GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רותי ליטוין: נו, באמת.
<רותי ליטוין: אז יש לסבית אחת בתוך המועדון הזה, יופי.
<רותי ליטוין: הם נותנים לה לאכול והיא קצת סורגת.
<רותי ליטוין: מה, זה בכלל לא זה.
<רותי ליטוין: אנחנו רוצים מועדון שהוא קולט, כמו סייג', בארצות הברית.
<רותי ליטוין: זה מועדון פנטסטי שהוא באמת ממלא צרכים לכל האוכלוסייה הלהט"בית.
<קריאה: כמו בית.
<קריאה: ממש בית.
<רותי ליטוין: ממש בית, וצרכים ותורנות והשקעה ודאגה והאוט-ריץ'.
<רותי ליטוין: הכל.
<רותי ליטוין: אז יש לנו כאן כוח עבודה אדיר, רצון טוב וצורך אדיר-אדיר לעשות את השינוי הזה.
<רותי ליטוין: תודה רבה.
נחמן שי: נגה פורת.
<נגה פורת: תודה רבה על הדיון הזה.
<נגה פורת: אני רק רוצה להעלות נושא אחד שחן הצביעה עליו.
<נגה פורת: אני חושבת שהבעיה המרכזית זה חוסר חקיקה - חוסר עיגון הזכויות האזרחיות והאישיות בחקיקה.
<נגה פורת: אף אחד לא שואל אותי כאזרחית מדינת ישראל אם יש לי מודעות מספיק גבוהה על מנת לשלם מיסים.
<נגה פורת: אני צריכה לשלם מיסים כי זה החוק.
<נגה פורת: אני צריכה לשרת בצבא.
<נגה פורת: אני צריכה לעשות את כל חובותיי כאזרחית.
<נגה פורת: לעומת זאת, זכויותיי כאזרחית לא מעוגנות.
<נגה פורת: אני בחרתי לא לעשות ילדים, בגלל שלא הייתה לי מערכת תמיכה כאישה לסבית, לא משפחה, לא מבחינה כלכלית.
<נגה פורת: היום, כשאני מתקרבת לגיל יותר מבוגר, לי אין את מערכת התמיכה הזו שכעובדת סוציאלית, שעובדת עם קשישים אני רואה מה קורה.
<נגה פורת: היום אין את זה.
<נגה פורת: הרבה מאד אנשים בקהילה ההומו לסבית אין להם את המערכת המשפחתית.
<נגה פורת: מה כן יש לנו?
<נגה פורת: במקרה הטוב יש לנו בת זוג או בן זוג.
<נגה פורת: החוק לא מגן עלי.
<נגה פורת: החוק לא מאפשר לי להבטיח את זכויותיי כבת זוג באופן שווה לכל אזרח אחר במדינת ישראל ופה הבעיה המרכזית.
<נגה פורת: אני חייתי עם בת זוג הרבה מאד שנים.
<נגה פורת: כשנפרדנו יצאתי מהקשר הזה עם המזוודה שהייתה לי ביד.
<נגה פורת: אם הייתי נשואה עם גבר, הייתי יוצאת עם חצי בית, עם חצי עסק, כל מה שהחוק מאפשר לבני זוג נשואים.
<נגה פורת: בקהילה ההומו לסבית זה לא קיים.
<נגה פורת: כל הדברים האלה לא צריכים להיות נתונים לטוב ליבם של חבר כנסת זה או אחר.
<נגה פורת: זה צריך להיות מעוגן בחוק.
נחמן שי: אני מבקש, אני לא בטוח שאפשר לשבור מחר או מחרתיים, אמרה חן בצדק והיא גם הייתה עוזרת פרלמנטארית, אז היא מכירה גם את הצד השני של המטבע – המאבקים שמתנהלים פה בכנסת והלחצים הפוליטיים.
נחמן שי: אנחנו חיים פה בעולם פוליטי ואנחנו יודעים בתוך תהליך קבלת ההחלטות מה קורה עם חוקים, אבל אני אשמח לקבל הצעות חוק או רעיונות ונראה.
נחמן שי: ננסה.
נחמן שי: אפשר לנסות.
נחמן שי: אתם יודעים, זה נכשל פעם אחת ועוד פעם ועוד פעם, בסוף זה מצליח.
נחמן שי: זה לא כישלון לתמיד.
נחמן שי: אמרתי שיש איזה שהוא תהליך לדעתי של הבשלה בחברה הישראלית.
נחמן שי: אולי אתם חושבים שלא.
נחמן שי: כן, אנה טליסמן, מהמרכז הגאה, בבקשה.
נחמן שי: תציגי את עצמך.
<אנה טליסמן: שלום.
<אנה טליסמן: שמי אנה טליסמן, אני עובדת סוציאלית של המרכז הגאה ויחד עם העובד הסוציאלי יואב בן ארצי מעיריית תל אביב, אנחנו מובילים מזה 11.5 שנים את קבוצת הומואים קשישים ובאמת בזמן 11.5 שנים הצטבר לנו ניסיון רב בעבודה עם האוכלוסייה, וברור לנו לגמרי שאנחנו עובדים עם איזה שהוא קצה של קצה של קצה של קרחון.
<אנה טליסמן: רוב האנשים נמצאים בבתים שלהם ולא מצליחים להגיע מכל מיני סיבות שלהם.
<אנה טליסמן: אחת הסיבות בהחלט זה ההומופוביה של החברה.
<אנה טליסמן: אנשים לא מצליחים לצאת מהארון.
<אנה טליסמן: אנשים תלויים באנשים אחרים שלא מאפשרים להם להגיע למקומות שפעם הם היו יכולים להגיע.
<אנה טליסמן: כשאנחנו מדברים על שירותי הרווחה או שירותי בריאות או שירותי סיעוד, כל השירותים האלה, מי שאמרה שזה די תלוי, זה לא תלוי בחוק או לא תלוי באיזה שהוא נוהל, אלא תלוי בטוב ליבו של מי שעובד – האם הוא יתייחס טוב, או האם הוא יתייחס ככה שאי אפשר בכלל להמשיך את הטיפול.
<אנה טליסמן: זה לא פלא שרוב האנשים מעדיפים להסתיר חלק כל כך משמעותי מהחיים שלהם בפני המענים החברתיים, בריאותיים, רפואיים וזכויות – בין אם זה עירייה או בין אם זה ביטוח לאומי ודברים כאלה.
<אנה טליסמן: מרוב שהאווירה השוררת היא בעצם שקיפות של להט"ב, וכאשר אני, כעובדת סוציאלית עושה הדרכות לצוותים וגם כן, זה רק בגלל שזה יוזמה שלי או רצון אישי שלי, או שליחות שלי – בדיוק כמו שזה קורה אצל הקולגות - - -
נחמן שי: את עובדת עירייה?
<אנה טליסמן: אני עובדת מוסדות חינוך.
<אנה טליסמן: אני עובדת של המרכז הגאה.
<אנה טליסמן: כאשר אני עושה את ההדרכות האלה, אני מגלה יותר ויותר עד כמה חסר ידע, עד כמה מושגים של כבוד של בן אדם על פי מגדרו, על פי הזהות המינית שלו, זה מאד מאד תלוי עובדת.
<אנה טליסמן: זה לא איזה שהוא ערך שקשור למתן שירות, בכלל.
<אנה טליסמן: אחד הדברים שבעיני נראים קריטיים ביותר, זה נושא של חברות סיעוד.
<אנה טליסמן: חשוב לתפוס את זה שנייה.
<אנה טליסמן: תבינו.
<אנה טליסמן: מטפלת שנכנסת לבן אדם הביתה, מה זה אומר?
<אנה טליסמן: מה זה אומר לגבי איש מבוגר, שנמצא בבית ועכשיו תלוי?
<אנה טליסמן: מה הוא צריך לעשות עכשיו?
<אנה טליסמן: לצאת מהארון?
<אנה טליסמן: לא לצאת מהארון?
<אנה טליסמן: אולי היא הומופובית?
<אנה טליסמן: אולי היא בכלל תפגע בו?
<אנה טליסמן: האם הוא יכול לדבר על זה עם בקרית בחברת סיעוד?
<אנה טליסמן: האם הוא יכול בכלל להעלות את זה?
<אנה טליסמן: אולי בכלל יפגעו בו בחזרה?
<אנה טליסמן: אולי הוא צריך לשנות את כל הבית שלו, שפתאום לא יזהו שיש שם סימנים?
<אנה טליסמן: בניסיון הקודם שלי עם אנשים מבוגרים, לא פעם נתקלתי במקרים שאנשים פשוט נמנעו מעזרה ולא הבנו למה.
<אנה טליסמן: הם לגמרי היו תלויים ולגמרי היו סיעודיים והיו זקוקים לעזרה, אבל מעצם החרדה שהם יכולים להיפגע הרבה יותר, הם בכלל לא הכניסו ונודע לנו אחר כך, בעקיפין, דרך השכנים או משהו כזה, תקשיבו – הבן אדם הזה פשוט חושש.
נחמן שי: טוב, אנה, תסכמי בבקשה.
<אנה טליסמן: הסיכום שלי, ככה מעל הדברים שנאמרו כבר, אני לא רוצה לפרוש עוד דברים, זה שיש צורך עז וקריטי בהדרכה והכשרה של מענים מקצועיים לקהילת הקשישים.
נחמן שי: בידי מי הכשרה?
<אנה טליסמן: על ידי מי?
<אנה טליסמן: זו השאלה השנייה, שאני לא רואה בה בעיה.
<אנה טליסמן: יש די הרבה אנשים שהתמחו כבר היום, בין אם זה אותם - - - שהם גם כן אנשי מקצוע.
<אנה טליסמן: יש עוד פתרונות.
<אנה טליסמן: לא זאת הבעיה.
<אנה טליסמן: הקבלה של הצורך, ההחלטה שאנשים מקצועיים צריכים לעבור הכשרה – זה מה שצריך בעיני.
נחמן שי: אוקיי, תודה לך אנה.
נחמן שי: בינתיים הצטרף אלינו חבר הכנסת דב חנין, לוחם ותיק למען זכויות חברתיות במדינת ישראל, למי שלא מכיר.
נחמן שי: איך אפשר לא להכיר?
נחמן שי: אנחנו נעבור הלאה.
נחמן שי: אני אבקש לשמוע את אדיר ינקו, מהוועד למלחמה באיידס.
נחמן שי: אני מתכוון בערך באחת וחצי לסיים.
נחמן שי: אם יש עוד מי שהיה רוצה להירשם לדיון, אני מזמין.
נחמן שי: דב, עכשיו אתה רוצה?
נחמן שי: אוקיי, מתי שתרצה.
נחמן שי: אדיר, בבקשה.
<אדיר ינקו: אז קודם כל תודה על הדיון.
<אדיר ינקו: אנחנו בוועד למלחמה באיידס, לצורך העניין אנחנו לא ארגון קהילתי, אבל אנחנו עובדים הרבה בקהילה.
<אדיר ינקו: יש שתי מטרות עיקריות בעבודה שלנו.
<אדיר ינקו: מצד אחד מניעה – כלומר בפועל מניעת הדבקות נוספות ב-HIV בישראל; ובמקביל גם שיפור חייהם ומלחמה בסטיגמה ובבורות כלפי אנשים שחיים עם HIV.
<אדיר ינקו: כלומר, אלו הן שתי המטרות של העמותה שלנו, שכמובן היא המרכזית בעיסוק ב-HIV – איידס, בישראל.
<אדיר ינקו: לצערי הרב אנחנו נתקלים - וזה קצת להמשיך דברים שנאמרו מקודם - באפליה שהיא אפילו קצת בחסות משרד הרווחה, ואנחנו תיכף נגיע לזה, כלפי אנשים שחיים עם HIV ובעיקר במוסדות סיעודיים ובבתי אבות.
<אדיר ינקו: רק לפני כמה חודשים נחשף בחור בשם יצחק, בן 66, בכתבה מאד גדולה, שהוא חי עם HIV כמובן.
<אדיר ינקו: אני מתנצל מראש אם מישהו ירגיש לא בנוח עם הציטוט, הוא באמת אומר שבמשך חצי שנה הוא ניסה להתקבל למוסד סיעודי.
<אדיר ינקו: הוא בן 66, הוא אמר: "הרגשתי כמו זבל.
<אדיר ינקו: פשוט אף אחד לא רצה אותי".
<אדיר ינקו: אף מוסד סיעודי, אחרי עשרות ניסיונות להתקבל למוסדות סיעודיים, אף אחד.
<אדיר ינקו: הוא בעצם קיבל דחייה מכל מוסד סיעודי שהוא ניסה לקבל אליו.
<אדיר ינקו: קודם נציגת משרד הרווחה הציגה את זה כהישג, כאילו תראו, אפילו יש לנו בן אדם שחי עם HIV באחד מהמוסדות הסיעודיים.
<אדיר ינקו: זה יכול לרמז מה קורה בפועל בשטח.
<אדיר ינקו: אני רוצה להגיד במקביל שהיום הטיפול התרופתי לאנשים שחיים עם HIV הוא מאד מאד טוב.
<אדיר ינקו: הוא מאד מאריך חיים.
<אדיר ינקו: היום בין אדם שחי עם HIV, בעצם תוחלת החיים שלו צפויה להיות כמו של בן אדם שלא חי עם HIV.
<אדיר ינקו: מה זה מייצר?
<אדיר ינקו: זה מייצר מציאות שכרבע מהאנשים היום בישראל, שחיים עם HIV הם מעל גיל 60.
<אדיר ינקו: הקבוצה הזו זקוקה לפתרון ברמה הסיעודית באיזה שהוא שלב.
<אדיר ינקו: חשוב גם להגיד ברמה הבריאותית, למי שיש ספק, וזה בסדר, קצת ליישר קו לגבי דרכי הדבקה.
<אדיר ינקו: היום הדרך היחידה, או שתי הדרכים העיקריות להידבק היום ב-HIV זה קיום יחסי מין לא מוגנים עם בן אדם שחי עם HIV ולא מטופל.
<אדיר ינקו: כי מי שמטופל, בעצם רמת העומס הנגיפי שלו בדם היא כל כך נמוכה, שגם ביחסי מין לא מוגנים אנחנו יודעים שהסיכוי להעביר הלאה את הנגיף הוא סיכוי מאד מאד נמוך.
<אדיר ינקו: וכמובן הגורם השני זה שימוש במחטים, בעירוי דם.
<אדיר ינקו: הדברים האלה לא קורים בבתי אבות ולא במוסדות סיעודיים.
<אדיר ינקו: אנחנו נתקלים בזה כל הזמן.
<אדיר ינקו: אנחנו נתקלים בעשרות מקרים של אנשים שבעצם אין להם פיתרון סיעודי, בוודאי במציאות של הקהילה הלהט"בית, שבגילאים הללו הרבה מאד מהם כן סובלים מבדידות, ולכן אין להם פתרון אחר.
<אדיר ינקו: מה שאנחנו מבקשים לצורך העניין, אם אנחנו נוכל להעלות דבר אחד קטן, איזו שהיא הצעה: יש את חוזר ראש שירותי הבריאות של משרד הבריאות, שהוא כותב בצורה מאד מאד ברורה.
<אדיר ינקו: משרד הבריאות: אנשים החיים עם HIV סובלים לעתים קרובות מתיוג והתנכרות.
<אדיר ינקו: נושאי הזהירות השגרתיים שנקבעו מבטיחים טיפול באמות מידה מקצועות גבוהות, מנהלים תפקיד חשוב בשבירת הסטיגמה ובמניעת מקרים - - -
נחמן שי: יש לך הצעות או דברים מעשיים שאפשר לעשות אותם?
<אדיר ינקו: כן, כן.
<אדיר ינקו: משהו מאד פשוט, שאפילו לא עולה כסף.
נחמן שי: כדי שנוכל להתקדם.
<אדיר ינקו: החוזר של משרד הבריאות קובע בצורה מאד מאד ברורה ומסביר ברמה הרפואית-מקצועית, למה אסור ואין באמת גם סיבה להפלות אנשים שחיים עם HIV בפרוצדורה רפואית, ועל אחת כמה וכמה במוסדות סיעודיים.
<אדיר ינקו: אנחנו בסך הכל מבקשים בתור התחלה, ברמת ההצהרה של משרד הבריאות, להוציא חוזר דומה.
<אדיר ינקו: הנה, תראו, משרד הבריאות הוציא משהו כזה.
<אדיר ינקו: מסמך שמשרד הרווחה, שאחראי ואמון על המוסדות הסיעודיים, יוציא בתור התחלה אמירה.
<אדיר ינקו: זה לא עולה כסף.
<אדיר ינקו: זה לא משהו שהוא דורש איזו שהיא היערכות מיוחדת.
<אדיר ינקו: זו אמירה חשובה מאד של משרד הרווחה, שתתחיל, אנחנו מקווים, איזה שהוא שינוי ואנחנו בהחלט בוועד למלחמה באיידס עומדים מאחורי זה שאין סיבה להפלות אנשים ברמה הרפואית, כי אין שום סבירות - וחשוב להגיד את זה ברמה הברורה ביותר לפרוטוקול - אין שום סבירות שבן אדם שחי עם HIV יעביר את הנגיף לבן אדם אחר במוסד סיעודי.
<אדיר ינקו: צריך לדעת את זה.
<אדיר ינקו: משרד הרווחה, מי מהנציגים פה, אנחנו באמת נשמח להוצאה של חוזר פשוט כזה.
<אדיר ינקו: זה הכל.
נחמן שי: טוב, תעביר לי כל דבר שאתה רוצה שייעשה, בבקשה.
נחמן שי: דב, אתה רוצה?
דב חנין: אני מתנצל על כך שאני לא הייתי בדיון הזה מהתחלתו, כי הייתי בדיונים בשתי ועדות אחרות בנושאים שהייתי חייב להיות בהם.
דב חנין: אני רוצה להביע הערכה על החשיבות של הדיון הזה.
דב חנין: כשאנחנו מדברים על קהילת הלהט"ב, אנחנו מדברים יותר מדי על קהילת הלהט"ב, אבל בפועל זו לא קהילה אחת.
דב חנין: אלה הן הרבות מאד קהילות, מאד שונות זו מזו.
דב חנין: אנחנו מדברים על אפליה של להט"ב בחברה הישראלית ובכנסת ישנה, לשמחתי הרבה, בשנים האחרונות קואליציה רחבה של חברי כנסת, שרוצים להיאבק נגד האפליה הגדולה הזאת.
דב חנין: אבל חשוב להבין שחוץ מהאפליה הגדולה, יש גם הרבה מאד אפליות קטנות ונקודתיות, ופה אנחנו ממש צריכים אתכם.
דב חנין: אני אומר לכם את זה פשוט באופן מאד פתוח.
דב חנין: התמונה שאתה מציג בפנינו כרגע היא פשוט חיונית לנו כדי להבין מה לעשות.
דב חנין: ליבנו בצד הנכון.
דב חנין: אנחנו לא תמיד מכירים איך אותה אפליה גדולה של להט"בים בחברה הישראלית, מתפרקת לאפליות ולפגיעות בקבוצות אוכלוסייה שהן מאד שונות זו מזו, ורק אתם, מתוך הניסיון שלכם והידע שלכם וההיכרות שלכם עם השטח, יכולים להביא בפנינו את הדברים האלה.
דב חנין: לכן הדיון הזה הוא מאד מאד חשוב לדעתי, ואני מקווה שגם נמשיך בו ושהוועדה תמשיך לבצע מעקב בעניין הזה.
דב חנין: ואני פונה אליכם באמת לעזור לנו, באמת לעזור לנו באותה אינפורמציה, באותן בעיות שאתם יכולים להאיר את עינינו, שיאפשרו לנו לתרגם את הרצון הטוב שלנו לידע שיאפשר לנו לעשות שינוי.
דב חנין: אז באמת הרבה תודה והערכה לכם.
נחמן שי: תודה רבה לך דב, על הרבה דברים שאתה עושה בכנסת.
נחמן שי: אם אין דוברים נוספים של הממשלה פה או של משרדי הממשלה, כי אני לא רואה אף אחד, חוץ מגלית שעזבה, אז את ביקשת לומר דבר מה, ארנה.
<ארנה מרי-אש: רציתי רק לחדד את הנקודה הזאת, שהנחת היסוד של המדינה זה שהם סומכים על בני המשפחה שיתמכו ויסייעו לזקנים, מי - - - גבר בבית ומי ילך להסתכל להם בחשבונות אם צריך להתקבל לבית אבות.
<ארנה מרי-אש: לכן הזקנים שהמשפחה נידתה אותם ואם אין להם ילדים ולא התחתנו, אז כמובן שיגיעו למצבים האלה.
<ארנה מרי-אש: רק לחדד את זה.
נחמן שי: אין עוד דוברים נוספים.
נחמן שי: תראו, אני רוצה לסכם.
נחמן שי: אנחנו עשינו פה ישיבה בתחום שהוא חדש לגמרי וכמו כל דבר, יש עוד קשיים לצאת לדרך.
נחמן שי: אני מניח שפעם הבאה כשנדון על הנושאים האלה, כבר נוכל לתבוע גם מהמדינה לבוא עם תשובות או לעשות פעולות, וזו האחריות של הוועדה להתחיל לעשות איזה שהוא פולו-אפ לנושאים ולבעיות שהעלו פה.
נחמן שי: אני אשמח מאד אם תעבירו אלי דברים בכתב, שאתם סבורים שצריכים להיעשות – אלי ואל הוועדה, לעאידה – כדי שנוכל להמשיך את זה, שלא נסתפק בדיון הראשון פה.
נחמן שי: כל רעיון, כל מחשבה, ממי אתם מצפים מה, נקרא לזה כך ומה המדינה יכולה לעשות ומה הכנסת יכולה לעשות בסוגיות האלה.
נחמן שי: וכך אני מקווה גם שתוך כמה חודשים יושבת ראש הוועדה תוכל לעשות איזה שהוא מעקב אחרי ההתקדמות ונראה לאן אנחנו מגיעים.
נחמן שי: זו דרך.
נחמן שי: אני לא חושב שדברים ישתנו בין לילה, אבל דב, שיש לו פרספקטיבה ארוכה יותר ממני בכנסת, יכול גם להסכים איתי, שיש איזה שהוא תהליך של שינוי וזה צעד איטי.
נחמן שי: זה עקב אחר אגודל, זה לא פריצות דרך.
נחמן שי: זה לאט לאט מתקדים כדי להגיע למניפה הרחבה ביותר של האוכלוסיות, גם בתוך הקהילות וגם בכלל בקרב האוכלוסייה של המבוגרים או של האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.
נחמן שי: אז אני רוצה באמת להודות לכולכם שבאתם לכאן, לכולכם ולכולכן, אנחנו מתאמנים כל הזמן.
נחמן שי: אני לא בטוח שזו עברית הכי נכונה כל הזמן לציין, אבל לא חשוב, אמרו לי שזה מעודד.
נחמן שי: ובהחלט יש לי פה חוויה מאד מעניינת, נקרא לזה כך, וחשובה.
נחמן שי: ואני מקווה, אנחנו נדבר על זה גם יותר מאוחר במליאת הכנסת ואני אזכיר את המפגש הזה ונעלה את זה שוב ושוב באותה הדרך שאמרנו.
נחמן שי: ועוד פעם, תודה רבה לכולכם ויום נפלא.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, סבח איל חיר.
עאידה תומא סלימאן: היום 1 באוגוסט 2016 ואנחנו עוד פעם עוסקים בנושא של תעסוקת אקדמיות ערביות ובאופן כללי תעסוקת נשים ערביות גם כן.
עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת עוד פעם, כי מי שכבר מלווה את העבודה של הוועדה ומגיע או מגיעה לוועדה הזו ולדיונים, יודעים שזה נושא שהקדשנו לו ואני הקדשתי לו במיוחד תשומת לב מיוחדת ואנחנו עוקבים אחרי כל ההתפתחויות שקורות בתחום הזה, במיוחד כשכולנו יודעים שכאשר מדברים על תעסוקת נשים באופן כללי בעולם, מדברים על יישום זכויות.
עאידה תומא סלימאן: מדברים על העבודה ועל התעסוקה כזכות בסיסית שניתנת ואמורה להיות מוקנית לכל אדם או אישה באשר היא; ומדברים על העצמת נשים, מדברים על זכות העבודה גם כן ככלי להעצמת נשים וכלי שמקנה לנשים שליטה יותר טובה על החיים שלהן, על האמצעים הכלכליים ומאפשר להן קבלת החלטות הנוגעות לחיי היום יום שלהן בצורה יותר חופשית, יותר עצמאית, יותר נטולת השפעות ושיקולים של הישרדות.
עאידה תומא סלימאן: אבל כשמדברים על תעסוקת נשים ערביות, כל מה שאמרתי לעיל תקף.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על תעסוקת נשים ערביות כזכות שאנחנו רוצות ליישם אותה וכדרך ליישום עצמי, אבל מעבר לזה, כאשר אישה ערביה חיה בתוך חברה ש-50% מהמשפחות בחברה הזו נמצאות מתחת לקו העוני ו-60% מהילדים שלנו נמצאים מתחת לקו העוני ויש לנו פוטנציאל לא מיושם של תעסוקת נשים, כלומר נמנע מאיתנו כוח די רציני ודרך שהיא עצמאית, שהיא מסתמכת על הכוחות של עצמנו, לצאת ממעגל העוני ולהתגבר על הרבה מהבעיות הנמצאות בתוך החברה ובאות מתוך המצוקה הכלכלית הזו.
עאידה תומא סלימאן: עד לפני כמה שנים, כשדיברו על תעסוקת נשים ערביות, דיברו על חסמים תרבותיים.
עאידה תומא סלימאן: דיברו על זה שהחברה הערבית לא מאפשרת, בגלל המנהגים שלה, לנשים הערביות לצאת.
עאידה תומא סלימאן: ועד שיתחילו נשים ערביות – ואני חייבת לציין – מי שהוביל את זה בנשים נגד אלימות, בשנת 2004 התחילו לדבר, כאשר לא הייתה אפילו סטטיסטיקה ברורה על תעסוקת נשים ערביות – השיח הזה השתנה.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו יש לנו שיח אחר שאנחנו חייבים לדבר עליו, זה השיח של השקעה בהון האנושי.
עאידה תומא סלימאן: הנשים הערביות רוצות לעבוד – השתכנעה המדינה שהנשים הערביות רוצות לעבוד.
עאידה תומא סלימאן: מצד שני לא השתכנעה עדיין המדינה שיש לנו את כל הכישורים הנדרשים, או לפחות יש לנו כישורים שנדרשים ויכולים לשלב את הנשים הערביות ואתם רואים שאני הפעם מדברת יותר כאישה ערבייה, יותר מאשר חברת כנסת שבאה לעשות סדר בעניינים.
עאידה תומא סלימאן: יש נתונים ואנחנו תיכף נציג אותם.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להזכיר, הדיון הזה יתמקד קודם כל בסקירה כללית שמרכז המחקר והמידע של הכנסת עשה מחקר מקיף בעיני, פעם ראשונה ככה באופן מרוכז ותיכף גברת אורלי תציג לנו אותו.
עאידה תומא סלימאן: אחר כך אנחנו ניתן זכות דיבור גם לארגונים שיזמו את הדיון הזה והובילו את ההכנות לדיון הזה – מרכז מוסאווא, מרכז אלטופולה ונשים אלימות, שכנראה עדיין תקועים בדלת, הם יגיעו תיכף.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתחיל בהצגת המצב הקיים ונרצה לקראת הדיון באמת להתמקד בפתרונות ומה עדיין נחוץ, יותר מאשר צילום מצב.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברת אורלי.
<אורלי אלמגור-לוטן: תודה.
<אורלי אלמגור-לוטן: המסמך נכתב על ידי שלי מזרחי, שהיא חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת ולצערנו היא חולה.
עיסאווי פריג': אפשר לקבל עותקים מהמכתב?
<אורלי אלמגור-לוטן: כן.
<אורלי אלמגור-לוטן: היו לנו חסמים במחשב של שלי אתמול אחרי הצהריים שפשוט הקריסו את הכל בגלל תקלה טכנית.
עיסאווי פריג': הכנסת, יש בה חסם והיא לא יכולה להדפיס דו"ח?
<אורלי אלמגור-לוטן: אנחנו נעלה את זה לפורטל היום.
עאידה תומא סלימאן: מה שצריך להגיד ששלי עבדה מהבית למרות המחלה, למען חשיבות הנושא ובגלל זה קרסה המערכת אצלה.
עאידה תומא סלימאן: לא של הכנסת, אלא שלה בית.
<אורלי אלמגור-לוטן: אנחנו נעלה את זה היום לפורטל של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, אז אפשר יהיה להסתכל על זה ואני אעשה כמיטב יכולתי להחליף אותה עם מסמך שלא אני כתבתי.
<אורלי אלמגור-לוטן: המסמך כולל בגדול שני חלקים.
<אורלי אלמגור-לוטן: החלק הראשון כולל ריכוז נתונים עדכניים על תעסוקה של נשים ערביות על בסיס עיבודים מיוחדים שביקשנו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כשניסינו לקבל מעבר לנתונים הכלליים על שיעורי ההשתתפות בכוח העבודה, שיעורי התעסוקה ובלתי מועסקות, לנסות לראות אם אפשר לקבל עוד קצת מעבר לזה, כדי באמת לראות איפה הדברים שלא עובדים היום.
<אורלי אלמגור-לוטן: לתת את הנתונים הכלליים גם של התעסוקה?
<אורלי אלמגור-לוטן: הם די דומים.
עאידה תומא סלימאן: מהר, מהר.
<אורלי אלמגור-לוטן: אוקיי.
<אורלי אלמגור-לוטן: אז שיעורי התעסוקה של הנשים הערביות – גם השתתפות בכוח העבודה וגם תעסוקה - עולים כבר די הרבה שנים בצורה מתמדת, אבל איטית, כשבשנת 2015 שיעור התעסוקה של הנשים הערביות היה 31.5%.
<אורלי אלמגור-לוטן: אצל הנשים היהודיות הוא היה בערך 80%, ואצל הגברים הערבים הוא היה בערך 74%.
<אורלי אלמגור-לוטן: זאת אומרת רואים פה פער מאד גדול גם בתוך האוכלוסייה הערבית בין גברים לנשים, וגם כשאתם מסתכלים על זה מבחינה מגדרית – בין נשים יהודיות לנשים ערביות.
עאידה תומא סלימאן: היה מעניין לראות שבשלוש השנים האחרונות הצליחו כל התכניות להכניס רק אחוז אחד נוסף למעגל של כוח העבודה.
<אורלי אלמגור-לוטן: אני לא יודעת.
<אורלי אלמגור-לוטן: אני נורא נזהרת מלהגיד כמה התכניות הצליחו להכניס למעגל של כוח העבודה.
<אורלי אלמגור-לוטן: אני לא באה להגיד שהם לא עבדו ומה היה קורה בלי זה.
עאידה תומא סלימאן: זה למרות כל התכניות.
<אורלי אלמגור-לוטן: אז אנחנו הצגנו את הנתונים והצגנו את התכניות.
<אורלי אלמגור-לוטן: אני מעדיפה לא לעשות את החיבורים.
עאידה תומא סלימאן: את הניתוחים אני אעשה וזאת האמירה שלי, לאחר שהסתכלתי על הסטטיסטיקה שאתם הגשתם.
עיסאווי פריג': אבל אני חושב שבכדי לקבל תמונה נכונה ועדכנית, שתשקף את המציאות שלנו, אולי תנטרלי את הנשים שעובדות במערכת החינוך והבריאות ואז תתני לי את שיעור המועסקות.
עיסאווי פריג': זה מה שישקף - - -
<אורלי אלמגור-לוטן: למה - - -
עאידה תומא סלימאן: כי הרוב המוחץ זה - - -
עיסאווי פריג': כי זה מה שישקף נאמנה את רמת ההשתלבות של הנשים הערביות במקצועות אחרים.
עיסאווי פריג': מורת בית ספר והיא חלק מהשיעור, מה זה נתון לי?
<אורלי אלמגור-לוטן: אז האמת שלא נטרלנו, אבל דווקא כשעשינו - - -
עיסאווי פריג': אז לא עשינו עבודה נכונה.
<אורלי אלמגור-לוטן: אבל כשהסתכלנו על שירות המדינה, יש כאן פרק שמדבר על תעסוקת נשים ערביות בשירות המדינה, אז באמת שם זה מאד בולט, כשנדמה לי ש-60 ומשהו אחוז מהנשים הערביות שמועסקות בשירות המדינה, מועסקות בבריאות בעיקר בתור אחיות.
עיסאווי פריג': גברתי יושבת הראש, אני חושב שבלי שנציג טבלה שמנטרלת את הבריאות והחינוך שמותר לציבור הערבי להיות שם ברמה טובה - - -
אחמד טיבי: בהמוניהם.
עיסאווי פריג': בהמוניהם.
עיסאווי פריג': לא יהיה לנו נתון אמיתי לגביהם.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לעשות את זה אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת למה הכוונה, כי כולנו יודעים שכמעט כמה?
עאידה תומא סלימאן: 60% מהנשים המועסקות באופן כללי זה בריאות וחינוך.
עאידה תומא סלימאן: אז יש לנו את הנתון הגדול הזה, שיכול להיות שזז ב-1% למטה או 1% למעלה, זה לא משנה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו מדברים וזה מה שאני רוצה שנתקדם לקראתו, כי יש כאילו פעילות ממשלתית שנעשית בכיוון של תעסוקת נשים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים לדעת, במיוחד עכשיו, איפה אנחנו עומדים עם התכניות האלה ומה כן צריך, כי מי שנכח גם בדיונים הקודמים, ראה שיש ביקורת שנעשתה.
<אורלי אלמגור-לוטן: אז אני כן רוצה להתחבר למה שאמרת, כי כן ניסינו להסתכל על המקצועות ואם אנחנו מתחברים לנושא של שילוב נשים ערביות במקצועות עתירי ידע, אז רואים שהנשים הערביות מועסקות בשיעור שנמוך פי שלושה מהיהודיות באמת במקצועות האלה של הנדסה וטכנולוגיה.
<אורלי אלמגור-לוטן: אצל היהודיות זה 18%, אצל הערביות זה 6% ואני מתחברת למה שאמרת, שזה בעצם לבוא ולראות איך משלבים את הנשים הערביות במקצועות שבהם יש ביקוש במשק, כשכאן ההסתכלות, וקצת רואים את זה בשנים האחרונות, זה לא לבוא ולהגיד אנחנו רוצים את טוב הנשים הערביות, אלא אנחנו רוצים את טובת המשק, וכרגע שני הדברים הם מצטלבים כאן.
<אורלי אלמגור-לוטן: אני רק רוצה לומר ממעוף הציפור על התכניות.
<אורלי אלמגור-לוטן: שלי ניסתה לקבל מידע על התכניות השונות שהיו בשנים האחרונות כדי לשלב את הנשים הערביות בתעסוקה.
<אורלי אלמגור-לוטן: יש שורה של החלטות ממשלה שנוגעות לאוכלוסייה הערבית, אני לא אלאה אתכם עם כל הרשימה.
<אורלי אלמגור-לוטן: התכנית האחרונה שיש, החלטת הממשלה האחרונה – 922 – שהיא מאד מקיפה – דווקא לא שמה דגש מאד גדול על התעסוקה.
<אורלי אלמגור-לוטן: תעסוקה זה רק אחד משורת תחומים אחרים ורוב התכניות לעידוד תעסוקת נשים ערביות נובעות דווקא מהחלטות ממשלה קודמות.
<אורלי אלמגור-לוטן: רק לתת ככה את הבולטים העיקריים שעלו לנו – קודם כל לנו היה קשה לקבל נתונים מקיפים ובכל החתכים הרלבנטיים לדעתנו, כמה התכניות האלה הצליחו לשלב את הנשים הערביות בעבודה.
<אורלי אלמגור-לוטן: עכשיו אני מסייגת ואומרת שאני רוצה לחשוב שלא מנעו מאיתנו את הנתונים ולכן זה אומר שיכול להיות שחסר מעקב מספק, לראות איך התכניות האלה באמת עוזרות לשילוב של האוכלוסייה של הנשים הערביות בתעסוקה.
עאידה תומא סלימאן: איזה סוג של מידע ספציפי למשל ביקשתם ולא הועבר?
<אורלי אלמגור-לוטן: אני לא רוצה לרדת איתך לרזולוציות ספציפיות, שוב, כי לא אני פניתי, אבל כשהיינו בשלבים של הכתיבה, ראינו שיש לנו הרבה חורים כאן.
<אורלי אלמגור-לוטן: למשל אחד הדברים ששלי ציינה זה שיעור התמדה בתעסוקה, לראות כמה הן מצליחות להישאר אחר כך בעבודה, אבל מה שכן ראינו מהנתונים שיש, ואני מתייחסת כאן כרגע בעיקר לשתי תכניות גדולות, שזה מרכזי הכוון תעסוקתי והשוברים לרכישת השכלה, זה שעושה רושם שלפחות עד התקופה האחרונה, הכיוון שהנשים הערביות הולכות אליו בתוך התכניות האלה, הוא לא בהכרח מה שטוב למשק.
<אורלי אלמגור-לוטן: רואים שהרבה מהן - גם בהכוון התעסוקתי וגם ברכישת המקצוע - הולכות למקצועות כמו מטפלות וכמו מקצועות החן והיופי, ואז זה קצת מעלה את ה - - -
עאידה תומא סלימאן: טוב, אם הם מרכזי הכוון, אז בואו לא נשתמש במילה של – הנשים הולכות לזה.
עאידה תומא סלימאן: בגלל זה הם נמצאים, כדי שיכוונו.
עאידה תומא סלימאן: למה הם לא מכוונים?
עיסאווי פריג': התקציב שבמרכזי ההכוון קרוב ל-200 מיליון שקלים בשנים האחרונות.
עיסאווי פריג': כמה נשים נקלטו במרכזי הכוון כתוצאה מ - - -
עאידה תומא סלימאן: 62% מהפונים זה נשים.
עיסאווי פריג': כמה נקלטו לשוק העבודה?
עיסאווי פריג': כי הכסף שהושקע שם הוא עשרות מיליוני שקלים.
<אורלי אלמגור-לוטן: אז שיעורי הקליטה של הנשים ממרכזי ההכוון הם קצת פחות משל הגברים.
<אורלי אלמגור-לוטן: תיכף אני אתן לך את האחוז המדויק.
<אורלי אלמגור-לוטן: נדמה לי שזה עומד על 50 ומשהו אחוז מהנשים שעברו את התכניות של ההכוון.
עיסאווי פריג': כמה במספר?
<אורלי אלמגור-לוטן: תיכף אני אתן לך את המספר, אבל אני הולכת צעד אחד קדימה.
<אורלי אלמגור-לוטן: גם מאלה שנקלטו בעבודה, הן נקלטות למשרות שהשכר בהן הוא נמוך יחסית ולא למשרות עם שכר גבוה, גם לעומת הנשים היהודיות וגם לעומת הגברים הערבים.
<אורלי אלמגור-לוטן: תיכף אני אתן לך את המספר.
עאידה תומא סלימאן: רק 43% מהנשים הושמו, כלומר נמצא להן עבודה לעומת 54% מהגברים, ואנחנו מדברים על 33,000 שהם במאגר של ריהיאן.
עיסאווי פריג': 30?
עאידה תומא סלימאן: 33,000 פונים.
עאידה תומא סלימאן: זה לא בהכרח שהם התמידו, אבל זה פונים.
עאידה תומא סלימאן: פניות שנרשמו.
עיסאווי פריג': אולי נתונים כתובים ב - - -
<אורלי אלמגור-לוטן: מאמצע שנת 2012, שאז הוקמו המרכזים ועד אמצע שנת 2016 - - -
עיסאווי פריג': הכסף הושקע שם.
אחמד טיבי: אגב, יש שאלה נדמה לי לגבי פערים בשכר, פערים רציניים.
אחמד טיבי: יש ניתוח שבדק זאת.
<אורלי אלמגור-לוטן: פערי שכר, אגב, קיימים גם בקרב מי שעברו את תכניות ההשמה.
<אורלי אלמגור-לוטן: כלומר, גם כאשר זה משים אותם.
<אורלי אלמגור-לוטן: אז ביקשנו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פילוחים של השכר.
<אורלי אלמגור-לוטן: אז בשנת 2014 יש פערי שכר גם בהכנסה החודשית הממוצעת וגם בהכנסה לשעה, כשהשכר החודשי הממוצע של הנשים היהודיות – ואני מתייחסת לגילאי העבודה העיקריים לפי החלטת הממשלה, שזה 25 עד 64 – השכר החודשי הממוצע ברוטו של הנשים היהודיות היה גבוה ב-45% מהשכר של הנשים הערביות – 7,663 שקלים לחודש לעומת 5,271 שקלים.
<אורלי אלמגור-לוטן: כשהולכים על שעת עבודה, שזה לפעמים מנטרל חלק מהפערים, אז השכר הממוצע - - -
דב חנין: גברתי, רק צריך להזכיר את ההקשר.
דב חנין: שכרן של נשים יהודיות יותר נמוך משכרם של גברים יהודים.
<אורלי אלמגור-לוטן: נכון.
דב חנין: ושכרן של נשים ערביות הכי למטה.