GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קרן הורוביץ: לטענתו, או לא לטענתו, כפי שהוא מציע בהצעת החוק שלו צריך לדאוג שיהיה עוד שריון לעוד גברים.
<קרן הורוביץ: זה הצעות חוק שמישהו מטעם המדינה צריך להגיד, לא רק ארגוני החברה האזרחית – לא יקום ולא יהיה ואף אחד לא אומר את זה כרגע.
<קרן הורוביץ: אז אני די בטוחה שאם הייתה מנהלת לרשות הדברים היו מתנהלים אחרת.
עאידה תומא סלימאן: ציפי דיק, בבקשה.
<ציפי דיק: אני פעילה חברתית, סביבתית וציבורית מראשון לציון, משקיפה בוועדה הזאת.
<ציפי דיק: את הנחיצות של מנהלת הרשות כולנו הבנו כרגע, אני לא אחזור על זה.
<ציפי דיק: מה שאני רוצה לשאול, שאלת תם.
<ציפי דיק: למה יש נציגה אחת?
<ציפי דיק: למה מועמדת אחת?
<ציפי דיק: השרה יכולה להעמיד מועמדת אחת.
<ציפי דיק: למה לא להציג עוד מועמדים שהוועדה תוכל לבחון אותם?
<ציפי דיק: למה להיתקע על אחד?
עאידה תומא סלימאן: כי זה מינוי, לא מכרז.
עאידה תומא סלימאן: זה מינוי של שרה.
<ציפי דיק: אם זה מינוי, אז אולי צריך לפעול לשינוי הדבר הזה על מנת לא לתקוע את הדבר.
<ציפי דיק: וזה שהיא עומדת על כך שהנציגה הזו תיבחר, דווקא זו, אני לא יודעת, זה מעורר תהיות, בעיני בכל אופן.
<ציפי דיק: לי מותר להגיד.
עאידה תומא סלימאן: גם לי מותר, מה זאת אומרת?
<ציפי דיק: אוקיי.
עאידה תומא סלימאן: זה שלא אמרתי, זה לא אומר שאני מנועה בי.
<ציפי דיק: שנה שלמה היא מתעקשת על בחורה אחרת, כאילו אין שני לה.
<ציפי דיק: אין מועמדת יותר ראויה ממנה.
<ציפי דיק: זה מעורר תהיות, סליחה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכולנו מבינות את החשיבות של מינוי מנהלת רשות ואני לא חושבת, עורכת הדין קרן גרינבלט, שאת לקחת את זה ועשית את זה כאילו דרמטי.
<קרן גרינבלט: זה באמת דרמטי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאפילו אנחנו עדיין מדברות בצורה מאד רכה ועדינה על הנושא.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעניין הוא אכן דרמטי, במיוחד בימים האלה.
עאידה תומא סלימאן: בימים שבאמת כל מה שקורה מסביבנו מעיד ואני אמרתי את זה כמה פעמים כבר ואני חוזרת על זה, בכל מה שקשור לשוויון מגדרי והתפיסה של מה זה שוויון מגדרי בזמן שכבר מחפשים לעשות שריון לגברים, והבנה של באמת קידום זכויות נשים וקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: בימים האלה אני הבעתי את דאגתי מכל מה שקורה מזרם החקיקה שאנחנו מוצפות בו, מהחולשה לפעמים והפגיעה הקשה שהייתה בשנים האחרונות בעשייה של ארגוני הנשים מכל מיני סיבות, כולל כל החולשה הכלכלית של הארגונים שמקשה עליהם גם כן לתפקד ולעמוד מול המתקפה הקשה הזו על מעמד הנשים ועל זכויות נשים.
עאידה תומא סלימאן: בזמנים כאלה חשוב לנו דווקא שתהיה רשות ממלכתית חזקה, מתפקדת, שיכולה להיום שומר הסף בפני כל הניסיונות האלה שאנחנו רואים אותם בהתחזקות, את הדתיזיה וגם את הדרת הנשים מהמרחב הציבורי וגם אי מילוי כל מיני הוראות חוק שנוגעות לשיפור מעמדן של נשים.
עאידה תומא סלימאן: בימים כאלה צריך רשות חזקה, צריך מנהלת רשות, שמקדישה את זמנה ואת פועלה כדי לחזק את הרשות, כדי למלא את התפקידים המוטלים על הרשות, שכוללים חקיקה, חוות דעת ומעורבות בתהליכי חקיקה, מעורבות בתהליכי קביעת מדיניות של כלל המשרדים ולא רק של משרד אחד.
עאידה תומא סלימאן: הרשות אמורה להוות את הסמכות ואת ההבנה ואת ההכשרה לכלל המשרדים – איך לתפקד בצורה יותר נכונה מבחינת הטעמת החשיבה המגדרית, התכנון המגדרי והתקצוב המגדרי.
עאידה תומא סלימאן: כולם ביחד.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אני חושבת שאנחנו לא התמהמהנו על התאריכים במקרה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדקנו את התאריכים כדי להבין האם באמת יש הבנה אמיתית לצורך לזרז את התהליך הזה, בצורך לעשות מאמץ אפילו יותר מהרגיל כדי לקבוע שתהיה מנהלת כמה שיותר מהר.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב ההתרשמות שלי ובמיוחד כשנודע לי שלא האריכו את תקופת ממלא המקום, שזה כנראה לא נושא ב-Top priority, שזה לא נושא בסדר עדיפות מאד גבוה, אחרת היה צריך לדחוף את העניינים יותר מהר.
עאידה תומא סלימאן: אני לא באה פה לתמוך במינוי פלונית או אלמונית, זה לא העניין שלי, זה התפקיד של השרה למנות, זה התפקיד של השרה למנות, אבל אנחנו כן נעמוד על זה שיהיה מינוי.
עאידה תומא סלימאן: שיהיה מינוי ואז אפשר באמת לבדוק האם ממלאים את התפקיד כמו שצריך או לא.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לבחון את האפשרויות הנתונות בפני השרה, או להתקדם עם המינוי אם היא מאמינה וההרגשה שלי, מהשיחות שהיו לי איתה, שהיא אכן מאמינה במועמדת שהיא העמידה.
עאידה תומא סלימאן: אם כך, אז כפי שהבנתי מעורכת הדין דינה זילבר, יהיה צורך במתן סיבות ונימוקים מאד מיוחדים כדי להעביר החלטה שכבר נפסלה על ידי ועדת המינויים בנציבות.
<דינה זילבר: כן, את צודקת, רק שעוד יש גם את השלב הזה שראש הממשלה צריך להחליט אם הוא מעלה את הנושא לסדר היום.
<דינה זילבר: מי שקובע את סדר היום של ישיבות הממשלה זה ראש הממשלה ותיאורטית יכול להיות מצב שבו, גם אם השרה מעוניינת להעלות, מפאת שיקולים כלליים של ראש הממשלה זה לא עולה.
<דינה זילבר: אז יש גם רכיב שלא תלוי בשרה עצמה.
עאידה תומא סלימאן: כן, תיאורטית הוא יכול להיות עסוק בדברים אחרים.
נחמן שי: עורכת הדין זילבר, לאחרונה הייתה סוגיה מסוימת דומה או שונה, שעמדה לפני הממשלה, של מינוי יושב ראש התעשייה האווירית, שבה גם כן ועדה אחרת נדמה לי, לא הוועדה של הנציבות אלא ועדה אחרת, אותה ועדת למינוי בכירים בשירות הציבורי - - -
<דינה זילבר: נכון, ועדת גילאור.
נחמן שי: נכון, היא פסלה או עצרה מינוי של אדם מסוים והממשלה על אפה ועל חמתה של הוועדה הזאת בכל זאת החליטה על המינוי.
נחמן שי: נדמה לי פעם שנייה אפילו.
נחמן שי: האם המינוי הזה עבר?
עאידה תומא סלימאן: של מי?
נחמן שי: של יאיר שמיר.
<דינה זילבר: יש הבדל בדרכי המינוי בין מינויים שהם מינויים בשירות המדינה, כמו המינוי הזה, שזה באמת מינוי שנידון על ידי ועדת המינויים, לבין מינויים בחברות ממשלתיות, ששם באמת מדובר במינוי מאד מאד בכיר של אדם שכיהן כשר לשעבר, יאיר שמיר, ושם באמת עלתה שאלה לא מבחינה זיקה פוליטית וגם לא מבחינת העניין של ההתאמה שלו, אלא הייתה שם שאלה האם בעצם בן אדם שמכהן כראש של שתי חברות ממשלתיות – נת"ע אם אני לא טועה ושל התעשייה האווירית – האם זה סביר או אפשרי שהוא יכהן כיושב ראש בשתי חברות ואז בעצם החזירו את זה.
<דינה זילבר: אם אני לא טועה זה מינוי שטופל על ידי קולגה שלי, אבי ליכט, שהוא מטפל בנושא של מינויים בחברות ממשלתיות.
<דינה זילבר: אם אני לא טועה זה הוחזר לבחינתה של הוועדה המקבילה לוועדת המינויים של הנציב, שם זה ועדה ברשות שופטת של בית המשפט לשעבר, ועדת גילאור, שלדעתי התהליך עדיין לא הסתיים.
<דינה זילבר: זאת אומרת למיטב ידיעתי.
נחמן שי: וזה תהליך שדומה?
נחמן שי: בעיקרון הוא דומה?
<דינה זילבר: כן, בעיקרון הוא מאד דומה.
<דינה זילבר: זאת אומרת שבאמת הוועדות האלה הן כולן ועדות ממליצות.
<דינה זילבר: המינויים ברמות אלה זה מינויים באישור ממשלה וממשלה יכולה, זאת אומרת יש מקרים שבהם באמת יש טעמים מיוחדים, יש איזו דחיפות, צורך חיוני שההמלצה של ועדת המינויים לא מבוססת.
<דינה זילבר: במקרה שלנו, במקום שבו בעצם מדובר בדיון שהתקיים לא פעם אלא פעמיים, הנושא נבדק מכל כיווניו, נבחן גם על ידי היועץ המשפטי לממשלה, שלא מצא לנכון להתערב וגם הדברים מאד ברורים.
<דינה זילבר: זאת אומרת בעצם יש שם מצד אחד את ההערכה המאד ברורה של השרה למועמדת הספציפית, מצד שני באמת עניין של זיקה אישית ופוליטית ואיזו שהיא הערכה של הוועדה לאי עמידה בסך התכונות הנדרשות לתפקיד כל כך בכיר.
עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי מהדברים שלך שגם כן כאשר יש זיקה פוליטית, דווקא צריך - - -
<דינה זילבר: כישורים מיוחדים.
עאידה תומא סלימאן: כישורים מיוחדים מעל אפילו, כדי להצדיק את המינוי הזה.
<דינה זילבר: כן, נכון.
עאידה תומא סלימאן: וזה המקרה.
<דינה זילבר: במסגרת הדיונים של הוועדה, הוועדה גם עמדה על העניין הזה של האם, שוב – אני לא מכירה את המועמדת ואני לא בחנתי את הדברים בעצמי - אבל השאלה היא האם באמת בוא נגיד מסלול של מישהו שהיה עוזר פרלמנטארי ואחרי זה עוזר שר, האם זה מהווה את הניסיון הניהולי הנדרש למשרה שהיא בעצם מקבילה לתפקיד של מנכ"ל במגזר הציבורי.
<דינה זילבר: זאת אומרת האם זה כשלעצמו זה מספיק והרבה פעמים בוחנים את זה בשים לב למכלול העשייה של בן אדם, למסלול המקצועי שהוא עשה, לדברים נוסעים שהוא עשה לפני ואחרי.
<דינה זילבר: במקרה הזה ההתרשמות של הוועדה, שכללה גם נציגי ציבור – זה גם הנציב וגם שני נציגי ציבור, שזה אנשים שהם מנוסים בדברים האלה, זאת אומרת הם בעצם בוחנים ומאשרים את כלל המינויים הבכירים בשירות המדינה.
<דינה זילבר: ההתרשמות במקרה הזה הייתה שלא לאשר את המינוי.
עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה עוד משהו?
נחמן שי: סיימנו פחות או יותר?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת.
נחמן שי: אז עוד פעם אני רוצה להודות לך עאידה, שכינסת את הדיון ולכל המשתתפות.
נחמן שי: אני חושב שהזמן אוזל וצריך למנות.
נחמן שי: השרה לא יכולה הייתה להגיע, דיברנו איתה עד שעה מאוחרת מאד אתמול בערב ואני חושב שהוועדה הזאת היום צריכה לצאת מפה בקריאה נמרצת לשרה או לכל גורם אחר, כדי להביא לכך שהמינוי ייצא לפועל בזמן הקצר ביותר.
נחמן שי: החיים לא מחכים ושום דבר לא מתעכב.
נחמן שי: שמענו אפילו על נזקים שנגרמים כתוצאה מהעובדה שאין מנהלת לרשות.
נחמן שי: אני לא יודעת מה תוחלת החיים בכלל של הממשלה הזאת, אבל אין לי ספק שדווקא בימים של אי יציבות פוליטית, לשירות הציבורי יש חשיבות יותר גבוהה, דווקא לבעלי תפקידים שממשיכים מעבר לממשלה או לגוף פוליטי כזה או אחר, כי זה חוט השדרה של השירות הציבורי, ולכן חשוב שהתפקיד הזה יאויש, שהמנהלת תמונה ונוכל לצאת לדרך ואז תהיה לך גם פרטנרית לכל הדברים החשובים שאת עושה פה בוועדה שלך, ואני מקווה שזו תהיה רוח הדברים שתצא היום מפה, מהדיון הזה, ועוד פעם תודה רבה לכולם.
<דינה זילבר: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: כן, אני רק רוצה לציין בפני הוועדה בסיכום שלי, שהוועדה ויושבת הראש מביעים דאגה ובאותו זמן גם איזה שהוא – לא יודעת אם כעס זו המילה הנכונה.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים גם העברית שלי – כשזה מגיע לרגשות העברית לא עוזרת לי.
עאידה תומא סלימאן: אז אני אומרת שאני - - -
<ציפי דיק: אולי מורת רוח.
עאידה תומא סלימאן: מורת רוח, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: הנה, אתם רואים?
עאידה תומא סלימאן: מורת רוח מהעובדה שתפקיד שהוא כל כך חשוב וחיוני ומוטלת עליו אחריות מאד גדולה, שקשורה בעשייה לקידום מעמד הנשים ולשוויון, בעצם לקידום מעמד נשים – זאת הרשות לקידום מעמד האישה, למרות שהייתה החלטה בממשלה שחשבו לשנות בכלל את השם, אבל בימים כאלה יש חשיבות רבה לתפקיד הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מביעות מורת רוח מזה שהמינוי מתעכב כבר שנה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לקחת את הנושא בעדיפות מאד גדולה ולפעול בצורה מהירה למילוי התפקיד הזה, או דרך התקדמות בשתי הדרכים שכבר עלו בישיבה הזו - או לנסות לקדם את המינוי ולהוכיח שיש טעמים מיוחדים ונסיבות מיוחדות לקבל את ההמלצה של השרה ו/או – ואני בטוחה שיש הרבה נשים מאד מוכשרות, מאד משכילות, מאד מחויבות לנושא במדינת ישראל, שעוד יכולות למלא את התפקיד הזה, רק צריך לחפש אותן, או לפחות להסתכל על השמות ולבדוק ואולי להציע שם אחר כדי שנתקדם מהר.
עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר יש פה אינטרס ציבורי כללי, שהוא מעבר למינויים אישיים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה לשרה בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: נשמח אם השרה תחליט להגיע לוועדה בקרוב מאד ולהודיע מה התכניות שלה והצעדים הבאים שהיא רוצה לעשות, או לפחות נשמח גם יותר אם היא תבוא להכריז על מינוי שכבר נעשה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מצטערים על זה שהמשרד, על כל נציגיו – מהשרה, למנכ"ל, לאחרים - לא הגיעו לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל זה לא מקובל.
עאידה תומא סלימאן: אם הוועדה מוציאה הזמנות כאלה, לפחות נציג אחד חייב להיות נוכח.
עאידה תומא סלימאן: הייתי מצפה שלפחות ממלא מקום מנהלת הרשות יגיע, אבל הבנתי היום שאין ממלא מקום למנהלת הרשות.
עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נפנה גם לשרה ונבקש לפחות שיהיה מינוי למילוי מקום אמיתי עד המינוי הבא.
עאידה תומא סלימאן: היום ה-27 ביוני 2016 ואנחנו נדון היום במסגרות לטיפול בהפרעות אכילה.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב חברי הכנסת, חבר הכנסת אילן גילאון, חבר הכנסת אורן חזן וכמובן לכל האורחים והאורחות.
עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של הפרעות אכילה הוא נושא שבעיניי לא מקבל את הכיסוי התקשורתי ולא מנגישים את המידע סביבו לציבור בצורה המתאימה.
עאידה תומא סלימאן: נכון שיש מודעות שהולכת וגוברת יותר ויותר לנושא בקרב חלקים גדולים מהאוכלוסייה, אבל לצערי אני לא חושבת שהגענו למצב שאפשר להגיד שהמידע הוא נגיש, שהשירות והטיפול לנערות ולנשים או בכלל לאנשים שסובלים מהפרעות אכילה מונגש בצורה המתאימה.
עאידה תומא סלימאן: אבל למרות שיש נטייה תמיד ללכת לכיוון של לדבר באופן כללי וסוחף בקשר לנושא הזה ולהתעמק בהשלכות שלו, בכל זאת הישיבה של היום היא ישיבה לאחר קריאה חירומית שהגיעה אלינו.
עאידה תומא סלימאן: כיום אנחנו במצב כזה שכל הנוער מקבל מסרים כל הזמן, אם זה דרך האינטרנט, אם זה במדיה, בתקשורת הרגילה, על כל הנושא של דימוי גוף ומה כן יפה ומה לא יפה ואיך אפשר להתגבר על העניין של המראה החיצוני, בנוסף לכל הלחצים האחרים שעוברים דרכם, בני ובנות נוער.
עאידה תומא סלימאן: אבל בסופו של דבר אני מנסה היום באמת להתמקד יותר במצב הקיים מבחינת הטיפולים והשירותים הקיימים לאנשים ולנשים שסובלים מהפרעות אכילה, מאחר שהתמונה, לפחות מהחומר שהגיע לידיי, היא לא תמונה מזהירה.
עאידה תומא סלימאן: בזמן שיש מתקפה כזו שמשדרת כל הזמן ודוחפת את הנוער לכיוונים מסוכנים אני חושבת שבמקביל המדינה לא לוקחת אחריות, לפחות לאזן את המסרים האלה דרך או מסע הסברה או טיפול נאות.
עאידה תומא סלימאן: נרשמו הרבה דוברים ואני יודעת שגם משרד הבריאות ומשרד החינוך נמצא איתנו והרבה אנשים מומחים בנושא, אבל אני ארצה לפתוח קודם כל במי שזירזה את הדיון הזה ופנתה אלינו מהתחלה, גב' ש'.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי, ואני אבקש שאנחנו נתמקד לתוך שלוש-ארבע דקות לכל דובר.
<ש': קודם כל תודה לכל מי שנמצא פה.
<ש': אני מבינה שיש לזה הרבה משמעות, שבאות היום גם מטופלות, גם מטפלים, גם מנהלים של מחלקות וגם חברי כנסת ואני חושבת שזו אולי פעם ראשונה שיש דיון כזה עם כל כך הרבה גורמים שונים.
<ש': אני מתנצלת גם על השפה שלי וגם על הבעיה שלי להתרגש כשאני מדברת מול קהל.
חנין זועבי: זה לא בעיה, התרגשות זה דבר חיובי.
<ש': אני מאוד מתרגשת.
<ש': אני אסביר קצת על עצמי ועל המצב שלי ועל כמה דברים שאני חושבת שחשוב שיבינו פה בוועדה.
<ש': אני בת 50, אמא לשלושה, פעם אשת היי טק מצליחה שטיילה ברחבי העולם.
<ש': התאמתי את החיים שלי בעשר השנים האחרונות כדי שאוכל לטפל בבתי המתבגרת שנוסף להפרעת אכילה היא גם נוטה לאובדנות ולפגיעה עצמית.
<ש': רוב האנשים חושבים שהפרעת אכילה זה לאכול פחות מדי או יותר מדי, יש מעט מאוד הבנה עד כמה קשה ומורכבת ההפרעה הזאת או עד כמה החולה ומשפחתו סובלים תוך כדי ההתמודדות.
<ש': הנה הצצה לחיים עם הפרעת אכילה משולבת עם PTDS או טראומה מורכבת.
<ש': נתונים על הבת שלי.
<ש': שלושה אשפוזים על הפרעת אכילה שלא הושלמו, אשפוז אחד להפרעות אכילה שהושלם, סך הכול שבעה חודשים באשפוזים, מעל 200 ימים, מעל 200,000 שקל עלות למדינה, מעל 18 חודשים של אשפוזים פסיכיאטריים, מעל 500,000 שקל עלות למדינה.
<ש': ביקורים רבים במיון במצב של חוסר הכרה, 10 ימים בטיפול נמרץ במצב של קומה, חמש מרפאות, כולן הגיעו בסופו של דבר למסקנה 'את לא מתאימה למסגרת שלנו'.
<ש': שמונה פסיכולוגים, מעל 250,000 שקל שהוצאנו מכיסנו ואין סוף ימי עבודה שלא יכולנו לעבוד.
<ש': שמונה פסיכיאטרים, 15 תרופות, כולן בסופו של דבר נלקחו כמנת יתר.
<ש': כרגע בהוסטל לפגועי נפש, בלי טיפול או תמיכה רגשית והסכמה הדדית בינה להוסטל שזה לא המקום הנכון עבורה.
<ש': היא התקבלה לאוניברסיטה אבל אין לה מושג איפה היא תגור.
<ש': כיום היא כבר שישה חודשים ברשימת המתנה לטיפול במרפאה לבריאות הנפש.
<ש': בשבוע שעבר היא התחילה ללכת למטפלת שעובדת שם אבל באופן פרטי בעלות של 350 שקל לפגישה.
<ש': איך נותנים לזה לקרות?
<ש': אני כבר לא עובדת מעל שנה, הפסקתי שנה אחרי שאובחנתי עם סרטן ועברתי משבר רגשי.
<ש': איבדתי את היכולת שלי להתרכז ולנהל פרויקטים הכי פשוטי.
<ש': אני צריכה לשלם על הטיפול מהחסכונות.
<ש': ההשלכות הכלכליות הן עצומות ואנחנו כבר לא יכולים לשלם אותן יותר.
<ש': הבת שלי והבחורות שנמצאות כאן היום ואלפים אחרים לא נשמעים, נלקחה מהם הזכות לחיות את החיים שהם ידעו לחיות, להצליח באקדמיה, לעבוד, להיות אמהות, אלה הם אזרחים נבונים, אכפתיים ומוכשרים שבמקום שיתרמו לחברה הפכו לנטל על החברה.
<ש': הם נשארים לבד למצוא את הדרך שלהם להחלמה.
<ש': אנחנו מאשימים את החולים בהפרעות אכילה, עד כדי כך שההתייחסות שלנו למחלה היא לא כמחלה, אין שום מדיניות ושום מנדט לספק טיפול לפי סטנדרטים, אין שום תכנית התערבות מוקדמת וזאת למרות שאנחנו יודעים שהתערבות מוקדמת מביאה את התוצאות הטובות ביותר בכל מחלה.
<ש': אין סטטיסטיקות ואין מטרות לשיפור התוצאות, אין מנדט להכשיר אנשי מקצוע, אין צורך לתת דין וחשבון ואין פיקוח.
<ש': אנשי המקצוע מקבלים משכורות נמוכות ברמה מביכה כדי לתת טיפול ונאלצים לעבוד בנוסף באופן פרטי כדי לשרוד.
<ש': בישראל 2016 איש מקצוע רפואי יכול לסרב לקבל לטיפולו חולה בהפרעות אכילה ואף אחד לא יטיל ספק בהחלטתו.
<ש': בישראל 2016 אין שום סטנדרט לטיפול בהפרעות אכילה שקופות החולים מחויבות לתת.
<ש': בישראל 2016 עדיין לא התחלנו לתת טראומה ו- formed care שלוקח בחשבון שמרבית החולים בהפרעות אכילה והפרעות פסיכיאטריות אחרות חולים כתוצאה מטראומת ילדות או טראומה אחרת.
<ש': בישראל 2016 לא רק שאנשים שזקוקים לטיפול לא מקבלים אותו, אלא הם האנשים הפגיעים החולים ביותר שלא מקבלים את הטיפול שהם צריכים.
<ש': ובינתיים התקשורת והכנסת מאשימים חנויות כמו קסטרו ואת רותם סלע ומרגישים גאווה שהם כל כך עוזרים.
<ש': זה פשוט ומעליב ומזיק.
<ש': הפרעת אכילה היא לא דיאטה שיצאה משליטה, כשיש לך מחשבות על קלוריות ואתה עושה דיאטה, אתה לא על הספקטרום של הפרעת אכילה, כמו שאתה לא על הספקטרום של דיכאון קליני כשאתה מרגיש עצוב.
<ש': אנחנו מבקשים מכם לתת תשומת לב למה שבאמת יעזור לנשים שיושבות כאן היום ואלפים כמוהן.
<ש': אתם לא יכולים לדמיין את האומץ שנדרש מהן לבוא לכאן, מצד שני הן מרגישות כאילו אין ברירה אחרת, הן צריכות טיפול.
<ש': המחלה הזאת תוקפת בגיל צעיר ואם לא מטפלים בה באינטנסיביות בהתחלה היא הופכת לכרונית.
<ש': זה אומר חיים שלמים של אשפוזים, ביקורים בחדרי מיון, ביטוח לאומי, סל שיקום.
<ש': לצפות מהחולות להתאים את המחלה שלהן לטיפול העיקרי והלא מתוכנן שיש היום זו רשלנות.
<ש': אנחנו דורשים שיוקמו מיד מסגרות של טיפול יום בצפון, במרכז ובדרום, ואנחנו דורשים שתוקם ועדה כדי להגדיר ולהבטיח שתהיה התערבות מוקדמת, סטנדרטים של טיפול, רצף טיפול, פיקוח על טיפול ושירותי שיקום שמעוצבים במיוחד לאוכלוסייה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: תודה, ש'.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך על זה ששיתפת אותנו והבאת איתך את מה שעובר עליכם כמשפחה וגם על הבת שלך במיוחד.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שגם תוך כדי נשמע עדויות מצעירות שסובלות מהמחלה וצריכות טיפול.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן קודם כל לאחת האורחות ואחר כך נעבור למומחים ונשלב גם חברי כנסת, כדי לכבד את רצונן את אקרא רק באות הראשונה של השם הפרטי, כך שגם השם לא יירשם בפרוטוקול וגם המצלמה לא תגיע, אנחנו כבר סידרנו את זה, אל תדאגו.
עאידה תומא סלימאן: ר', בבקשה.
<ר': שלום, אני בת 23 ויש לי הפרעת אכילה מגיל 14.
<ר': בנוסף אובחנתי בדיכאון והפרעת חרדה.
<ר': הייתי כבר בהמון טיפולים, התחלתי טיפול בגיל 15 במרפאה להפרעות אכילה של מאוחדת למשך שנה, משם נשלחתי לאשפוז במחלקת ילדים בהדסה במשך שמונה חודשים.
<ר': לאחר האשפוז המשכתי באשפוז יום למשך שלושה חודשים עד שהעיפו אותי מהטיפול.
<ר': הטיפולים האלה נכפו עליי, עשיתי כל מה שביכולתי בשביל להתנגד לטיפול, לא הבנתי שיש לי בעיה וחשבתי שכולם רק רוצים להזיק לי ואף אחד מהם לא עזר לי.
<ר': לאחר מכן אושפזתי במחלקת ילדים בתל השומר למשך שמונה חודשים.
<ר': לשם הגעתי באותה הגישה בדיוק, אך יצאתי משם בן אדם אחר לגמרי.
<ר': האשפוז היה קשה, אך הצוות שם טיפל בי בגישה אחרת לגמרי ממה שהכרתי.
<ר': לאט לאט ההתנגדות שלי נעלמה ושיתפתי פעולה עם הצוות ואף נשארתי באשפוז אחרי גיל 18 מרצון, משם עברתי לבית שיקומי ברמת ישי, עם המון תקווה לחיים חדשים, אך גם משם העיפו אותי.
<ר': שמרתי על המשקל, אך במשך השהות שם נכנסתי לדיכאון קשה, הפסקתי לתפקד, החליפו לי המון תרופות והמצב רק הידרדר, עד שניסיתי להתאבד.
<ר': חזרתי לבית של ההורים, נשארתי ללא טיפול, הדיכאון המשיך והפרעת האכילה החריפה.
<ר': לאחר חודשיים חזרתי לאשפוז במחלקת ילדים תל השומר לשלושה חודשים, שם קיבלתי טיפולי ECT, כדי לטפל בדיכאון וגם טיפול בהפרעת האכילה.
<ר': משם המשכתי לאשפוז יום במחלקה למשך שנה וחצי.
<ר': המשכתי את טיפולי ה-ECT והתחלתי להתאזן מבחינת הדיכאון ואף שמרתי על המשקל במשך תקופה עד שהתחלתי לרדת.
<ר': ירדתי 7 קילו מתחת למשקל היעד, אך מאחר שגילי כבר היה מעבר לגיל המותאם של המחלקה הטיפול הסתיים.
<ר': המשכתי למרפאה בהדסה, שם הייתי מטופלת במשך שנה.
<ר': הדיכאון היה בשיפור ניכר, השלמתי בגרויות, התקבלתי ללימודים בבצלאל אך לא הצלחתי להשתחרר מהפרעת האכילה, ירדתי עוד 10 קילו.
<ר': בסוף השנה התאשפזתי במחלקת מבוגרים בהדסה.
<ר': לאחר שלושה חודשים שחררתי את עצמי מאחר שלא הייתי מסוגלת לסבול את תנאי האשפוז ואת הטיפוח חסר האמפתיה.
<ר': ראיתי לנכון שעדיף לי להתחיל את הלימודים במצב הזה מתוך האמונה שהלימודים ייטיבו עם המצב שלי.
<ר': ידעתי שבתל השומר מבוגרים לא אשרוד יותר מכמה שעות, כמו מרבית הבנות שאני מכירה שהתאשפזו שם.
<ר': הכללים כל כך נוקשים ורבים, העלייה במשקל הרבה יותר מהירה בלי שום רגע להסתגלות ולכן החלטתי לוותר מראש.
<ר': לאחר האשפוז החלטתי שאני צריכה לעשות משהו עם מה שקורה שם.
<ר': חשבתי על זה בלי סוף, האם כדאי לי להגיד את הדברים או לא, כי פחדתי שיתנכלו לי במידה שאצטרך שוב אשפוז, אך קרו שם דברים שפשוט לא הייתי מסוגלת לפסוח עליהם ולעבור לסדר היום.
<ר': כל כך הרבה בנות שמעיפים אותן באמצע האשפוז, בגלל אוזלת יד, בוחרים לוותר בקלות על בנות שהטיפול בהן יותר מאתגר, אם זה בגלל רמת הפרעת האכילה שדורשת יותר מאמץ, או אם זה בגלל תחלואה כפולה בה הצוות מחליט שהוא לא מוכן לטפל גם בהפרעת האכילה וגם במחלה הנלווית.
<ר': אבסורד, בהתחשב בזה שלרוב הבנות עם הפרעות אכילה ישנן גם מחלות נלוות, אם זה דיכאון או חרדה, או כל דבר אחר, ואבסורד בהתחשב בזה שלמחלקה הספציפית הזו יש את האמצעים לטפל בהפרעת האכילה וגם במחלות נפשיות מאחר שהמחלקה היא מחלקה פסיכיאטרית שמטפלת בהרבה מקרים של דיכאון ואובדנות.
<ר': אך אם יש לך הפרעת אכילה את לא זכאית לקבל שם טיפול למחלה נוספת ומשם הבנות נשלחות לבית חולים פסיכיאטרי, שם לא יכולים לטפל בהפרעת אכילה, או לחילופין נשלחות הביתה ללא המשך טיפול.
<ר': היה לי קשה במיוחד לראות את גורלן של אותן בנות, במיוחד שאני יודעת שזה כן אפשרי ושאני דוגמה חיה לכך.
<ר': באופן אישי חוויתי הרבה תסכול מהטיפול, חוסר אמפתיה, חוסר אמון, חוסר אוזן קשבת, אף אחד לא היה מוכן להקשיב לי עד שלא הייתי עושה דברים קיצוניים כמו לבקש שחרור מהמחלקה, רק כדי שמישהו יסכים לדבר איתי על מה שמפריע לי, וגם אז התשובות היו 'זה מה שאת רוצה?
<ר': אם את לא רוצה לכי הביתה'.
<ר': כשהייתי מבקשת ללכת הביתה פשוט היו מתקשרים להורים שלי, שיילכו להוציא לי אפוטרופסות.
<ר': השתגעתי מרוב תסכול, לא הייתי שורדת שם גם לא יום אם לא הדיאטנית והפסיכולוג שלי מהמרפאה היו ממשיכים איתי.
<ר': עזבתי כשיצאתי מכלל סכנת חיים.
<ר': כתבתי את כל זה למשרד הבריאות בתקווה שמישהו יפקח על הדברים האלה, אך הם רק שלחו את המכתב שלי חזרה להדסה.
<ר': התחלתי את הלימודים, המשכתי בטיפול דיאטני ופסיכיאטרי בהדסה ובטיפול פסיכולוגי פרטי.
<ר': השנה הראשונה עברה מצוין ואפילו עליתי קצת במשקל, בניגוד לכל הנבואות השחורות שניבאו לי.
<ר': האפשרות שניתנה לי, כשהשתחררתי, לאחר שנים בבתי חולים, לראות שיש עוד דברים בעולם והסיפוק שקיבלתי מהלימודים עשו עמי רק חסד.
<ר': אך לאחר שנה בערך כבר לא הצלחתי להמשיך ולהחזיק וירדתי קצת במשקל.
<ר': מאחר שלא רציתי להפסיק את הלימודים ולא ראיתי לנכון להתאשפז, התחלתי טיפול ב'קולי', מקום טיפול פרטי חדש, לטיפול בהפרעות אכילה.
<ר': העלות הייתה מאוד גבוהה, אך הוריי גייסו את הכסף על מנת לאפשר לי גם לקבל טיפול וגם לשלב חיים רגילים.
<ר': הטיפול ב'קולי' הינו שלושה חודשים ומשך הזמן הקצר הזה לא אפשר לי להתקדם מספיק וחשבתי להמשיך לסבב נוסף, אך להוריי אין את האפשרות לגייס עוד כסף לסבב נוסף.
<ר': גם הטיפול לא נפתח בינתיים, מכיוון שהיה מבוסס על תרומות שנגמרו וקופות החולים לא מוכנות להשתתף בעלותו.
<ר': פניתי לחפש אשפוז יום להפרעות אכילה, אך אין אפילו לא אחד כזה בארץ.
<ר': פניתי למשרד הבריאות, שהפנה אותי לקופות החולים שהפנו אותי בחזרה למשרד הבריאות שהותיר אותי ללא מענה.
<ר': המצב שלי ממשיך להידרדר ואני יודעת שאני צריכה טיפול יותר אינטנסיבי.
<ר': אני לא רוצה להיכנס לאשפוז מלא ולהפסיק את חיי שוב ושוב.
<ר': אם לא ייפתח בקרוב אשפוז יום אני ועוד המון חולות ניאלץ להיכנס שוב ושוב לאשפוזים.
<ר': וכל מי שיושב פה ויתעלם מזה ויבחר שלא לפעול על מנת להביא לפתיחת אשפוזי יום ייקח על עצמו את האחריות שהוא מותיר מאחוריו המון בנות שיישארו חולות כרוניות לנצח.
עאידה תומא סלימאן: יש כנראה פעמים שקשה לנו להתבטא ולהגיד מה אנחנו מרגישים, אבל אני חייבת להגיד שעצם העובדה שאתן מגיעות לפה ומביאות את כל מה שאתן עוברות לאולם הזה, אני מכבדת את זה ואני חושבת שזה אומץ רב.
עאידה תומא סלימאן: אין לי הרבה מה להגיד, כי אני מרגישה, עם כל משפט שנאמר בא לי לקטוע את העדות, רק מתוך כבוד לצעירות עצמן ולפנות להדסה ולפנות למשרד הבריאות ולפנות ולבקש עכשיו, תנו תשובה למה שהיא אומרת בדיוק עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: לכן אני מאוד מבקשת מהנציגים שנמצאים, לרשום בפניהם את כל הטענות שעולות מהעדויות האלה ומכוונות לכל מוסד ולכל משרד, כי יצטרכו לתת תשובות עוד מעט.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לשמוע תשובות על מה שעולה פה.
עאידה תומא סלימאן: עולה העניין של היחס בתוך המחלקות, על זה שמחלקות לא מוכנות לעשות טיפול מורכב שהוא מעבר להפרעות אכילה וישנה מחלה אחרת, אז לא, אז או שעוברים לפסיכיאטריה ואין להם את ההכשרה לטפל גם בהפרעות אכילה.
עאידה תומא סלימאן: מה שנאמר על הדסה, מה המושג הזה 'העיפו אותי מהטיפול'?
עאידה תומא סלימאן: אם ככה מרגישה מטופלת, אם זה המושג שהיא משתמשת בו, 'העיפו אותי', אני מאוד ארצה לשמוע עוד מעט את התשובות.
מירב בן ארי: חשוב לציין את הקטע הזה שתכל'ס רק מי שיש לה כסף יכולה לקבל טיפול.
עאידה תומא סלימאן: כנראה זה מסתכם בסוף.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה קודם לשמוע את משרד הבריאות, האם משרד הבריאות - - -
<קריאה: המדינה מממנת - - -
עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני ביקשתי שתרשמו בפניכם את כל הטענות שעולות מהעדויות שאנחנו שומעים ושומעות עכשיו ויהיה לכם זמן לענות.
עאידה תומא סלימאן: אני דווקא ארצה לקבל תשובות ואם לא נקבל תשובות אז נדע איך להחליט, אבל לפחות בואו נקשיב לעדויות מהחוויות שהן בעצמן עוברות ולמה צריך לבחור בסוף, אחרי כל כך הרבה אשפוזים, זאת לא בחורה שלא יודעת מה המדינה מאפשרת, היא כבר עברה את כל המסכת, הייתה באשפוזים ובאשפוזי יום ובמחלקה הזו ובמחלקה ההיא ובסוף היא פנתה לטיפול פרטי.
עאידה תומא סלימאן: זאת שאלה מאוד מהותית, למה?
עאידה תומא סלימאן: למה צריך לפנות בסוף, מי שיש לו את הכסף מקבל את הטיפול ומי שאין - - - נרצה לשמוע אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש באמת לקצר, כי יש רשימה ארוכה שלפי הקצב הזה אנחנו נישאר עד מחר בבוקר וזה בלתי אפשרי.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן לעוד עדות, ל-נ'.
<נ': שלום, שמי נ'.
<נ': אני בת 35, נשואה ואמא לשלושה ילדים.
<נ': לפני חמש שנים וחצי נקלעתי למשבר שבעקבותיו חליתי באנורקסיה נרבוזה, מאז אני בחיפוש אחר הטיפול המתאים בתקווה להחלים ולחזור לתפקוד.
<נ': הייתי בשני אשפוזים להפרעות אכילה בהדסה ובתל השומר, אך בשניהם לא יכולתי להתמיד זמן רב, כי הקושי בניתוק מהילדים היה בלתי נסבל.
<נ': שניים מתוך שלושת ילדיי מאובחנים עם אוטיזם והקושי לכן רק גובר.
<נ': הם ואני חווינו טראומה מהפרידה הארוכה והיה קשה מאוד לשקם את האמון והביטחון שוב.