברסיטה, כבר אומרת שאפשר לדבר, שאפשר להציף וזו אינדיקציה טובה בתור התחלה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אני כן רוצה להגיד שבתור מי שמלוות גם הרבה למשטרה ובתור מי שהייתה פה בהרבה מאד דיונים שקשורים להליכים פליליים, אנחנו תמיד מחפשות את ההליך הנפרד, השונה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: אנחנו תמיד מדברות על המורכבות של הליך פלילי - למה למתלוננת כל כך קשה לעבור את כל הדבר הזה במשטרה.
<אפרת לופו מוסקוביץ: והנה יש פה הליך שהוא אחר, שהוא שונה, שהוא נותן לה מענה ולכן כל כך חשוב שאנחנו נעשה את התהליך זה ככזה שבאמת מספק מענה, שלא מציף את אותם קשיים שההליך הפלילי במשטרה מציף.
<אפרת לופו מוסקוביץ: ואיזה קשיים אלה?
<אפרת לופו מוסקוביץ: אלה קשיים של שקיפות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: זה קשיים של חוסר נראות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: זה קשיים שבהם היא מרגישה שהיא לא חלק מהתהליך, וזה חלק מהדברים שאנחנו מרגישות שעדיין לצערי מתרחשים באוניברסיטאות.
<אפרת לופו מוסקוביץ: ולמה הכוונה - האוניברסיטאות הוציאו תקנונים, תקנונים מכובדים.