GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמיר צנדקוביץ': המכון שלנו מעניק טיפול יחיד מסוגו, במידה האינטנסיביות שלו כיום, שנמצאת בין טיפול מרפאתי לבין אשפוז.
<אמיר צנדקוביץ': במכון שלנו יש צוות רב מקצועי, מקצועי ומיומן, ואנחנו עובדים במתכונת של חמישה מפגשים טיפוליים בשבוע.
<אמיר צנדקוביץ': מבחינת המעקב יש לנו פעמיים בשבוע מפגשים של דיאטנית, יש לנו פעמיים בשבוע מפגשים קבוצתיים, יש לנו מעקב פסיכיאטרי ויש לנו טיפולים פסיכולוגיים.
<אמיר צנדקוביץ': מאז הרפורמה הגענו למצב שאנחנו מטפלים ב-80 מטופלות בשבוע, אנחנו ערוכים לתת מענה עד 120 מטופלות מכל רחבי הארץ.
<אמיר צנדקוביץ': הטיפול האינטנסיבי שלנו, המודל הנוכחי הוא מודל שמוכיח את עצמו, הוא טיפול שמונע אשפוז מיותר ומאפשר הכנה לאשפוז כשנדרש ומאפשר המשך תפקוד ברמה גבוהה גם מבחינה תעסוקתית.
<אמיר צנדקוביץ': 95% מהמטופלים שלנו והמטופלות הם לקוחות של קופות החולים מאז הרפורמה.
<אמיר צנדקוביץ': תעריף התשלום הנוכחי של קופות החולים מאיים על עצם אפשרות המשך קיומו של המכון.
<אמיר צנדקוביץ': זו השורה התחתונה כיום.
עבדאללה אבו מערוף: לפני הרפורמה הסתדרתם יותר?
מירב בן ארי: רגע, אני לא מבינה מה הוא אומר.
מירב בן ארי: תסביר לי רגע.
<דוד דביר: אני סגן מנהל בית חולים רעות.
<דוד דביר: בית חולים רעות הוא בית חולים שיקומי שחלק קטן מהפעילות שלו זה מכון אגם.
<דוד דביר: אני באתי הנה, כי אנחנו גאים בפעילות של מכון אגם, הוא מכון שעובד עם מודל טוב ומודל שמוכיח את עצמו.
<דוד דביר: אחרי הרפורמה אנחנו שמחנו, כששמענו שהמדינה מזרימה כספים לקהילה, למרפאות, רצינו להגדיל את מספר המקומות, ומה קרה?
<דוד דביר: בעצם אנחנו ראינו שאנחנו מתחילים להפסיד.
<דוד דביר: יש לנו כרגע גירעון של מיליון וחצי שקל בהפעלה של המרפאה.
<דוד דביר: אנחנו עמותה שלא יכולה לשאת את זה על גבינו, אנחנו אחד מבתי החולים היחידים בארץ שמאוזנים כלכלית, אין לנו גב של מדינה, אין לנו גב של קופה.
<דוד דביר: אם אני בתור מנהל רפואי של בית החולים צריך עכשיו להגיד מאיפה אני מביא את המיליון וחצי שקל האלה ולא משרד האוצר מסוגל לתת לי תשובה.
<דוד דביר: אני שמעתי פה משהו מאוד מדאיג מהתשובה של נציג משרד הבריאות, שמעתי מבחני תמיכה.
<דוד דביר: מה זה אומר מבחני תמיכה?
<דוד דביר: מבחני תמיכה זה אומר ש'אני לא מכניס לבסיס התקציב, אני עכשיו נותן לכם כסף להקמה ואחרי זה תסתדרו'.
עאידה תומא סלימאן: ואחר כך תמשיכו עם התמחיר הירוד.
<דוד דביר: כן, 'אחרי זה תספגו את זה'.
<דוד דביר: הוא לא בא ואומר 'אני עכשיו מוסיף כסף כי אני צריך לטפל בהפרעות אכילה'.
<דוד דביר: בטבלה שהציגו אנחנו היחידים שמטפלים במבוגרים, המקום שמטפל אינטנסיבית בצורה כזאת שאתם ראיתם שהוא מסוגל להעמיד 120 מקומות ואני בסוף השנה צריך להחליט אם אני סוגר את המקום, כי אני לא יכול לשאת את זה יותר.
<דוד דביר: אין לנו מאיפה.
עאידה תומא סלימאן: הגירעון נובע מכך שהתמחור הוא נמוך והיה לכם אחרי הרפורמה עלייה במספר ה - - -
<דוד דביר: עד הרפורמה משרד הבריאות מימן את הטיפול והיינו מאוזנים כלכלית.
<דוד דביר: אחרי הרפורמה הוא בא ואומר לקופות החולים 'אתם תשלמו את שיטת המינויים', שיטת המינויים מתאימה למרפאות כלליות של בריאות הנפש, היא לא מתאימה להפרעות אכילה.
<דוד דביר: היה על זה דיון בוועדה לפניות הציבור של הכנסת בשנת 2014, משרד הבריאות - - -
עאידה תומא סלימאן: אתם מקבלים אותו תמחור של בריאות הנפש הרגיל?
<דוד דביר: כן, והטיפול הוא הרבה יותר אינטנסיבי - - -
עבדאללה אבו מערוף: וזה עולה יותר יקר.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, בגלל זה אני שואלת.
<דוד דביר: בעצם היה דיון בוועדה לפניות הציבור של הכנסת, משרד הבריאות יודע שהתמחור, לפני התחלת הרפורמה, לא מספק, משרד האוצר יודע שהתמחור לא מספק, אבל כמו שחבר הכנסת אילן גילאון אמר, זו החצר האחורית, אין ייצוג לקהל הזה ובעצם מה שקורה זה שאנחנו שומעים על מבחני תמיכה כדי לפתוח דברים חדשים, להשקיע בדברים חדשים, אבל מה שקיים הולך להיסגר, אז זה נשמע לי ככה - - -
עמיר פרץ: לאן הם יילכו אם הם לא יאושפזו אצלך?
<דוד דביר: אז הם יתאשפזו, כי הטיפול - - -
<אמיר צנדקוביץ': האפשרויות הן כאלה, או שהמצב מידרדר ואז הם מגיעים לאשפוז, או שהמצב נהיה סטטי ואז פונים לקופות ויכולים לקבל טיפול שהוא מפוזר, במקרה הטוב.
<דוד דביר: הוא לא תואם.
<אמיר צנדקוביץ': במקרה הרע צריך לפנות לשוק הפרטי.
<אמיר צנדקוביץ': הטיפול הוא מצוין, אבל אז כלכלית - - -
עמיר פרץ: אתם מקבלים כל אחד?
<אמיר צנדקוביץ': אנחנו מקבלים כל אחד בלי תור, אין תורים.
<דוד דביר: יש עוד בעיות אחרות, שאני לא מעלה אותן פה, זה העניין של ההתחשבנות עם הקופות, אבל זה סיפור - - -
<אמיר צנדקוביץ': יותר מזה, אין אצלנו המתנה.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לתת - - -
עמיר פרץ: אני בהחלט באתי כדי ללמוד את הנושא, הוא נושא מורכב.
עמיר פרץ: אני גם עברתי חוויה אישית עם אחת מהאחייניות שלי ואני יודע איך נושא כזה ממוטט משפחה שלמה.
עמיר פרץ: אני מכיר את הלילות שמחפשים את הילדה שמסתובבת כאן ומסתובבת שם ואת המעבר המאוד מאוד קל בין האשפוז לבין אשפוז פסיכיאטרי, שהוא לעתים לצערי מתבצע בקלות מאוד מאוד מדאיגה, שמהר מאוד המחלקות בבתי החולים או מחלקות אחרות, או אפילו מרפאות מקומיות, מחליטות שאין מה לעשות, שיש פה מקרה של סרבנות מסוג זה ואחר ומעבירים את זה לאשפוז הפסיכיאטרי, שהחוויה משם לאחר מכן דורשת תיקון כל כך קשה, כל כך מסובך.
עמיר פרץ: לכן, גברתי, אני באתי כדי לחזק את העובדה שמצאת צורך לשים את האצבע על נושא כל כך רגיש, כל כך מורכב, וככל שהדיון מתפרש לו אנחנו רואים שזה באמת מורכב.
עמיר פרץ: אני חושב שצריך להזמין את משרד הבריאות מיד לאחר אישור התקציב, אנחנו ממליצים לפניכם לא להסתפק ב-10 מיליון, זה נראה לנו תקציב - - -
עבדאללה אבו מערוף: לפני האישור.
עמיר פרץ: הוא לא יודע לאיפה הוא מחלק את זה.
עאידה תומא סלימאן: שר הבריאות יהיה בוועדה הזו בשבוע הבא.
עמיר פרץ: אוקיי, אז אני מציע שהדוברים שלו - - -
מירב בן ארי: אבל שיבוא מוכן.
עמיר פרץ: שהמנגנון שלו יעביר לו, שאתם תעבירו בבקשה לשר הבריאות שאחת השאלות שתעלה כאן היא מה קורה עם הפרעות האכילה.
מירב בן ארי: שהשר יבוא מוכן, שיגיד לנו לאן הולך הכסף.
עאידה תומא סלימאן: חתיכת משפט הבאת.
אילן גילאון: משפט מורכב.
עאידה תומא סלימאן: מורכב מאוד.
עמיר פרץ: אפילו לא דנתי במצבך ה - - -
עאידה תומא סלימאן: הנפשי.
עבדאללה אבו מערוף: לא הספקת.
מירב בן ארי: תודה, גברתי.
מירב בן ארי: האמת שאם את רוצה לתת למישהו ואחרי זה אני, כי כבר לא נעים לי - - -
עאידה תומא סלימאן: בדיוק רציתי לתת לה, אבל הקדמתי אותך.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר עינת צוברי, מנהלת המרכז להפרעות אכילה ברעננה.
מירב בן ארי: רעננה זה שלוותה?
מירב בן ארי: אה, כי יש הבדל בין רעננה לשלוותה.
מירב בן ארי: אני אומרת לך, אילן, 'הלכתי להתאשפז ברעננה' ואחרי זה אני אומרת 'הלכתי להתאשפז בשלוותה', מה היית חושב?
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, נתנו לה זכות דיבור.
<עינת צוברי: קודם כל אני רוצה להגיד שאני עובדת בכללית, אבל אינני מייצגת את מדיניות הכללית, יש אחרים שמייצגים, אני מייצגת עמדה מקצועית שלי ושל הצוות שלי, עמדה מקצועית בלבד.
<עינת צוברי: אני אתחיל ואומר לך, גברתי, שאני מעולם לא הייתי בדיון כל כך מרגש בכנסת.
<עינת צוברי: היכולת שלך להסתכל דרך המטופלות זו היכולת הנכונה.
<עינת צוברי: בעולם המערבי היום כל ההסתכלות הטיפולית, וגם בטיפול בהפרעות אכילה, היא דרך עיניים איכותניות, דרך עיניים פרטיקולאריות, כי לא כולם מקשה אחת.
<עינת צוברי: זה מאוד חשוב לי לומר ואני מברכת על כך ואני אחרייך בכל מה שתעשי, כי יש לי תקווה קטנה פתאום.
<עינת צוברי: זה חשוב לי לומר לך.
עאידה תומא סלימאן: היה שווה לקיים - - -
<עינת צוברי: היה שווה.
<עינת צוברי: אני אפילו לא מתחנפת אלייך, כי אני בסוף הדיון, אז היה שווה לך.
<עינת צוברי: אני רוצה לומר כמה דברים.
<עינת צוברי: קודם כל אני מאוד מאמינה בטיפול בקהילה.
<עינת צוברי: אנחנו מדברים פה הרבה מאוד על בתי חולים ועל אשפוז, את דיברת קודם על מניעה, טיפול בקהילה זה מניעה שניונית.
<עינת צוברי: מניעה ראשונית, אנחנו יודעים שזה מאוד פרובלמטי, יש לי הרבה מה להגיד על זה, אבל זה אולי בישיבה אחרת.
<עינת צוברי: תמיד יהיה טריגר כמעט, שמישהו משמעותי אמר משהו על צורת הגוף או צורת האכילה שהיווה טריגר, אבל זה כרגע לא יפתור לנו את הבעיה.
<עינת צוברי: בכובע נוסף שלי אני כבר מעל 15 שנה מרכזת אקדמית של תכנית הכשרה של מטפלים בהפרעות אכילה ובמשרד החינוך גם באמנויות וגם במחול יש פרוטוקולים ברורים של איך מטפלים בהפרעות אכילה סביב התערבות.
<עינת צוברי: זאת אומרת הדיון המרכזי בעיניי הוא בכלל מרפאות וטיפול יום.
<עינת צוברי: בשביל לעשות סדר בבלגן בין מה זה אשפוז יום למה זה טיפול יום אני רוצה לומר שטיפול יום זה half way in.
<עינת צוברי: זאת אומרת המטרה של טיפול יום היא להימנע מאשפוז.
<עינת צוברי: אשפוז יום בדרך כלל זה half way out אחרי אשפוז או שאשפוז יום כבר נמצא בבית החולים.
<עינת צוברי: אם את שואלת אותי, הכיוון של כל הרפואה היום ברחבי העולם זה מרכזים שנקראים wrap around, שהכול נמצא תחת מעטפת אחת, מרפאה וטיפול יום באותו מרחב, וכיוון שנדרשת מומחיות להפרעות אכילה גם אצלנו אנחנו מטפלים גם בילדים ונוער וגם במבוגרים ואפשר לעשות חדר נפרד לטיפול יום למבוגרים וחדר נפרד לטיפול יום בילדים, למרות שאני יודעת שחבריי, פסיכיאטרי הילדים, יגידו לי לא חוקי וכן הלאה, אבל זה עובד ועובד מצוין.
<עינת צוברי: הצוות שלי כבר שנים, 25 שנה אנחנו קיימים, עובד בדיוק בצורה הזו.
<עינת צוברי: יחד עם זאת, בגלל שאין לנו טיפול יום, חשוב לי גם לומר לכם מה המשמעות של טיפול יום.
<עינת צוברי: טיפול יום מיטבי, המשמעות היא שהמטופל מתחיל חמישה ימים מלאים בשבוע, מקבל את כל הארוחות שלו שם.
<עינת צוברי: אם הוא ילד, אפשר להתחיל מאחת בצהריים, הוא יכול ללכת לבית הספר ולבוא באחת בצהריים ולהיות עד שמונה בערב, אם הוא מבוגר אפשר לבנות לו תכנית פרטיקולארית לפי מקום העבודה שלו, ובהדרגה, ככל שהוא מתקדם אנחנו יורדים מחמש, ארבע, שלוש, שתיים ואחת.
<עינת צוברי: בסיטואציות שכאלה כמעט שלא נראה צורך באשפוזים מלאים.
<עינת צוברי: חשוב לי גם שתדעו שטיפול יום זו החלופה הכי זולה, גם פה חבריי ממשרד הבריאות יתמכו בי, זו החלופה הכי זולה.
<עינת צוברי: טיפול יום ומרפאה זה המודל.
<עינת צוברי: יושבות פה חברות שסליחה על הביטוי, מאשימים אותן בזה שהן לא החלימו.
<עינת צוברי: מי שיושבות פה הן חולות ממושכות שלא הצליחו להחלים, תפקידנו לתת שירות גם לאלה שהחלימו, ששם אנחנו גם לא פונים, אנחנו פונים איפה שקשה לנו.
<עינת צוברי: חולות שלא החלימו צריכות מקום שהן יוכלו לחזור אליו כל הזמן כשהן נכנסות למצב אקוטי או למצבים של תמיכה שוטפת.
<עינת צוברי: אני רוצה לומר עוד משהו, יש שיעור מאוד גבוה של טראומה מורכבת בקרב פגיעות מיניות אצל בוגרות, שיעור מאוד גבוה, לא רק של טראומות מיניות, של טראומות מסוגים שונים, אבל גם טראומות מיניות.
<עינת צוברי: יש שיעור גבוה, אמרה קודם חברת הכנסת זועבי, של מטופלות ערביות, של מטופלות ילידות אתיופיה, שההורים וחלק מהילדות גם לא יודעים את השפה.
<עינת צוברי: הדברים שאנחנו נתקלים בהם, וגם חברתי מור ישראלי השבוע שאלה אותי, 'יש לך אולי פסיכיאטר ערבי שאת מכירה שיכול לעזור לנו?
<עינת צוברי: ' הדבר המרכזי הוא לפתח שירותים trauma and cultural sensitive, שירותים שהם רגישי תרבות.
<עינת צוברי: אנחנו כן מתמקדים בגוף.
<עינת צוברי: כשיש מצב קיצוני תמיד תמיד קודם הגוף, אבל צריך לקחת בחשבון איך עובדים עם ההתנגדות של הבנות האלה.
<עינת צוברי: התנגדות זה מילה נרדפת להפרעת אכילה.
<עינת צוברי: בהפרעת אכילה יש התנגדות גלויה וסמויה.
<עינת צוברי: ובזה סיימתי.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה להשתלט על המצב פה.
עאידה תומא סלימאן: יש לי יותר מדי - - - זה מעיד עד כמה המצב הוא - - -
מירב בן ארי: אני מחכה בשקט.
עבדאללה אבו מערוף: כולנו מחכים בשקט.
<עינת צוברי: משפט אחד, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: משפט, אבל לא בגודל של משפט אחד.
<עינת צוברי: נוטים לבקר את הכללית, שלוותה, חשוב לי שתדעי, נותנת שירות לכל קופות החולים.
<עינת צוברי: כל קופות החולים מגיעות אלינו ובימים אלה, מאז הרפורמה, יותר מתמיד אנחנו מקבלים פניות מכל קופות החולים.
מירב בן ארי: אז עכשיו זה עוד יותר מטריד אותי, כי אז אין לי ייחוד של הכללית להפרעות אכילה.
<עינת צוברי: לא, אני אסביר לך.
עאידה תומא סלימאן: תרדו לי מהעניין של החלוקה בין הקופות.
מירב בן ארי: לא, אין לי שום אינטרס, מה לי ולקופות?
מירב בן ארי: באמת כאילו.
מירב בן ארי: פשוט מטריד, כי ראינו 28 והייתי מצפה לראות אותו דבר כמו בקופת חולים - - - לעשות שיהיה שוויון, לא נתייחס לקופות החולים.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שלושה דברים קצרים.
מירב בן ארי: קודם כל, דיון מאוד מאוד חשוב.
מירב בן ארי: זו פעם ראשונה שיש דיון בוועדה למעמד האישה על הפרעות אכילה?
<קריאה: לא, היינו לפני שנתיים.
מירב בן ארי: אז בכלל, זה דיון חשוב, פרודוקטיבי וכמובן - - - היה על זה.
מירב בן ארי: אוקיי, אני לא התחברתי לשדולה שהייתה פה, אני מודה, זה שאנשים רוכבים על הסיפור הזה של הפרעות אכילה.
מירב בן ארי: אני לא יודעת אם זה תיקון בשבילו, לא תיקון, לא התחברתי לזה.
מירב בן ארי: אני הגעתי לפה כי הנושא הזה בעיניי הוא דיני נפשות.
מירב בן ארי: והעניין הזה שאתה אמרת, הקשבתי לך כשדיברת על הנושא הזה, זה מאוד התחבר למה שהיא אומרת.
מירב בן ארי: אתם שניכם אמרתם דברים שונים ובסופו של דבר מי שהכי שכנע זה הן.
מירב בן ארי: נכון, אתה אומר שאין ספק שהפעילות שאתם עושים והעבודה שאתם עושים היא עבודה נכונה, ואתה בא ואומר 'אתם מסתכלים בדף ואז אתם שופטים אותנו'.
מירב בן ארי: לא, אנחנו שמענו כאן את האנשים וחברי הכנסת, לפחות אני שהייתי פה בערך מ-11:10, הקשבתי לכל מה שהיה כאן ומזה הסקתי את הדברים שלי.
מירב בן ארי: אז אנחנו לא באים בעלמא.
מירב בן ארי: זאת אומרת לפעמים לא מספיק להסתכל רק דרך העיניים שלך ודרך הרזולוציה שלך, אלא באמת צריך להסתכל דרך העיניים שלהם.
מירב בן ארי: אני מבחינתי מי שאומרים לי 'העיפו אותי', אז אני אומרת לעצמי, 'רגע, למה אף אחד לא התעקש?
מירב בן ארי: ' עזוב את הילדה הזו שבכלל חזרה הביתה וזרקו אותה עם הדובי והמזוודה.
מירב בן ארי: אבל באמת אותן בנות שאומרות שהעיפו אותן.
מירב בן ארי: אני מנסה להבין איפה טעינו בעניין הזה.
מירב בן ארי: דבר אחד אני רוצה להגיד לך, אתה לא יכול לבוא לוועדה, גורם מקצועי, להגיד 10 מיליון, השבוע יאושר, לפני שבוע אושר.
מירב בן ארי: מה זה, נושא חדש, הפרעות אכילה?
מירב בן ארי: זה פתאום ירד לכדור הארץ?
מירב בן ארי: כבר עשר שנים יש פה נשים שמתמודדות עם הפרעות אכילה, פתאום זה מאושר?
מירב בן ארי: עכשיו בוועדת כספים?
מירב בן ארי: פתאום עכשיו יוצא קול קורא?
מירב בן ארי: לא, צריך לבוא לפה ו - - - היושבת ראש, את צריכה ולהגיד לשר, 'תסביר לנו מה אתה הולך לעשות עם זה'.
מירב בן ארי: כי אם אתה יושב פה ואתה הגורם המקצועי, הקול קורא תיכף ייצא, הוועדה תיכף תאשר את זה, זה לא מספיק טוב.
מירב בן ארי: יש 10 מיליון שקל, מה יעשו איתם בעוד כמה חודשים?
מירב בן ארי: יחזירו אותם לאוצר?
עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי, השר מגיע בשבוע הבא.
מירב בן ארי: כן, שייתן לנו תכנית.
עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שהוא יצטרך לענות זה התכניות העתידיות.
מירב בן ארי: הדבר שהכי מתסכל זה שיש כסף במשרדים אבל בסוף אותם מעיפים וההיא עוזבת את הלימודים שלה בגלל - - - זה מאוד מאוד מתסכל אותי.
מירב בן ארי: כי מילא אם היית בא ואומר 'אין לי כסף להפרעות אכילה, אין לי', אבל אתה אומר שיש 10 מיליון, איפה הם?
מירב בן ארי: בטח לא אצלו, כי חסר לו פסיכיאטרים כי התקציב שלו מאוד נמוך, אז אולי צריך להגדיל.
מירב בן ארי: משפט אחרון, רק עכשיו היה פה דיון על הפסיכיאטרים, רק עכשיו ישבו כאן סטודנטים מתוסכלים שאפילו התמחות הם לא מצליחים למצוא.
מירב בן ארי: התמחות.
מירב בן ארי: כי אין תקן.
מירב בן ארי: ואז יושב כאן מנהל בכיר מאוד, רופא בכיר, ואומר 'יש לי תקנים, אף אחד לא רוצה לבוא'.
מירב בן ארי: בגלל זה אני אומרת, יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.
מירב בן ארי: אז אם אפשר גם שהוא יתייחס גם לסטודנטים, לאותם רופאים שעכשיו סיימו את בריאות הנפש ומצד אחד אומרים שאין תקנים ופה יושב רופא ואומר שיש הרבה תקנים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאליה זימן, נציגת ארגון 'בנפשנו', מתמחים למען מערך בריאות הנפש.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי, ממוקד.
<אליה זימן: ממוקד.
<אליה זימן: אני אעשה את זה בשתי דקות.
<אליה זימן: מפתיע, אבל אפשר לטפל בהפרעות אכילה, אפשר להוביל לשיפור משמעותי ובמקרים מסוימים גם להחלמה מלאה, אבל בשביל שזה יקרה צריך שתהיה תכנית מסודרת, ברורה וכתובה, שכוללת כמה תנאים בסיסיים שנובעים מעצם העובדה, שכמו ששמענו פה את המטופלות האמיצות, ועל זה אני מודה להן שהן הגיעו לכאן, ולא היה להן פשוט, שהבעיות הן מורכבות, כמו שכל הפרעה אחרת היא מורכבת ויש להן דרישות כמו כל הפרעה אחרת, אבל אנחנו מדברים פה על מורכבות שייחודית לה.
<אליה זימן: זה שילוב של גורמים שמחייב טיפול רב מקצועי, מתמשך, רציף ואינטגרטיבי.
<אליה זימן: לא להגיע לסף התחתון של ה-BMI ולשחרר אותן ואז להגיד 'אין פה רשימת המתנה'.
<אליה זימן: טיפול מתמשך כולל טיפול יום, אשפוז יום, מרפאה.
עאידה תומא סלימאן: בלי לדפוק על השולחן.
<אליה זימן: סליחה, אני פשוט כועסת.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לראות את זה, בלי ה - - -
<קריאה: ואפשר להבין אותך גם.
<אליה זימן: זה מצחיק שמשרד הבריאות מדבר על זה שאחת הסיבות לכך שאין מרפאות או שנסגרות, אני כבר לא זוכרת מה היה הנימוק, הוא במחסור בפסיכיאטרים כשהחלק הארי של הטיפול הוא פסיכותרפיה ולא הפסיכיאטריה.
<אליה זימן: אחרת אנחנו פשוט רק נכבה שריפות.
<אליה זימן: אני יושבת פה בתור סטודנטית לתואר שני בפסיכולוגיה, לא מכשירים אותנו להיות מכבי אש.
<אליה זימן: אף פעם לא הייתה תכנית ברורה, במשך שנים היה פה ייבוש תקציבי.
<אליה זימן: אמר מי שאמר שזה בעצם החצר האחורית - - -
אילן גילאון: אנחנו הפוליטיקאים עוסקים רק בכבאות אש.
אילן גילאון: אותנו מכשירים לעסוק רק בכיבוי שריפות.
<אליה זימן: אז זה חבל ועצוב, אבל שנה אחרי שהרפורמה נכנסה לתוקף אנחנו רואים מצב אבסורדי שבו משרד הבריאות כבר לא נותן שירותים כמו שהוא נתן בעבר ומצד שני הוא מפספס את המטרה שלו של להיות רגולטור, לפתח תכניות, אין תכניות ברורות מצד קופות החולים, אין פיקוח על היעדר השירותים והתכניות שניתנות.
<אליה זימן: אנחנו דורשים הכשרה, אנחנו דורשים בנייה ויישום ופיקוח על תכניות מקיפות, רציפות, אינטגרטיביות, שמשרד הבריאות ייתן פה איזה שהוא מענה, שהמדינה תיתן איזה שהוא מענה.
<אליה זימן: לא יכול להיות שאנשים צריכים למשכן את הבתים שלהם כדי להגיע לטיפול פרטי, אם דיברנו על הקפיטליזם שקורה כאן.
<אליה זימן: אגב, אם אנחנו מדברים על תקציבים, קופות החולים קיבלו 2 מיליארד שקלים, איך יכול להיות שהם באים ומבקשים פה יותר?
<אליה זימן: איפה הכסף?
<אליה זימן: אתם מדברים על תכניות, אתם באים לפה, אתם לא מגיעים עם הכנה מדויקת, איפה התכניות האלה?
<אליה זימן: כל מה ששמעתי פה זה תירוצים, שקרים ונימוקים שגויים למצב שקורה היום בשטח.
<אליה זימן: תודה רבה.
עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת ראש, אין מילים להעריך כמה הדיון חשוב מאוד ואני מודה לך מאוד על הדיון החשוב ביותר.
עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מקצועית אני לא אכנס לדברים, אני מסכים עם ד"ר גור, לא בגלל שאני רופא, אבל במקרה הזה אורולוג, לא פסיכיאטר, אבל מבחינה מקצועית לא אוסיף, העניין ברור.
עבדאללה אבו מערוף: שני משפטים בקיצור, המסקנה של משרד הבריאות שהוא צריך להיות האחראי, הרגולטור, על כל העניין זה יחס מזלזל מאוד ומסקנה מאוד מאוד לא על רמה, סליחה על הביטוי.
עבדאללה אבו מערוף: מה זה יתרום לנו לקדם את עניין הטיפול והמניעה בעניין של הפרעות אכילה?
עבדאללה אבו מערוף: זה לא בושה לכתוב את זה ככה בצורה כזאת?
עבדאללה אבו מערוף: הוא היה צריך לבוא עם תכנית, לא רק כסף ולהכין תקנים.
עבדאללה אבו מערוף: כמה מאות דיאטניות אני מכיר אישית שהן יושבות בלי עבודה, מחפשות תקן, בצפון, במרכז, בכל מקום, אין תקנים, אין כסף.
עבדאללה אבו מערוף: לכן הבקשה, הכדור נמצא רק אצל הרגולטור, אצל משרד הבריאות, לא רק כסף.
עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מקצועית, אני לא חושב שצריך להוסיף כאן משהו מבחינה מקצועית, אנחנו יודעים לטפל, ברוך ה', טוב מאוד בהפרעות האכילה, אבל אין משאבים, אין מספיק כוח אדם, אין מספיק תקנים.
עבדאללה אבו מערוף: ויש עוד פסיכיאטרים שרוצים לעשות התמחות בפסיכיאטריה, אני מכיר שלושה-ארבעה לפחות.
עבדאללה אבו מערוף: הם דופקים כל יום שישי ושבת במשרד הבריאות, אין תקנים.
עבדאללה אבו מערוף: הנה בית חולים מזרע.
עבדאללה אבו מערוף: אני יכול לתת לכם הרבה דוגמאות.
<אהוד ססר: להתמחות יש הרבה תקנים.
<אהוד ססר: שלח לי את השמות.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב אליהו, סליחה על הביטוי.
עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה תקנים?
עבדאללה אבו מערוף: יגיעו אליך עוד שבוע כמה כאלה שיקבלו התמחות.
מירב בן ארי: העיקר שיש עוד תקנים.
עבדאללה אבו מערוף: מה חשוב?
עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר אישית - - -
מירב בן ארי: לא, אבל אם הוא אומר שיש - - -
<אהוד ססר: מחסור אדיר.
עאידה תומא סלימאן: מחסור אדיר במה?
מירב בן ארי: באנשים.
עבדאללה אבו מערוף: יש רופאים שרוצים לעשות התמחות בפסיכיאטריה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתם עובדים על תכנית הכשרה בנושא הזה, אני מקווה - - -
עבדאללה אבו מערוף: ולכן הבקשה שהמסקנות יהיו בהתאם ותיקחו את הנושא בצורה רצינית.
עבדאללה אבו מערוף: 50,000 זה לא הרבה, לא כולם צריכים את כל השיח של הטיפול והאשפוז, אז יישארו רק 25,000, לא יותר, שהן חייבות להיות בטיפול ותכנית מפורטת עם מעקב מפורט לשנים, זה מה שצריך לעשות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר יושבים שעתיים ואני חושבת שהדיון מאוד חשוב ורשומים לי עוד כ-15, זה לא קרה אף פעם.
עאידה תומא סלימאן: תסלחו לי, זה ברור לי כבר שלא אתן לכולם לדבר.
עאידה תומא סלימאן: אני אבחר את אלה שעוד לא הביאו את הזווית המיוחדת שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אז משרד החינוך.
<שולמית כהן: שלום, גברתי יושבת הראש.
<שולמית כהן: אני מברכת על המפגש הזה.
<שולמית כהן: אני רק רוצה להגיד שהאינטרס הוא של כולנו ואני שומעת יותר פיצולים.
<שולמית כהן: אני חושבת שהמענה האפקטיבי לבעיה, גם הכרונית וגם האקוטית, הוא שילוב כוחות.
<שולמית כהן: אנחנו עובדים יחד עם משרד הבריאות, זה מתפצל לשניים.
<שולמית כהן: אחד זה התכנית של קידום בריאות והחלק השני זה במסגרת שפ"י, שירות פסיכולוגי ייעוצי, שידברו עליו אחר כך, העמיתות שלי, אבל במסגרת של קידום בריאות אני מסכימה עם מה שאמר ד"ר איתן גור, צריך להתחיל בגיל קטן.
<שולמית כהן: הניסיון והמחקר מראה שכשמזהים בגיל קטן, האפשרות לטפל ולהוביל להחלמה היא טובה יותר.
<שולמית כהן: במסגרת משרד החינוך אנחנו מתחילים כבר בגנים יותר ויותר.
<שולמית כהן: אנחנו עומדים על 800 מסגרות חינוך, גנים ובתי ספר בפריסה ארצית, מצפון עד דרום, כולל כל המגזרים, והשנה הכנסנו גם את המגזר החרדי ותרגום של תכניות למגזר הערבי.
<שולמית כהן: בעצם נותנים מענה שהוא חינוכי ומקדם תפיסה של אורח חיים בריא ולא מתייחסים ברמה טיפולית.
<שולמית כהן: אחת ההנחיות היא לזהות ולהפנות לגורמים טיפוליים.
<שולמית כהן: אבל אנחנו, כשמזהים מקרה פרטני של ילד או ילדה, ודרך אגב, דיברו על בנות, יש הרבה בנים, יש גם בנים, גם את זה צריך לציין - - -
עאידה תומא סלימאן: גברתי, סליחה, אני רוצה להבין, התכנית של אורח חיים בריא.
עאידה תומא סלימאן: אני אתעלם מזה שאמרת מתרגמים לערבית, הגיע הזמן שתכתבו בערבית גם במשרד החינוך.
<שולמית כהן: עובדים על זה עכשיו, ההערה שלך - - -
עאידה תומא סלימאן: לא לתרגם, אלא לכתוב בערבית.
<שולמית כהן: נכון, ההערה במקום, אני אתייחס אליה.
<שולמית כהן: לקח לנו זמן לאתר, נכנסה מישהי שתוכל לכתוב את זה, שזה יתאים.
עאידה תומא סלימאן: מעניין למה תמיד לוקח לכם זמן לאתר.
עאידה תומא סלימאן: תבואו אליי בפעם הבאה, אני אאתר לכם במהירות.
אילן גילאון: את צריכה מתרגם לערבית?
עאידה תומא סלימאן: לא, אני מדברת על מישהו שיכתוב בערבית.
<שולמית כהן: אז נכנסה - - -
עאידה תומא סלימאן: התכנית הזו, מה כוללת?
עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת יש לי תכנית כזו, מה היא כוללת?
עאידה תומא סלימאן: אבל בקצרה, ישר ולעניין.
עאידה תומא סלימאן: מה זה אומר מבחינת ההכשרה למורות, מה זה אומר מבחינת שעות עבודה.
<שולמית כהן: כשאנחנו אומרים תכנית אז אנחנו לא מדברים על שעות, אנחנו מדברים על תפיסה שהיא תכלול וכוללת מהמנהל, את כל באי בית הספר, זה הורים, תלמידים ומורים, כל צוותי החינוך.
<שולמית כהן: יש לנו הכשרות במסגרת שלומי, לשם לוקחים את כל צוותי החינוך, אנחנו עובדים עם ההורים, אנחנו עובדים עם מועצת התלמידים ברמה הארצית.
<שולמית כהן: יש לנו ברמה המחוזית, בכל מחוז, מצפון ועד דרום, כמו שאמרתי, מפקח ומדריכים ברמה מחוזית, יש מדריכים ארציים וזה הולך מלמעלה למטה ונכנסו גם הגנים.
<שולמית כהן: התכנית כוללת התייחסות לזווית של תזונה נכונה, לפעילות גופנית, לעניין של מחלות ובעצם לקדם תפיסה שאומרת איך אני יכול למנוע מחלות.
עאידה תומא סלימאן: כמה מהצוותים מכשירים כל שנה?
<שולמית כהן: תיקחי 800 בתי ספר, יש לנו שנה א', שנה ב', זאת אומרת שכל בית ספר שהוא מוגדר, כל 800 בתי הספר שציינתי בארץ, כל הצוותים שלהם - - -
עאידה תומא סלימאן: 800 מתוך כמה בתי ספר?
<שולמית כהן: מתוך הרבה, אבל אנחנו בשאיפה, יחד עם משרד הבריאות, שעד שנת 2020 כל בתי הספר בארץ ייכללו בתכנית, זאת השאיפה.
<שולמית כהן: יצא קול קורא ואני מזמינה גם את מי שיושב כאן להצטרף לשולחנות העגולים שפרסמנו ויותר ויותר בתי ספר מתקדמים והיא עובדת יפה מאוד.
<שולמית כהן: רק לגבי עוד הערה, ואפשר יהיה לעבור לשפ"י, הטיפול עצמו, יש תכניות.
<שולמית כהן: בכובע השני שלי אני גם יועצת חינוכית בבית הספר, אני גם נמצאת בשטח, לא רק בתכניות למעלה, לא במגדל השן, אני עובדת כיועצת גם בתיכון ואני חייבת להגיד שהזווית של דימוי עצמי היא חשובה מאוד.
<שולמית כהן: בכובע אחר שלי אני יכולה להגיד, וכאן אני מתחברת גם לאיתן גור, אני מכירה מקרוב את המחלקה שעובדת על הפרעות אכילה בתל השומר וההיבט של עבודה התנהגותית הוא מכריע.
<שולמית כהן: זה מוכיח את עצמו.
<שולמית כהן: אני לא אכנס ל - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו לא מקיימים דיון מקצועי לפרטי פרטים פה.
<ש': אני חייבת להגיד משהו מהצד שלנו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע יותר, סליחה, התפקיד שלך פה הוא להגיד לי מה המשרד שלך עושה בנדון.
עאידה תומא סלימאן: לא להגן על הגישה הזו או על האחרת.
עאידה תומא סלימאן: תגידי לי, התכנית - - -
<שולמית כהן: אני אגיד.
<שולמית כהן: אז אמרתי, יש את ההתייחסות הזאת של לקדם אורח חיים בריא.
<שולמית כהן: מצד שני, בתכניות המניעה יש הנחיות ברורות לזהות תלמידים ולהפנות אותם לגורמי טיפול.
<שולמית כהן: ופה תתייחס שפ"י, אני אעביר אלייך, אני חושבת, שתפרטי שזה גם במשרד החינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להתייחס דווקא מהזווית האחרת, שאין ממש תכנית מניעה שיכולה למנוע הפרעות אכילה.
<איריס מנדה בן יעקב: מה שאנחנו כן עושים ומנסים לעשות את זה ממש בכל הכוח זה לאתר את הילדים האלה כבר מגיל מאוד מאוד צעיר ולהפנות אותם לטיפול וברגע שאו שהם מאושפזים או שהם במרפאות חוץ, היועצות החינוכיות לרוב הן נשות הקשר והן יוצרות קשר עם הילדים המאושפזים, או שהן נמצאות במחלקות.
<איריס מנדה בן יעקב: זה בשלב של הטיפול, כשהם נמצאים בטיפול, ולפעמים זה - - -
<שולמית כהן: יש בתי ספר בתוך בתי החולים.
<איריס מנדה בן יעקב: ההפרעה הזאת היא הפרעה מאוד מאוד עקשנית והרבה פעמים הנערות, הילדות האלה מכחישות את ההפרעה ולא רוצות להגיע לטיפול וזה הרבה עבודה עם ההורים שלהם ועם הנערות עצמן ולפעמים אנחנו גם מערבים גורמי רווחה, כשאנחנו רואים שהנערה או הילדה בסיכון מאוד מאוד גבוה ולא מוכנה להגיע לטיפול ונמצאת בסכנת חיים.
<איריס מנדה בן יעקב: זה פחות או יותר.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין ליאת קליין.
<ליאת קליין: אני אגיד ממש בשני משפטים ובהמשך ישיר כמעט לזה.
<ליאת קליין: אני מדברת על הקבוצה של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית כמשל והקשר שלה להפרעות אכילה.
<ליאת קליין: זה גם חלק מהדיון מה זה להתפתח ואיך מונעים ומה זה המחלה הזאת שלא ממש מדברים עליה.
<ליאת קליין: יש קשר מאוד ברור בין פגיעה מינית להפרעות אכילה.
<ליאת קליין: לא כל מי שסובל מהפרעות אכילה יש לו היסטוריה של פגיעה מינית, אבל זה סימפטום מאוד מובהק של פגיעה מינית לפתח תסמונת גם של הפרעות אכילה.