GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנואל טרכטנברג: ולכן אני אומר שנורא חשוב לא רק להעלות את זה כאן למודעות וצריך לזקק את העניין של האפליה כפי שאמרתי.
מנואל טרכטנברג: אתה מבין, זה לא אפליה רגילה, כשאין את המכשולים האלה שהם לא נותנים לאותן עובדות לזוז.
מנואל טרכטנברג: זה בילד אין, זה מובנה בתוך המערכת, בגלל ההסללה.
מנואל טרכטנברג: עוד משהו לגבי ההפרדה המגדרית.
מנואל טרכטנברג: יש חברות הייטק, עוד פעם, אני לא רוצה לנקוב בשמן, שהן הראו שנכון, בהתחלה, בגלל הרגישויות וכו', גם הגיל, זה מאד משנה באיזה גיל ומה המצב המשפחתי וכמה ילדים, אז חייבים את ההפרדה המגדרית.
מנואל טרכטנברג: לאורך זמן לא, אבל אם אתה מלכתחילה עושה מסלול נפרד, אז העניין של ההפרדה המגדרית הופך לתירוץ ולא למהות.
מנואל טרכטנברג: יכולת לאפשר לנשים החרדיות להשתלב בעבודות עם אופק קידום - - -
אילן גילאון: הוא הופך לתירוץ ומישהו יכול להשתמש בתירוץ.
מנואל טרכטנברג: אבל אתה לא עושה את זה.
עאידה תומא סלימאן: זה מזכיר לי מאד את כל הדיונים על - - -
אילן גילאון: כן, על השועל והחסידה, זה מזכיר.
עאידה תומא סלימאן: לא, זה גם מזכיר לי יצירת כל מיני חצרות אחוריות, שבדרך כלל שולחים אליהן את הנשים.
עאידה תומא סלימאן: במועצות המקומיות יש את מועצת נשים ובפוליטיקה, בחלק מהמקומות גם כן, זה ליצור חצר אחורית - - -
אילן גילאון: נדמה לי זה המקום היחיד בעולם הדמוקרטי שמפלים נשים יהודיות.
אילן גילאון: לא שמעתי על מקום כזה בשום מקום אחר.
עאידה תומא סלימאן: טוב, הגיע הזמן.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אורי מקלב.
עאידה תומא סלימאן: ותודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיש שנאמר לי שאתם היום בנציבות שוויון הזדמנויות מייצגות את משרד הכלכלה.
<ג'נט שלום: אני רק אתקן.
<ג'נט שלום: בגלל זה יצאתי החוצה.
<ג'נט שלום: עורכת הדין ג'נט שלום, נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.
<ג'נט שלום: אנחנו לא מייצגות את עמדת משרד הכלכלה.
<ג'נט שלום: כנראה בגלל איזה שהוא כשל מנהלי אין פה כרגע נציגות נוספת.
<ג'נט שלום: אני יכולה לייצג רק את עמדת נציבות שוויון, שגם במקומות מסוימים לא תואמת את עמדת משרד הכלכלה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז תיכף.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שבאמת תתייחסי.
אילן גילאון: זה כמו דוד ביטן ורשות השידור.
אילן גילאון: זה קורה, תירגעי, זה בסדר גמור, אין בעיה.
אילן גילאון: לא התכוונתי להצחיק.
אילן גילאון: אתם לא דומים בכלל, את והוא.
<ג'נט שלום: חשוב שתהיה לנו עצמאות.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני אתייחס לזה אחר כך.
<ג'נט שלום: אבל חשוב שתהיה לנו עצמאות והקול שלנו יהיה עצמאי.
עאידה תומא סלימאן: רק רציתי להיות בטוחה שהמידע שהופנה אלי ממשרד הכלכלה הוא נכון או לא.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב.
אורי מקלב: תודה רבה לך גברתי היושבת בראש, אני באמת רוצה להודות לך ולחבר הכנסת אילן גילאון על העלאת הנושא.
אורי מקלב: אני יודע שזה מגיע מתוך מקום אמיתי.
אורי מקלב: אנחנו יש לנו ויכוחים לפעמים על נושאים שדנים בחברה החרדית, אם זה מחוסר מידע או דימוי, אבל כאן אנחנו יודעים שאלה הדברים שמחברים את חברי הכנסת.
אורי מקלב: יש לנו דעה אחת בעניין הזה וזה מגיע מבחינתי ואני מודה לכם על הדיון הזה.
אורי מקלב: קודם כל אני רוצה להגיד לכם שהאפליה היא אפליה בשכר והיא מוכחת.
אורי מקלב: האפליה בשכר, האפליה בחוזים דרקונים מאין כמותם, מול נשים חרדיות.
אורי מקלב: יש כאן התנהלות מתעמרת, אפילו הייתי אומר של דיכוי מול נשים חרדיות בדרישות כלפיהן, בדרך לא ישרה, לא הוגנת, בלי שהן מוגנות ובלי יכולת להתארגן להגנה על עצמן.
אורי מקלב: דברים שלא היו מעיזים לעשות את זה בכל חברה אחרת או לעובדים אחרים רגילים.
אורי מקלב: אני יכול לתת לך דוגמא אחרונה שהגיעה לשולחני.
אורי מקלב: חברות ההייטק כפי שידוע, נוהגות לתת בונוס אם אתה עובד בחודש אחד כך וכך ומגיע לשיא שעות, כדי שיהיה רצף בעבודה.
אורי מקלב: נשים שעושות מאמץ עילאי כדי להגיע למכסת השעות הזאת, שזה באמת לא קל בשביל לקבל עוד 600-600-800 שקלים, ושאת השעונים באותו מרכז האב, כפי שאתם קוראים, לו, שעוני העבודה נמצאים בפתח של החברה ולא בכניסה למעליות של הבניין, וכשאישה בחודש השמיני להריונה נתקעה במעלית והייתה שם שלושת רבעי שעה והוציאו אותה מעולפת מאותה מעלית - - -
עאידה תומא סלימאן: והורידו לה את מהמשכורת.
אורי מקלב: לא, היא איבדה את הבונוס הזה בגלל שזה לא מעניין אותם.
אורי מקלב: אנחנו מכירים את העבודה, לא בכניסה לבניין, כשאת נכנסת, כשהעברת את השעון.
אורי מקלב: זה דוגמא אחת מיני רבות.
אורי מקלב: דוגמאות של הטבות, הבטחות שלא קיימו אותן, סחבת של חודשים רבים שלא נותנים העלאה מובטחת ובסופו של דבר לא נותנים אותה בכלל או מתחילים מחודש אחר.
אורי מקלב: חוזה דרקוני מאד שיש בזה הטלת פחד, שהוא לפי דעתי לא חוקי בעליל.
אורי מקלב: רק אין מי שייקח את זה בצורה מקצועית ויעקוב אחרי הדברים.
אורי מקלב: אז כפי שכולנו יודעים, שנשים בעבודה סובלות, כל הנשים סובלות מאיזו אפליה בקבלה שלהן ובשכר שלהן.
אורי מקלב: אחרי זה יש עוד שלב שהן צריכות לעבור נשים חרדיות.
אורי מקלב: זו המשוכה הראשונה.
אורי מקלב: המשוכה השנייה היא בכלל הקבלה לעבודה, שם יש להן לא מעט בעיות שלא רוצים לקבל נשים חרדיות לעבודה, מדימוי, מחשש שהיא תצא ליותר חופשות לידה, יש שמעדיפים תמיד מישהי אחרת ולא נשים חרדיות.
אורי מקלב: עכשיו, לאחר שהיא כבר עברה את המשוכה הזאת והיא מגיעה למקום שמקבלים אותן, שם הן סובלות מאפליית שכר מאד מוכחת ובוטה, וחלק מאלה שמתנים את השכר גם עומדים מאחורי זה.
אורי מקלב: הם לא מתכחשים.
אורי מקלב: בשונה מהדו"ח של מרכז טאוב, שאומר שלא קיים דבר כזה, החברות מודות שיש, רק הן מסבירות למה הן עושות את זה.
אורי מקלב: אז ככה, איפה נשים חרדיות עובדות?
אורי מקלב: הן יכולות לעבוד במשרדי רואי חשבון, הן יכולות לעבוד גם במשרדי הייטק, יכולות לעבוד במשרדי ממשלה וגם שם קיימת אפליה ותיכף אני אסביר מדוע.
אורי מקלב: בחברות כלליות ובחברות שהן מיוחדות עבור נשים חרדיות, כמו שקראתם לזה – חברות האב, שנמצאות בתוך מרכזי העסקה של חרדים.
אורי מקלב: אז את יכולה למצוא בחברות גדולות מאד במשק, ואני לא אנקוב בשמן, אבל לצורך הדיון המקצועי אני גם אנקוב בשמן, חברות גדולות מאד, שנמצאות כאן בירושלים, גם בהר חוצבים, באותו אופן ספייס, באותו מקום עבודה אישה אחת מקבלת – על אותו פרויקט שהם עובדים – אישה אחת מקבלת שכר הרבה יותר גבוה ב-30% מאישה חרדית כשהן יושבות שולחן מחשב ליד שולחן מחשב ועובדות ביחד.
אורי מקלב: היא עובדת על ידי חברת כוח אדם והיא עובדת של החברה עצמה, או אפילו לפעמים באותן חברות כוח אדם שיש אפליה של שכר.
אורי מקלב: צריכים לדעת, אני לא רוצה להתייחס לנושא של הפסיכומטרי.
אורי מקלב: מי שמתקבל לעבודה עושים את המבחנים שלהם.
אורי מקלב: אם יש להן את השפה המתאימה, אם היא יודעת לתת את התפוקות, מה הניסיון שלה, הם בוחרים מרצון חופשי.
אורי מקלב: אף אחד לא מכריח חברה לבחור בגלל מבחן פסיכומטרי, ודאי לא חברות שעוד מקבלות עידוד על השכר או סבסוד השכר שלהן.
אורי מקלב: זה חברות פתוחות במשק.
אורי מקלב: איפה התחרות הפתוחה קיימת יותר בכל המשק יותר מחברות ההייטק?
אורי מקלב: שם התחרות היא פתוחה.
אורי מקלב: מה שאתה יעיל, אתה יכול לתת.
אורי מקלב: יש לך את הידע, יש לך את המקצועיות – אתה מקבל.
אורי מקלב: אתה הולך הביתה, חד משמעית ולא משנה מי אתה.
מסעוד גנאים: אבל לא הבנתי, אם אפשר, מה ההסבר של החברות האלה.
אורי מקלב: אני אגיע לזה.
מסעוד גנאים: כאשר אישה חרדית ואישה - - -
אורי מקלב: בדיוק, לגבי האישה החרדית אני אתן לך הסבר.
אורי מקלב: יש נשים רבות שרוצות, יש היצע יותר גדול מהביקוש ולכן הם מפלים את הנשים החרדיות.
אורי מקלב: עכשיו, אין בעיה, אם את אומרת את לא רוצה, אז תלכי - --
אילן גילאון: אוקי, זאת אומרת שאתה אומר שהאפליה היא בקבלה לעבודה - - -
אורי מקלב: בקבלה לעבודה ואחרי זה ממילא בשכר.
אורי מקלב: אני אתן הסבר, אבל קודם כל שנדע.
עאידה תומא סלימאן: אישה, אם היא יודעת שהיא תאבד את מקום העבודה שלה - - -
אורי מקלב: והיא מפרנסת יחידה או לא מפרנסת יחידה.
עאידה תומא סלימאן: היא לא תמצא הרבה היצע בחוץ.
אורי מקלב: מלכתחילה.
אורי מקלב: אבל יותר מזה - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, זה כמו נשים ערביות.
אורי מקלב: אני אגיד לך איפה האפליה קיימת ואני אגיד איפה היא מוכחת.
אורי מקלב: אבל קודם כל שנדע שנשים חרדיות, לא שמעתי עד היום מאף אחד, ברוך השם, תלונות על מוסר העבודה שלהן, על היושר, על הנאמנות, על היכולות שהן מאד גבוהות לפי כל קנה מידה.
אורי מקלב: ניקח עכשיו את כל חברות האב, שהן מיוחדות לנשים חרדיות.
אורי מקלב: מה ההגבלות או במה הן נותנות את השירות לנשים חרדיות שבאות אליהן?
אורי מקלב: הן נמצאות בתוך מרכזים חרדים.
אורי מקלב: הן עובדות לפי כללים שהחברה החרדית מבקשת מהן או לפי הוראות הלכה שנותנים להם וזה יכול לבוא לידי ביטוי, מה שנבין כולנו, נניח עם אינטרנט מבוקר.
אורי מקלב: אין אינטרנט חופשי במקום העבודה.
אורי מקלב: יש אינטרנט ויש את כל מה שצריכים לעבודה, ומעבר לכך יש שם בנושאים האלה בקרה.
אורי מקלב: יש נושא של הוויי בחברה, יש על זה איזו בקרה מסוימת – מה מותר, מה אסור, לפי איזה כללים עובדים וכמובן איך מותר לעבוד ביחד, גם כשזה צריך להיות גברים עם נשים ואיך העבודה צריכה לפעול.
אורי מקלב: אבל בכל אופן, מה קורה בסופו של דבר?
אורי מקלב: בשביל המעסיק, אותה חברה שהיא מעסיקה במודיעין עילית את הנשים הללו, זה רק יתרון.
אורי מקלב: תגיד לי מעסיק אחד שלא טוב לו שלעובד יש אינטרנט מסונן, שהוא לא יכול לגלוש, שהוא לא יכול להתחיל לראות לפני חג השבועות את המתכון לעוגת גבינה, איפה המתכון הכי טוב והכי IN עכשיו.
אורי מקלב: יש מעסיק שמתנגד לדבר כזה?
אורי מקלב: יש מעסיק שמתנגד שהעובד לא צריך להגיע - - -
אילן גילאון: אני מכיר מעסיק שמתנגד לעוגת גבינה.
אורי מקלב: אבל לא לריבה.
אורי מקלב: לריבה הוא כבר לא יכול להתנגד.
עאידה תומא סלימאן: בלי ריבה.
עאידה תומא סלימאן: עוגת גבינה בלי ריבה.
אורי מקלב: אבל החברה רוצה לקחת, מי יכול להתנגד?
אורי מקלב: כל הדברים שהם בהגבלה שדורשות אותן חברות אם חברות ההשמה או חברות שהן הייטק, הם רק טובים לחברה.
אורי מקלב: גם מקום עבודה קרוב, אז הם נותנים את חצי שעת הנקה או לא נותנים את חצי שעת הנקה, בעניין הזה בחברה זה רק דברים שמועילים.
אורי מקלב: מוסר העבודה וההתמדה בעבודה והיכולות, באים לידי ביטוי במקום הזה.
אורי מקלב: זה לא איזה פטפטת שבאים לבלות בעבודה.
אורי מקלב: עבודה היא עבודה באמת נדרשת מאד, מלחיצה מאד.
אורי מקלב: תובענית מאד.
אורי מקלב: עכשיו, אותה חברה שנמצאת במודיעין עילית מקבלת מבנק לאומי, שהיא מעמידה 10 עובדות בשביל זה, החברה הזאת, עבור אותה עובדת מקבלת 30,000 שקלים ומשלמת לאותה עובדת 7,000 שקלים, כל מה שהם מגישים.
אורי מקלב: החברה הזאת זו אותה חברת הייטק, היא מגישה לבנק לאומי עבור פרויקט שלהם – אני צריכה בשביל זה שלוש עובדות שיעשו את העבודה הזאת.
אורי מקלב: הם דורשים מהם פי חמישה ופי שישה ופי שבעה ממה שהם נותנים לעובדת.
אורי מקלב: מישהו יגיד שאין אפליה?
אורי מקלב: ותן חברות שמעסיקות בהרצלייה, על אותו בסיס, משלמות לעובדות שלהן הרבה יותר ואין שום הצדקה לאפליה הזאת.
אורי מקלב: עכשיו נגיע למשרדי הממשלה.
אורי מקלב: דבר אחד מבורך, שיש הרבה נשים חרדיות בתקופה האחרונה, ומי שיסתובב היום במחלקות המחשוב והאוטומציה של משרדים ממשלתיים, יראה הרבה נשים חרדיות, כולל בכנסת.
אורי מקלב: הן לא מסתובבות הרבה, הן עובדות, אבל אם אני אביא אתכם, תראו הרבה נשים באופן יחסי אפילו לחלק שלהן באוכלוסייה.
אורי מקלב: מי נותן את השירותים לכנסת?
אורי מקלב: חברות שמתמודדות במכרז.
אורי מקלב: אותן חברות שמתמודדות במכרז הן מביאות את העובדות שמי שמגישות להן הצעות, או בכל אופן קורות חיים, הן מקבלות אותו, מגישות את אותן עובדות ובסופו של דבר אם החברה הזאת, או חברה הזאת או חברה שלישית, הן ברובן מביאות נשים חרדיות, אבל גם שם נראה שאותו משרד ממשלתי, אני לא יודע אם זה בכנסת, כמה הוא שילם עבור אותה עובדת וכמה הם משלמים בפועל.
אורי מקלב: אמנם יש תקנה בחוק שצריך להיות לא יותר מ-15% אני חושב, זה רחוק מאד מאד מיישום.
אורי מקלב: אף אחד לא מפקח על זה.
אורי מקלב: כמה חברה כזאת קיבלה, כמה חברה כזאת וכזאת, חברת השמה, שקיבלה עבור אותה עובדת פלונית, עבור רבקה, כמה קיבלת וכמה אתם נותנים לה?
אורי מקלב: מה קרה לפערים האלה?
אורי מקלב: יש פערי תיווך.
אורי מקלב: יש פערים שמגיעים לאותה חברת השמה, תקורה מסוימת, אבל גם לתקורה יש גבול.
אורי מקלב: גם לתקורה יש תקרה ואת זה לא מקבלים.
אורי מקלב: ולכן אני אגיד לכם בסופו של דבר שיש מגבלות מאד מאד קשות, יש אפליה מובנית, מכיוון שאין מי שמגן עליהן.
אורי מקלב: מה שצריך לעשות, אם רוצים להיות יעילים, זה להביא באמת את משרד הכלכלה ולהביא את אותן חברות ושיתנו דו"ח.
אורי מקלב: חלק מהחברות הלאה מקבלות סבסוד עבור אותן עובדות.
אורי מקלב: הן מקבלות סבסוד של 1,000 שקלים לחודש, לא משנה.
אורי מקלב: שיסבירו את הפערים האלה.
אורי מקלב: שיסבירו למה הם משלמים כאלה פערים על פרויקטים שהם מקבלים פי חמישה ופי שישה.
אורי מקלב: שיסבירו את זה פה.
אורי מקלב: שום דבר ממה שהיה בתחקיר לא היה מוגזם.
אורי מקלב: הוא היה רק מצומצם.
אורי מקלב: התופעה היא הרבה הרבה יותר רחבה.
אילן גילאון: מרקס אמר בדיוק אותו דבר.
אילן גילאון: קרל מרקס אמר בדיוק את אותו דבר כמו אורי.
אורי מקלב: ככה הוא אמר?
אילן גילאון: אתה מרקסיסט.
עאידה תומא סלימאן: כמו אורי.
עאידה תומא סלימאן: כלומר מרקס אמר כמו אורי.
אילן גילאון: הערך העודף.
אילן גילאון: זה נקרא הערך העודף.
עאידה תומא סלימאן: נכון, הערך העודף.
אילן גילאון: ויש כאן ניצול אמיתי.
אילן גילאון: ואצלנו מה שכולם אומרים שזה מניאקים שלוקחים את הכסף.
אורי מקלב: ויש כאן באמת עושר שלא כדין ויש כאן רווחים של החברות האלה, שמאד מאד מצליחות והן גם מגיעות להסכמים עם הרשויות המקומיות שלא לתת לאחרות ולא לעודד דבר כזה ומי שיוצאות באמת מופסדות זה אותן נשים.
אורי מקלב: ואנחנו פה כדי לשפר את השכר שלהן ולא לתת להן להיות מרמס.
אורי מקלב: ואני אומר דיכוי ואני אומר התעמרות, זה לא סתם.
אורי מקלב: זה עובדות מוכחות.
אורי מקלב: כשאנחנו נרצה, אנחנו נגיע לדברים האלה.
אורי מקלב: אני מתנצל שבשלב מסוים אנחנו גם מתחלפים.
אורי מקלב: יש אירועים שאנחנו חייבים להיות והבטחנו להיות, כמו - - -
אילן גילאון: פרוע.
אורי מקלב: אבל יעקב אשר נכנס.
אורי מקלב: אנחנו נתחלף בעניין הזה.
אורי מקלב: אני עוד אחזור מיד, אם ירצה השם.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת שבכנס הורוביץ שהשתתפתי בו, הייתה מישהי מתחום ההייטק שדיברה איך בעצם עובדי ההייטק יותר קשה שיתארגנו כעובדים, והיא דווקא מצד המעסיקים.
עאידה תומא סלימאן: היא אמרה כאשר חברת הייטק מעסיקה אנשים בכל מיני מקומות, כולל מקומות בחו"ל, אותה חברה מעסיקה אנשים גם פה וגם בהודו וגם אני לא יודעת איפה, ואף אחד לא יודע על קיום האחר, כי עובד אצל אותו מעסיק, החברה יכולה לעשות מה שהיא רוצה מבחינת רמות שכר, ואני חושבת שזה חלק מהסיפור.
עאידה תומא סלימאן: ככל שהעובד או העובדת במקרה הזה, מורחקת מאיזה שהוא קשר עם שאר העובדות והיא נכנסת יותר ויותר, אם זה בגלל הפרדה מגדרית או הפרדה מגזרית, אז היא לא תוכל באמת לדעת מה קורה הרבה פעמים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הזמנו לדיון הזה הרבה מחברות ההייטק.
יעקב אשר: אני מבקש רשות דיבור, אבל את יכולה לאפשר לאחת מהחברות.
יעקב אשר: שיהיה מגוון.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הזמנו חברות הייטק כדי לשמור מהן והגיע נציגה של מנכ"לית - - -
מסעוד גנאים: עאידה, רשמת אותי, נכון?
עאידה תומא סלימאן: אתה רשום.
מסעוד גנאים: זה לא בגלל שאני ערבי תפלו אותי?
עאידה תומא סלימאן: אני במיוחד אעשה את זה.
עאידה תומא סלימאן: היום זה היום של החרדים, לא של הערבים.
מסעוד גנאים: היום זה גם יום גדול, יש ועדת צדק חלוקתי.
מסעוד גנאים: עידן חדש בכנסת, מה?
אילן גילאון: סוף סוף יהיה צד'ק.
עאידה תומא סלימאן: סוף סוף יהיה צדק.
עאידה תומא סלימאן: טוב, מירי ליפשיץ, מנכ"לית משותפת ייגי?
<מירי ליפשיץ: כן, אבל אני לא באה להציג את החברות האלה, ממש לא.
<מירי ליפשיץ: אני נגדן.
<מירי ליפשיץ: אני מתעסקת עם מספר בודד של מתכנתים שעובדים אצלנו, אבל אני נגד החברות האלה.
<מירי ליפשיץ: ומה שאני באה לומר ולהוסיף כאן, מאד התחברתי לדברים של פרופסור מנואל טרכטנברג וראיתי גם את הדברים שהוא פעל עוד קודם תחת הכובע שלו של ות"ת, בתכניות החומש וההשכלה של החרדים.
<מירי ליפשיץ: אני לא נציגה של האבים האלה, ממש לא.
<מירי ליפשיץ: בכובע הקודם שלי עבדתי כמנהלת המכללה החרדית בירושלים, עבדתי שם עשור שנים.
<מירי ליפשיץ: מה שכן יש לי לומר, זה נכון שיש אפליה של נשים, אפליה בשכר שלהן, אבל קודם כל זה לא הנושא של הדיון כאן, אבל הנושא של ההשכלה הוא מאד מאד חזק.
<מירי ליפשיץ: אין מה לומר, כשאני בחרתי - - -
אילן גילאון: סליחה, זה הנושא של הדיון כאן.
יעקב אשר: הנושא של הדיון זה בדיוק השכר.
יעקב אשר: השכר, לא ההשכלה.
<מירי ליפשיץ: לא, השכלה.
<מירי ליפשיץ: אני דיברתי על השכלה.
אילן גילאון: גם זה נושא, אבל זה לא פה.
<מירי ליפשיץ: אני רוצה לדבר על השכלה.
<מירי ליפשיץ: זאת אומרת אותן נשים שעובדות בהאבים האלה, אין לרובן תארים אקדמאים, הן מהנדסות, בוגרות של מה"ט, נכון?
<מירי ליפשיץ: אני חושבת שכל הנשים החרדיות כאן מכירות את הנשים האלה, שעובדות בהאבים האלה, וזו הסיבה שאפשר להתעלל בהן - - -
<קריאה: לסחוט אותן.
<מירי ליפשיץ: במפעלי היזע האלה.
<מירי ליפשיץ: צריך לעשות שם בחינה יותר מדויקת ולבדוק הלאה בשורשים, מה קורה, מה הסיבה שנשים חרדיות לא לומדות לתארים אקדמאים ולומדות במקום זה בסמינרים והציבור החרדי נותן לזה יד להתעלל בהן ולתת להן ללמוד תארים כמהנדסות מחשבים, הנדסאיות מחשבים ולא לקדם אותן להיות מהנדסות.
<מירי ליפשיץ: אז זה נושא אחד.
יעקב אשר: אני מבין שאת לא באת לדאוג לשכר, אלא זו אג'נדה אולי, או משהו, אג'נדה אחרת.
<מירי ליפשיץ: יש שם הרבה עסקנות פוליטית, אנחנו יודעים בדיוק מה מסופר בסמינרים למיניהם, ואני לא רוצה לגעת בזה.
יעקב אשר: אוקיי, את באה ככה, הבנתי.
<מירי ליפשיץ: ואני לא רוצה לגעת בזה.
<מירי ליפשיץ: גם לפוליטיקאים יש יד בזה, גם לפוליטיקאים החרדיים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש משהו.
עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו עוסקות בפערי שכר.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אעסוק בכל ההכשרות וההשכלה למיניה.
<מירי ליפשיץ: בסדר גמור.
עאידה תומא סלימאן: האישה, ברגע שנתקבלה לעבודה, הייתה אמירה שאת מתאימה לעבוד אצלנו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדבר על הפער לשכר לאחר שהיא נתקבלה לעבודה.
עאידה תומא סלימאן: בואו נתמקד, כי אי אפשר עכשיו להתחיל לעסוק בכל הנושאים ששייכים לנשים חרדיות.
<מירי ליפשיץ: יש לי דבר אחד לומר על זה.
<מירי ליפשיץ: הדבר היחיד שיש לי זה שמשרד הכלכלה זה גוף שחסר כאן בישיבה הזאת, לבוא ולומר לו – גופים שמקבלים הטבות ממשרד הכלכלה צריכים לתת את הדין, צריך ללכת לראות מה קורה שם.
<מירי ליפשיץ: ההטבות האלה לא יכולות להינתן סתם כך, צריך - - -
<ג'נט שלום: אני רוצה להגיד על זה משהו, כי זה - - -
עאידה תומא סלימאן: את תיכף תדברי, אחרי חבר הכנסת אשר.
<מירי ליפשיץ: זה ההמלצה היחידה שיש לי לומר.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת, בבקשה.
יעקב אשר: טוב, אני רוצה שני דברים, גברתי יושבת הראש.
יעקב אשר: קודם כל תודה רבה על הדיון שאת עושה וזה כן קשור גם לציבור הערבי ואני אגיד לך למה, כי בדרך כלל הדברים האלה הם קווי רוחב.
יעקב אשר: בלי קשר לאמונה ולסוג של דרך חיים, בסופו של דבר כשמסתכלים בסוף רואים איזה שהוא קו רוחב אחד שהולך בדרך כלל למגזרים שהם מיעוטים כאלה ואחרים.
יעקב אשר: אנחנו צריכים להיות גם זהירים, ואני אומר את זה לעצמנו, גם שלא ייצא שכרו בהפסדו, תרתי משמע.
יעקב אשר: כי אם אנחנו נעלה בלי פרופורציה את הנושא ונעשה איזה שהוא דבר שהוא לא יהיה נכון ולא יהיה מדויק ולא נרד לשורש הבעיה, אז אנחנו יכולים לגרום לכך שמעסיקים רבים, שמעסיקים היום נשים חרדיות וזה בעצם מה שקורה בפועל, הרי הנשים האלה הן די מאוימות במידה כזו או אחרת, שאם חלילה ירצו יותר שכר גבוה וכו', יסגרו את המפעל, כמו שהיה אגב במקום אחד מסוים, שזה שערורייה.
יעקב אשר: אבל גם אנחנו צריכים להיזהר בזה, כי עדיין זה שהכנסת מתכנסת ומדברת על זה וזה שמשרד הכלכלה יש לו תכניות נהדרות וזה שחוקרים ועושים את הכל, עדיין לא התגייסו באמת בשביל לעזור לציבור הזה להגיע למטרה הזאת, של לעבוד ולהתפרנס בכבוד.
יעקב אשר: והראייה הכי גדולה, שבכל מלגות הלימודים למיניהן, מדינת ישראל בשנים האחרונות, בתקופת לפיד, בהיותו שר האוצר, הפסיקו את כל המלגות, את רוב המלגות לבנות, כדי להכווין אותן יותר לכיוון של בנים.
יעקב אשר: אל תסתכלי עלי ככה, זאת המציאות.
<מירי ליפשיץ: לא היו מלגות לבנות.
יעקב אשר: מענקים.
<מירי ליפשיץ: היו רק מענקים לבנים תמיד.
יעקב אשר: לא, לא, לא, סליחה.
יעקב אשר: אז אולי את לא מכירה.
יעקב אשר: היה ועוד איך היה והיה הרבה מאד והפסיקו את זה בגלל שרצו אג'נדה מסוימת ואז אמרו לא שמוסיפים, שגם אלה ילמדו וגם אלה ילמדו, אלא נעביר מכאן לכאן.
יעקב אשר: ולכן עוד המשיך עוד לא הגיע ועוד אף אחד לא הולך להשתגע לעזור לנו, אנחנו צריכים מה שנעשה בכוחות עצמנו, ביחד עם אנשים טובים והגונים כמו אילן ואחרים, שלמרות שבהשקפת עולמם הם רחוקים מאיתנו בהרבה דברים, אבל בדברים האלה הם פייטרים יותר גדולים מאיתנו.
יעקב אשר: אבל לא כולם עושים את זה ולכן אנחנו צריכים גם להיזהר, כי אותם מעסיקים שכן מעסיקים נשים חרדיות, שגם את זה לא נפסיד בסופו של יום.
יעקב אשר: זה במרה העקרונית.
אילן גילאון: אשר, אבל את זה אתה יכול להגיד לגבי כל מעסיק - - -
יעקב אשר: זה ברמה העקרונית.
אילן גילאון: כל מנצל, כל קפיטליסט, כל דבר אתה יכול להגיד - - -
יעקב אשר: נכון, במיוחד לציבור מוחלש יותר.
אילן גילאון: אז זה אדרבה.
יעקב אשר: ועכשיו אני ארד קצת לשורש הבעיה, גברתי יושבת הראש.
יעקב אשר: אנחנו צריכים לראות למה באמת ויכול לראות שאמרו את זה לפני בחלקים מסוימים.
יעקב אשר: קודם כל הציבור החרדי חלקו, חלק נמצא בערים הגדולות, אבל חלקו הגדול מאד נמצא בערים פריפיאליות, בערים שבהן יש פחות ופחות השקעות של חברות מתחומים כאלה ואחרים ואם כן אז במקרה הטוב, את הבאק אופיס שלהם הם שולחים לשם ופחות את מה שנקרא משרדי הדגל שלהם.
יעקב אשר: וחלק גדול מהציבור החרדי היום גר במודיעין עילית, בבית"ר עילית, באלעד, במקומות כאלה שהם לאו דווקא הפריים לוקשיין.
יעקב אשר: שניים, זה שבאמת הנשים החרדיות – ובצדק מבחינתן – שזה גם סיבה להרבה מאד דברים הנוספים, רוצות מקום עבודה שיתאים לרוח החיים שלהן, כפי שהן גדלו בבית שלהן.
יעקב אשר: ומבחינתן הן מפסידות גם קריירות גדולות מאד כדי לשמור על הדבר הזה ועל זה צריך רק לשבח אותן וצריך להצדיע להן שבאמת יש להן את יכולות הנפש לבוא לראות שיכלו אולי להתקדם במקומות אחרים, אבל הם רוצים מקום שבו נשמרת ההפרדה בצורה נכונה ואמיתית, לא פרובוקטיבית ושיש להן את האפשרויות שלהן לנהל את חייהן ולחיות עם האחרים, אבל בלי שזה פוגע במה שהן התחנכו בביתן.
יעקב אשר: והדבר השלישי ונגעו בזה קודם, וזה אולי הדבר היחיד שאני יכול להסכים עם מה שאמרת מקודם, הנושא הזה של עידוד למעסיקים.
יעקב אשר: יש כאלה שמקבלים עידוד למעסיקים ואני לא יודע אם מישהו עשה פעם את החשבון מה הם נותנים בשביל העידוד הזה שהם מקבלים לעומת אחרים שלא.
יעקב אשר: אם אנחנו לוקחים את שלוש הדוגמאות האלה, אז כבר מראש האישה החרדית מתחילה באיזו נחיתות מסוימת, בגלל שאותו בעל עסק, אותו בעל חברה בא ואומר אני לא רוצה להשקיע בהפרדה, אני לא רוצה ללכת לקראתן, שלא לדבר על חופשות לידה, שאנשים יודעים שבציבור החרדי יש הרבה חופשות לידה, יותר מהממוצע הרגיל.
יעקב אשר: פה בדיוק מגיע תפקידה של המדינה.
יעקב אשר: לבוא ולקחת את החסרונות האלה, כביכול, שאני רואה אותם כחזקות, את החסרונות האלה ולפצות את אותם מעבידים ולגרום לכך שהפיצוי הזה יהיה מספיק נכון ומעודד גם בחברה החרדית וגם בחברות אחרות, בחברה הערבית בדברים ספציפיים לחברה הזאת.
יעקב אשר: פה בדיוק תפקידה של הממשלה לעודד את אותם מעסיקים ולחייב.
יעקב אשר: אחד הדברים שאני מנסה במסגרת חוק אחר של מכרזים, שמדינת ישראל או רשויות מקומיות א ומשרדי ממשלה לא ילכו דווקא לחברות הגדולות.
יעקב אשר: אני מהחברות הגדולות די מיואש, כי חברות גדולות שלוקחות מאסה של בנות במקום מסוים, זה בדרך כלל מקום עם שכר שהוא יהיה נמוך יותר, אם זה באק אופיס או משהו מסוג אחר.
יעקב אשר: דווקא חברות קטנות, שמאותגרות ויש להן כרגע מכרזים של חברות ממשלתיות שהם צריכים לעבוד, הם ייקחו כוח עבודה שהבסיס שלו הוא טוב, שהבסיס שלו הוא חזק.
יעקב אשר: הם יפתחו אותם, הם יצרו שהם יתפתחו תוך כדי.
יעקב אשר: המדינה צריכה לעודד את זה.
יעקב אשר: המדינה צריכה גם לאכוף את זה, שלא יהיה מצב שבו אישה עובדת את אותו מקצוע ואת אותו דבר, עם אותם לימודים והיא במקרה גם נולדה באמריקה, שהאנגלית שלה פרפקט, אבל היא מקבלת פחות מאשר מישהי אחרת במקום אחר בגלל דעות קדומות, בגלל חוסר רצון לנסות ולהתאים את עצמו למקום.
יעקב אשר: הדבר הזה הוא הדבר שצריך להיות נר לרגלנו ואיתו ללכת הלאה ואולי גם יגיע פתרון.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, רצית להתייחס.
מסעוד גנאים: רציתי, כן.
מסעוד גנאים: בתחילה האמת אני רציתי להספיק את הדיון שקדם על אפליית הנשים הערביות, אבל אני מניח שזה אותו דבר וכולנו - - -
אילן גילאון: אותו מקור נביעת הדמעות.
מסעוד גנאים: נכון, ביזבט, נכון.
מסעוד גנאים: זו אותה אפליה על רקע שיש לנו קבוצה שהיא מוחלשת, אולי שהיא שונה מהרוב, אבל בכל זאת, שאני חושב שהשאלה צריכה להיות – בסדר, יש אפליה – מה לעשות?
מסעוד גנאים: מה אנחנו יכולים לעשות?
מסעוד גנאים: אם החברות האלה למשל זוכות במכרזים, אם זה לכנסת, אם זה למשרדים ממשלתיים, מה הבעיה שהמשרד הממשלתי או כל גוף שהוא, יתנה במכרז שיהיו תנאים במכרז שזה לא להפלות לא נשים חרדיות ולא נשים ערביות.
מסעוד גנאים: שניים, אני לא הבנתי עד עכשיו האם האפליה היא בגלל אורח החיים שלהן או בגלל שנקודת ההתחלה שלהן היא יותר מפגרת מהאחרות או בגלל שסוג העבודה שנותנים להן, לא נותן להן להתקדם לא בשכר ובאחר, משום שאיך אפשר להפלות אישה בגלל שהיא חרדית, אם היא יושבת על אותו שולחן עם אישה אחרת, נגיד חילונית, יש להן אותן יכולות - - -
<מירי ליפשיץ: הן לא יושבות - - -
עאידה תומא סלימאן: הן לא יושבות באותו שולחן, זאת הבעיה.
מסעוד גנאים: לכן מאחר שכולנו, חבר הכנסת אילן גילאון, רודפים את הצדק, אם זה ממרקס או אני לא יודע, בנטהם או לוק או אחר, אתה יודע, צדק צדק תרדוף תמיד - - -
אילן גילאון: רודפים את - - -, כי כולנו אנשים חרדתיים - - -
מסעוד גנאים: או שאני אגיד לך משהו מהמורשת הערבית גם, לא רק מרקס והעולם החרדי, שהוא כולו חשוב.
מסעוד גנאים: באסלאם למשל, גדולי אנשי הדת המוסלמים, לא רק אנשי הדעת אלא האחרים, הם אמרו שאיפה שיש צדק, שם פניו של אלוהים.
מסעוד גנאים: איפה הצדק – שם פני אלוהים.
אילן גילאון: ולנו יש את הנביא עמוס.
אילן גילאון: עמוס אומר את אותו דבר.
אילן גילאון: אצלנו קוראים לו עמוס.
יעקב אשר: במקום הצדק שם הרשע.
עאידה תומא סלימאן: כולם בסוף - - -
אילן גילאון: כל המקורות הסוציאליסטים נמצאים בתוך הדתות, צריך רק למצוא אותם ולהוציא אותם החוצה.
מסעוד גנאים: אז רציתי להגיד שזה מאכזב - - -
עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה יש לי דיון משיחי כזה.
מסעוד גנאים: לא משיחי, לא, ריאליסט.
מסעוד גנאים: לא יא עאידה, לא משיחי.
מסעוד גנאים: זה ריאליסטי, צדק, סוציאליזם, מה?
מסעוד גנאים: חברתי מאד, אבל מהמקורות.
מסעוד גנאים: אתה רק יודע למה לא משתמשים בהם בצורה נכונה.
יעקב אשר: אנחנו יודעים כולנו את התשובה.
עאידה תומא סלימאן: ניסו רבים.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.
אילן גילאון: אני רוצה אחריה גם דקה להתייחס לכמה דברים.
עאידה תומא סלימאן: לפניה או אחריה?
יעקב אשר: אחריה הוא אמר.
אילן גילאון: אחריה, אחריה.
אילן גילאון: בסוף.
עאידה תומא סלימאן: אבל לפני, אני רושמת בפנינו קודם כל ומעבירה למשרד הכלכלה, ביקורת על זה שחשבו – ואני התפלאתי כאשר קיבלתי את ההודעה הזו, יש משהו לא - - -
<ג'נט שלום: אני חושבת שזה בטעות.
<ג'נט שלום: המשרד כן רצה להיות פה.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, הם היו בדיון שהיה לפניך.
עאידה תומא סלימאן: הם היו יכולים להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: הם נכחו בדיון הקודם והיו יכולים להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל נציבות שוויון הזדמנויות לא אמורה לייצג אף משרד ואני יודעת שאפילו נאבקנו על זה שאתם יכולים לפעמים לתבוע את משרדי הממשלה, אז זה היה קצת מוזר, לכן בררתי ואני ארשום את זה ואנחנו נפנה אליהם שזה לא יחזור על עצמו.