GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: נכון, תודה, תודה רבה.
עליזה לביא: יקטרינה קופצ'יק, דור 1.5, צעירים דוברי רוסית, בבקשה.
<יקטרינה קופצ'יק: אז קודם כל אני רוצה לציין, וזה אולי קצת ימחיש דברים שאני אומר, שעד עכשיו, חוץ מחברתי היקרה, בדיון דיברו רק גברים.
<יקטרינה קופצ'יק: אז כשאתה מצייר את התמונה המאד נפלאה הזאת של נשים וזה, אז דיברו פה אנשים, שחלקם עושים דברים נפלאים, חלקם עושים מה שהם רוצים - - -
עליזה לביא: אם הערת על זה, אז בכנסת יש נוהל ואם לא מכירים אותו, צריך להירשם.
עליזה לביא: מה אני יכולה לעשות שמי שנרשם קודם זה גברים.
<יקטרינה קופצ'יק: אני נרשמתי.
עליזה לביא: אני נרשמת, אבל נרשמו לפנייך.
<יקטרינה קופצ'יק: טוב, בסדר, אז יש ועדות שמדברים חברי הוועדה - - -
עליזה לביא: אוקיי, תרשמו בזמן.
<יקטרינה קופצ'יק: קודם כל אני נרשמתי בזמן, עוד לפני שהיו פה נוכחים, אבל זה לא העניין.
<יקטרינה קופצ'יק: העניין הוא פה, תראו, אני לא יודעת כמה אנשים שיושבים סביב השולחן עברו גיור.
<יקטרינה קופצ'יק: אני עברתי.
<יקטרינה קופצ'יק: אז גם המעמד הזה, שיש פה הרבה אנשים שלא עברו את החוויה הזאת ומתעסקים בה, ואני ורבות ורבים אחרים מהקהילה דוברת רוסית והקהילה האתיופית, שכן היו חלק מהתהליך הזה באופן אישי, לא נמצאים בתפקידים ולא נמצאים בארגונים.
<יקטרינה קופצ'יק: אני גם רוצה להגיד לכם שנגיד בדיונים אחרים, תראו מאסה של ארגונים של דוברי רוסית וקהילה אתיופית, של פנסיונרים וזה.
<יקטרינה קופצ'יק: פה אין ארגונים של דוברי רוסית.
<יקטרינה קופצ'יק: יש פה רק נציגים של הציונות הדתית ויש פה נציגים, כששוב, המון אנשים עושים מלאכה חשובה וראויה מאד, אבל אני רוצה לציין - - -
עליזה לביא: אבל למה לא לשאול את זה הפוך?
עליזה לביא: למה הם לא פה?
עליזה לביא: למה אותם חברי כנסת כבר שנה שלישית חוזרים וחברי כנסת אחרים לא?
<יקטרינה קופצ'יק: חברת הכנסת עליזה לביא, אני אשמח להשלים את דברי.
עליזה לביא: אני רק רוצה לדעת.
עליזה לביא: את אמרת את הדברים האלה גם בשנה הקודמת, אני זוכרת אותם.
<יקטרינה קופצ'יק: לא, בסדר - - -
עליזה לביא: אני זוכרת אותם ואני נותנת לך את רשות הדיבור, אבל אני באמת רוצה יותר שותפים בדרך.
עליזה לביא: אני שואלת למה החברה הישראלית אדישה לנושא של הגיור.
<יקטרינה קופצ'יק: תשמעי, אם לא היה חשוב לי להיות פה ולבזבז שעות עבודה יקרות ולא לקחת את הילדה מהגן ולסדר כל מיני בייבי סיטר וזה, לא הייתי פה.
<יקטרינה קופצ'יק: אני באמת חושבת שמה שחבריי, וגם אם אני לא מסכימה, וכן, אני ניסיתי להתגייר פעמיים ברבנות הראשית - - -
עליזה לביא: אני זוכרת אותך.
<יקטרינה קופצ'יק: בסופו של דבר התגיירתי גיור רפורמי.
<יקטרינה קופצ'יק: אני אגיד לכם בכנות, עלי, לא על כל הקהילה, אני לא חושבת שאני צריכה לעשות את זה.
<יקטרינה קופצ'יק: אני חיה בישראל, אני התגיירתי עוד לפני שבאתי לכאן.
<יקטרינה קופצ'יק: עמך עמי, אלוקיך, אלוקי.
<יקטרינה קופצ'יק: אני חיה פה, חוגגת את אותם חגים, אורח החיים שלי יחסית דומה למה שרוב האנשים סביב השולחן הזה חיים, ואני עדיין כאן, כי אני חושבת שהחברה הישראלית צריכה פה במשותף לחשוב על כל חלקי החברה.
<יקטרינה קופצ'יק: מה שאני התחלתי להעיר, שהרבה פעמים אתם דנים ביניכם לבין עצמכם ואתם לא שמים לב.
<יקטרינה קופצ'יק: זה דיון בין קהילה חרדית לבין הציונות הדתית.
<יקטרינה קופצ'יק: זה דיון דתי, בזמן שבדיון צריכים להשתתף באופן אקטיבי ופעיל, ולא רק לבוא ולהעיד כמה היה קשה לי להתגייר וזה, אזרחים ונציגים של כל הקהילות, והם לא נמצאים כאן והם לא שותפים לדיון החשוב הזה.
עליזה לביא: יקטרינה, אני אמרתי לך את זה שנה שעברה, אני אשמח מאד, באמת, שתעזרי לי - - -
<יקטרינה קופצ'יק: הנה, אני כאן.
<יקטרינה קופצ'יק: אני לא נפגעת.
עליזה לביא: אנחנו הזמנו הרבה מאד, תאמיני לי.
עליזה לביא: את יכולה לשאול את מנהלת הוועדה, דלית, כמה אנשים הוזמנו לוועדה.
עליזה לביא: כמה אנשים בוחרים שלא, כמה אנשים היו בדיונים אחרים היום, ראיתי אותם פה בכנסת - - -
<יקטרינה קופצ'יק: זו לא טענה לוועדה, חס ושלום.
<יקטרינה קופצ'יק: אני חושבת שהוועדה הזאת ואת באופן אישי עושה דברים נפלאים.
עליזה לביא: אני לא מדברת באופן אישי, אני רק מקשיבה - - -
<יקטרינה קופצ'יק: ואם היית - - -
עליזה לביא: וגם הזמן שלנו דוחק ואני רוצה לעבור לעוד אנשים.
<יקטרינה קופצ'יק: אז אני תיכף מסיימת.
עליזה לביא: משפט אחרון, בבקשה.
<יקטרינה קופצ'יק: אין בעיה.
<יקטרינה קופצ'יק: אני חושבת שהוועדה הזאת עושה דברים נפלאים ואנשים שעושים דברים, ששוב, אני לא הייתי מתגיירת - - -
עליזה לביא: איך את מייעלת?
עליזה לביא: שורה לסיום.
<יקטרינה קופצ'יק: אני אגיד לך משהו.
<יקטרינה קופצ'יק: העניין הוא קודם כל שיתוף של הארגונים האזרחיים של דוברי הרוסית בכל הדיון הזה.
<יקטרינה קופצ'יק: זה לא צריך להיות דיון דתי.
<יקטרינה קופצ'יק: זה דיון דמוקרטי וחברתי ממדרגה ראשונה.
<יקטרינה קופצ'יק: ונקודה אחרונה שאני רוצה להעיר, דיברתם פה על האיום האסטרטגי.
<יקטרינה קופצ'יק: תקשיב, אתה יכול להסתכל עלי.
<יקטרינה קופצ'יק: האיום האסטרטגי זה אני וזה לא נעים להתייחס אלי ככה.
נחמן שי: את התגיירת.
<יקטרינה קופצ'יק: אז אני אגיד לך משהו, לא ספציפית אליך, כן, כולם עושים את זה.
<יקטרינה קופצ'יק: תתייחסו בכבוד.
<יקטרינה קופצ'יק: אתם רוצים שיותר אנשים יתגיירו?
<יקטרינה קופצ'יק: אל תגידו שאנשים הם איום אסטרטגי, זה לא נעים.
<יקטרינה קופצ'יק: הדיון והשיח צריכים להיות בגובה העיניים, זה צריך להיות מכובד ולא צריך להגדיר אותנו בכל מיני מילות גנאי, וגם הפרסומות של הגיור שאני רואה בפייסבוק זה נשים בלונדיניות בפרסומת, אפרופו דיון על נשים, שאומרים להן, בואי תעשי את זה למען ילדייך.
<יקטרינה קופצ'יק: זה לא מקובל עלי.
נחמן שי: זה לא איום, תקשיבי רגע - - -
<יקטרינה קופצ'יק: אני חלק מהיהדות, לא בשביל הילדים, אלא בשבילי.
נחמן שי: זה לא איום אסטרטגי, זה חשיבות אסטרטגית.
נחמן שי: זה לא איום אסטרטגי, יש לזה חשיבות אסטרטגית.
<יקטרינה קופצ'יק: סבבה, מקובל.
עליזה לביא: אז כבר למדנו כולנו להיות פוליטיקלי קורקט ואני מקבלת את ההערה שלך לפרוטוקול.
<יקטרינה קופצ'יק: ואני חושבת שהשפה המאד מכובדת של דיון כהלכה, היא משהו שכולם צריכים ללמוד ולקבל אותו.
עליזה לביא: למדנו, תודה, מקבלים על עצמנו.
עליזה לביא: נורית, מעשה בחלוק.
<נורית יעקבס יינון: מעשה באישה וחלוק.
<נורית יעקבס יינון: השאלה אם את רוצה לפתוח בסרט, או שאני אקדים מילה?
עליזה לביא: כן, אבל אנחנו נהיה קצרים.
<נורית יעקבס יינון: קודם כל תודה רבה עליזה.
<נורית יעקבס יינון: אני לומדת ממך כל השנים על הסוגיות האלה והתחלנו את המסע הזה, בעצם את התחלת לפני, אבל אני הצטרפתי למסע שהראית לי אותו ואני חושבת שהמשפט הבסיסי שאיתו תמיד התחלנו היה – אברהם מגייר את האנשים ושרה מגיירת את הנשים, מדרש רבא.
<נורית יעקבס יינון: לא נראה לי שאברהם היה במקווה.
<נורית יעקבס יינון: אני יודעת שהרבה מהנוכחים פה, לא בפעם הראשונה, מנסים כל הזמן לומר שהדיון הוא לא הדיון של טבילת הנשים המתגיירות.
<נורית יעקבס יינון: אני כן מבקשת מהוועדה וממך, להקדיש 4 דקות לסוגיה הספציפית הזאת של טבילת נשים מתגיירות, משום שבעיני היא אוחזת בתוכה שני דברים מאד מאד משמעותיים, שיש להם קשר גם לשאר הנושאים הרלבנטיים, החשובים והקריטיים של הגיור ושל החשיבות האסטרטגית של מספר המתגיירים ומה שמעדיפים לדבר פה.
<נורית יעקבס יינון: אני חושבת שהסוגיה של נשים מתגיירות קשורה לשתי קבוצות של נשים – אלו הנדרשות להיות במקווה, עם חלוק בלבד בפני בית הדין, ואלו שמנועות מלהיות במקווה, משום שכנשים הן אינן יכולות לשמש כבית דין, או לפחות כשלוחות בית דין.
<נורית יעקבס יינון: ואני חושבת שגם הסוגיה הספציפית, וכולם פה יודעים איך נעים לנשים שמתגיירות דווקא במקווה שלנו וכל פעם מזמינים אותי עוד ועוד דיינים, ואני גם מסכימה – מרבית דיינים שאני מכירה הם אנשים נהדרים ומאירי פנים, וזה מאד חשוב להאיר פנים, אבל אי אפשר כל הזמן לסתום את כל הדיון במאירי פנים.
<נורית יעקבס יינון: מאירי פנים זה נקודת מוצא, זה לא נקודת סיום.
חיים אמסלם: מי מונע מאישה שתלווה את המתגיירת או המדריכה שלה או המורה שלה?
חיים אמסלם: יש מישהו שמונע?
חיים אמסלם: אני לא מכיר דבר כזה.
עליזה לביא: בוודאי, היא לבד, היא לא - - -
<נורית יעקבס יינון: הרב אמסלם, אני מוכנה - - -
חיים אמסלם: שכאילו היא נמצאת שם לבד - - -
<נורית יעקבס יינון: הרב אמסלם, אני מוכנה, אם אתה רוצה לומר לפרוטוקול שנשים תהיינה שם וגברים יהיו בחוץ, אני מפסיקה לדבר.
<נורית יעקבס יינון: אבל כל עוד זה לא הנוהג במדינת ישראל ושלושה גברים עומדים מעל בור הטבילה ומסתכלים עליה ואף מדברים איתה בקצרה – את בטוחה שאת רוצה להיות יהודייה?
יצחק פרץ: לא מעל בור הטבילה.
יצחק פרץ: בדלת.
<נורית יעקבס יינון: אני גם הייתי בכמה גיורים.
יצחק פרץ: זה נגמר.
<נורית יעקבס יינון: זה נגמר, ברוך השם שזה נגמר.
<נורית יעקבס יינון: אני באמת רוצה לומר שאני מדברת מתוך הערכה עמוקה לכל העוסקים בדבר, כי 99% מתוך העוסקים בדבר הם צדיקים שרוצים לעשות מלאכתם לשם שמיים.
<נורית יעקבס יינון: אין לי ספק בזה, אבל יחד עם זה אני רוצה להציג נקודת מבט נוספת.
<נורית יעקבס יינון: אני לא פוסקת הלכה ואני גם לא פוליטיקאית.
<נורית יעקבס יינון: אני סך הכל בימאית של סרטים, ומאז שיצאנו עם הסרט הזה, לפני שלוש שנים – בהתחלה כתערוכה ולאחר מכן כסרט תיעודי ארוך – אני מסתובבת בארץ ובעולם עם הסרט הזה, ולאט לאט, במשך שלוש השנים האחרונות, של עשרות הקרנות, עוד ועוד סיפורים מגיעים אלי על האחוז הבודד של המקרים האחרים.
<קריאה: בואי ניתן לסרט לדבר בעצמו.
<נורית יעקבס יינון: בואו נראה רגע את הסרט ואני אשלים.
עליזה לביא: יש פה עוד שלושה-ארבעה דוברים.
עליזה לביא: מוצג סרט
יצחק פרץ: זה ממש לא ככה.
עליזה לביא: אני הייתי שם, מה זה לא ככה?
יצחק פרץ: נגמר.
יצחק פרץ: זה השתנה.
יצחק פרץ: מאז שהערת לנו, קיבלנו את ההערות שלך.
<נורית יעקבס יינון: יישר כוח.
יצחק פרץ: כן, זה השתנה.
עליזה לביא: הרב פרץ, אתה יכול להגיד לפרוטוקול ששינו את הכללים?
עליזה לביא: בבקשה, הנה.
יצחק פרץ: יש מכתב גם מהרב הראשי הקודם וגם מהרב הנוכחי שאישר את זה, שעומדים בדלת ולא רואים עד שנכנסים כולם.
יצחק פרץ: האישה נכנסת ואז פותחים את הדלת ועומדים בחוץ ורואים רק את הראש.
עליזה לביא: וכל הדיינים קיבלו הנחייה הזאת?
יצחק פרץ: כן, כן.
<נורית יעקבס יינון: קודם כל יישר כוח.
<יהודה גלעד: כן, כן, קוראים לדיינים - - -
יצחק פרץ: עוד דבר אני רוצה להגיד לך.
יצחק פרץ: ברוך השם, כל העדה האתיופית, כמעט כולם עברו גיור.
יצחק פרץ: לא נשאר כמעט, אולי 50-60 זה מה שנשאר.
<נורית יעקבס יינון: קודם כל יישר כוח לכולם על שינוי הנוהל.
<נורית יעקבס יינון: הלוואי ש - - -
<יהודה גלעד: יישר כוח לכם, שאתם הארתם את תשומת הלב.
<נורית יעקבס יינון: הלוואי שזה יתקבל באמת במאה אחוז.
<נורית יעקבס יינון: אבל אני רוצה להשלים.
<נורית יעקבס יינון: אני יודעת שיש לי עוד משפט אחד.
<נורית יעקבס יינון: יש את הקבוצה של הנשים שמתגיירות ואם הנוהל הולך ומשתפר זה דבר נהדר.
<נורית יעקבס יינון: אני חושבת ואני רוצה לסיום להקריא לכם משפט אחד מהספר שהוצאנו, יחד עם הסרט, שאני אשמח שכולכם תראו אותו.
<נורית יעקבס יינון: הרב ולדן - - - אליעזר, שאני חושבת שלפחות כל חובשי הכיפות פה מכירים, בוועדה של הרבנות הראשית בשנת 1953 מצטט את מה שעשה הרב עוזיאל בסלוניקי לפני קום המדינה.
<נורית יעקבס יינון: הראשון לציון, פוסק אשכנזי חשוב ופוסק ספרדי חשוב, ששניהם אומרים דבר מאד מאד פשוט: מציל הוא בזה, במעשה של הרב עוזיאל, שתעמוד הגיורת בלוויית שלוש נשים ישראליות לפני בית דין, ובית דין יודיע לה על מצוות קלות וחמורות ועונשן כדין ובהלכה – זה בחוץ, לא במקווה.
<נורית יעקבס יינון: ואחרי קבלת עול מצוות, יצוו עליה שתלך תיכף עם הנשים, רק עם הנשים שאיתה בבית הדין, לטבול בפניהן בתור שליחות בית דין, ולשם קבלת היהדות וכל מצוותיה; וכן יאמרו לה הנשים בשעת טבילתה, ובנימוקיו - - - ובדברי הסכים שמין הראוי להנהיג כך גם בארץ ולכן הכרחי הדבר שיונהג בזה נוהל כללי ואחיד.
<נורית יעקבס יינון: אז אם אתם בעניין של תיקון ושל שינוי, אז אפשר ללכת דור אחד אחורה, לפוסקים שאני חושבת שמקובלים פה על כולם.
עליזה לביא: אני רק רוצה לשמור מהשטח והזמן אוזל לנו.
עליזה לביא: אז אני רוצה לשמוע את סגן אלוף משה לאופר, קצין בית הדין לגיור ואת רחל לבמור ואת ציפורת.
עליזה לביא: כל מי שלא הספיק, אנחנו נפתח אתכם את השדולה.
עליזה לביא: יעל, אם נספיק.
עליזה לביא: אנחנו חייבים לפנות את האולם.
<משה לאופר: אני מתנצל מראש על הקול, אני קצת צרוד.
<משה לאופר: אני לא התכוונתי ולא הגעתי עם עמדה, אבל מספר התייחסויות לדברים שעלו.
<משה לאופר: קודם כל למי שלא מבין, הצבא לא עובד כגוף עצמאי, הזכיר את זה פרופסור איש שלום.
<משה לאופר: הוא עובד מכוח סמכותו ההלכתית של הראשון לציון, למזלנו, כי אחרת רובם פה מכירים, לפני שש שנים קול הצעקה שקמה על כל הגיורים של הרב דרוקמן, היו מסתובבים מעל 5,000 חיילים עם אות קין של גיור שאינו כהלכה, ועמידתו האיתנה של הרב עמר, הראשון לציון ושל הרב עובדיה יוסף זכר צדיק לברכה, הכשירה גם את הגיורים האלה וגם את המשך העבודה והשיפור.
<משה לאופר: זה נושא אחד.
<משה לאופר: נושא נוסף.
<משה לאופר: מדברים פה על עניין הנשים.
<משה לאופר: עניין הנשים - - - לאורך כל הדרך.
<משה לאופר: אני מזכיר שלפחות בצבא, ולדעתי די באזרחות גם, בתחילת התהליך מדובר על 55% גברים, 45% בנות.
<משה לאופר: כלומר, גם גברים צריכים לדעת לטפל בגברים.
<משה לאופר: לקראת הסוף, ורק בחלק האחרון, בצבא זה בסמינר ובבתי הדין, אנחנו מגיעים למצב הזה שהבנות שמרגישות את האחריות שלהן, ממשיכות את תהליך הלימוד ועוברות את בתי הדין, ולכן באמת האחוזים בסוף המקצה, הם מגיעים ל-77% בנות ו-23% בנים, שזה גם המזל הגדול שהבנות שהן בעיה אסטרטגית, לא איום, להמשך הדרך, רובן מתגיירות.
<משה לאופר: הטיפול בבנות מבחינת סגלים צבאים וגם הסגלים האזרחיים של המכון ללימודי יהדות שעובדים בצבא, יש רוב מורות ורוב מפקדות וקצינות, ברוב המקרים באחוזים מאד מאד גדולים, בסביבות ה-80% מבחינת הסגלים האלה.
<משה לאופר: הם אלה שמלמדים, אלה שנמצאים עם החיילים והחיילות ורוב החיילות.
<משה לאופר: ובעניין המקוואות.
<משה לאופר: אנחנו עובדים באותו מקווה בתל אביב ואני כבר אתייחס למה שאמרת, חברת הכנסת עליזה לביא, עם בלנית קבועה שמקבלת את החיילות.
<משה לאופר: החיילות מקבלות את הטלפון שלה כשבוע לפני הטבילה.
<משה לאופר: הן יכולות להתקשר, להתייעץ איתה, בבוקר המקווה הן מגיעות, מקבלות הדרכה מהבלנית עצמה, אותן 15 חיילות, לא דברים שראית בעבר.
<משה לאופר: 15 חיילות מקסימום, לפעמים פחות, שמגיעות, מקבלות תדריך לפני התפילה.
<משה לאופר: הבלנית מלווה אותן.
<משה לאופר: כשנכנסים הדיינים, הבלנית נמצאת ליד בור הטבילה, קרובה אליה יותר מהדיינים, והרב פרץ כבר הזכיר את ההנחיות של הרב עמר, שלפיהן אנחנו עובדים.
<משה לאופר: הדיינים עומדים ליד הדלת.
<משה לאופר: הדלת לא כל כך רחוקה מהבור, נכון, אבל במקום שניתן לראות את הטובלת שהיא באמת טבלה.
<משה לאופר: ודבר אחרון שאני מבקש, האירוע שאת מדברת עליו, שמעתי עליו גם בפעם הקודמת שהיית פה וגם לפני פעמיים, על הליווי של אותה חיילת שהיית איתה והטראומה הגדולה במקווה.
<משה לאופר: אני חושב, תזכירי לי אם אני טועה, שמדובר על אירוע מלפני כחמש-שש שנים אם לא יותר.
עליזה לביא: זה היה בדיוק כשהגעתי לפה לוועדה.
עליזה לביא: זה היה שלוש שנים.
עליזה לביא: אני שמחה לשמוע על השינוי, אבל ההנחיות הגיעו לשטח.
<משה לאופר: אז אני לא - - - אני שלוש שנים בתפקיד, אז אני רק מבקש להסביר.
<משה לאופר: המון דברים השתפרו, גם - - -
עליזה לביא: אני שמחה מאד לשמוע, אבל - - -
<משה לאופר: גם אותה הנחיה של הרב עמר וגם על מנת לתת דגש ואפשרות לתת למלוות להיכנס.
<משה לאופר: מוזמנות לא יותר מ-15 בנות - - -
עליזה לביא: בואו נשמע את עורכת הדין.
עליזה לביא: אני מאד מאד שמחה.
עליזה לביא: אם אלה הדברים, חל שינוי.
עליזה לביא: אני אמנם סבתא לשתי נכדות, אבל עדיין זוכרת בדיוק מתי זה היה.
עליזה לביא: אני זוכרת את הגיורות שליוויתי.
<משה לאופר: את מוזמנת לביקור.
עליזה לביא: בבקשה, עורכת הדין ציפורת שימל, פרויקט של אמונה בליווי של נשים שמלוות למקווה.
עליזה לביא: מה המצב באמת היום?
<ציפורת שימל: בדיוק, אז אני גם התלוויתי לפרויקט שלנו, כדי שאני אוכל באמת לראות את הדברים מקרוב והשינויים נעשו במובן הזה שהדיינים נכנסים רק כשהאישה נמצאת בתוך המים, באמת עומדים על סף הדלת, אבל בסופו של דבר, וזו נקודה שאנחנו ישבנו עליה גם עם מערך הגיור, קיימת בעיה רצינית לגבי הנושא של מספר המקוואות, או יותר נכון חוסר המקוואות.
<ציפורת שימל: אנחנו יודעים שקיימים היום בכל מדינת ישראל סך הכל ארבעה מקוואות לטבילה, ואם אנחנו מדברים על 80% מהמתגיירים שהם מתגיירות נשים, אז מדובר במספר מאד מועט.
<ציפורת שימל: המכרז האחרון שנעשה למועצות הדתיות שמפעילות את המקוואות האלה, כיוון שמדובר על מכרז נפרד, מההפעלה השוטפת של המקוואות, נעשה בשנת 2011.
<ציפורת שימל: המכרז היה אמור להתחדש, אני מבינה שלא חודש.
<ציפורת שימל: המקוואות שקיימים היום בארץ – אחד קיים בהוד השרון במצב מצוין ובאמת מתפעל בצורה מאד טובה, אבל לצערי הרב, שלושת המקוואות האחרים מתפעלים בצורה מאד ירודה.
<ציפורת שימל: המצב שלהם הוא מאד מאד ירוד.
<ציפורת שימל: אני אומרת את זה גם ממתנדבות שלנו שנמצאות גם בחצור, גם בבאר שבע וגם בתל אביב – שלושת המקוואות האלה זקוקים לשיפוץ ולשינוי מאד מאד משמעותי והמועצות הדתיות, הדבר האחרון שהן ששות לעשות, זה להתייחס לנושא הזה.
<ציפורת שימל: הן משתדלות - - -
עליזה לביא: אני רוצה רגע להסביר פה למשתתפים.
עליזה לביא: גרות טובלות בבוקר, בניגוד לטבילה שנעשית בערב.
עליזה לביא: המכרזים שיצאו הם מכרזים שהציעו למקוואות, למועצות דתיות, לבוא ולענות למכרז.
עליזה לביא: זה לא כלכלי, זה לא רווחי.
עליזה לביא: אף אחד פה לא נהנה מהעניין הזה, ולכן אנחנו רואים פה פשוט תופעה קשה מאד.
עליזה לביא: מה שלא כלכלי – תלכו.
עליזה לביא: אתם מבינים מה זה אומר.
עליזה לביא: ארבעה מקוואות במדינת ישראל, גרות צריכות לנסוע, לבזבז שעות, לבזבז זמן, לבוא נבוכות, לחזור אחרי זה עם שיער רטוב באוטובוסים.
עליזה לביא: זו פשוט שערורייה.
עליזה לביא: מקוואות של מדינת ישראל, שמוחזקים בכספים של משלמי מיסים, שירות שצריך לתת אותו לציבור.
עליזה לביא: זו שערורייה שאין כדוגמתה.
עליזה לביא: זה לא כלכלי כי זה לא משתלם - - -
<ציפורת שימל: אני חושבת ששר הדתות שאחראי על המועצות הדתיות - - -
עליזה לביא: ואחרי זה אני רואה את הדו"חות שמגישים בוועדת כספים ואומרים לי כל הכסף של משרד הדתות ושל המועצות הדתיות הולך למקוואות.
עליזה לביא: אז אני רוצה להבין לאן הוא הולך.
עליזה לביא: איך זה יכול להיות, הרב פרץ?
עליזה לביא: פה חייבים לזעוק את הזעקה הזאת בשם הנשים המוחלשות.
עליזה לביא: ארבעה מקוואות פתוחים, הם אלה שנענו ושלושה במצב ירוד, כי אולי אף אחד אחר לא הולך אליהם.
עליזה לביא: אלוהים אדירים.
<ציפורת שימל: הם במצב ירוד מאד ושר הדתות לא עושה - - -
עליזה לביא: אני פשוט מתביישת.
<ציפורת שימל: חברת הכנסת, אנחנו ישבנו בישיבה בעניין הזה עם מנכ"ל משרד הדתות - - -
עליזה לביא: אוקיי, אז אולי אני צריכה לעשות את החידוש שלי, כי אני מבינה שיש שינוי ויש שיפורים, אבל - - -
<ציפורת שימל: אנחנו נשמח.
<קריאה: לסגור אותם, כמו שראינו אתמול, גם - - - ולא - - - עומדים בקריטריונים שלהם.
עליזה לביא: כן, אנחנו חייבים שתי דקות.
עליזה לביא: אז רחל לבמור, יעל וחבר הכנסת גליק, משפט.
עליזה לביא: אני מזמינה את כולם להגיע לשדולה.
<יהודה גלעד: אני רק רוצה לומר משפט, רק להביע את הערכתי הרבה לך, עליזה, על זה שאת מעוררת את העניין, ובעיקר למתגיירים ולמתגיירות.
<יהודה גלעד: באמת, ליבי אתכם, אתם עשיתם צעד אדיר ובאמת כל הכבוד.
<יהודה גלעד: ואני, כאחד חדש אמנם בכל מה שקשור לעניין הזה - - -
עליזה לביא: אני מאד מודה לך על התמיכה ובטח מהקואליציה.
<רחל לבמור: טוב, הצעת עבודה.
<רחל לבמור: יש ניתוק – ואני הקשבתי קשב רב להכל – ויש ניתוק בין איך שהרב פרץ, בטוב טעם, הסביר על השתתפות נשית בכל מלאכת הגיור ואיך שחוות את זה הנשים ומדווחות לכל הארגונים השונים, שהן לא מרגישות את זה בצורה כל כך חיובית.
<רחל לבמור: אז אני רוצה לגשר על הניתוק הזה, מפני שזה לא נעשה חס ושלום מרוע לב או שום דבר כזה.
יצחק פרץ: רחל, אנחנו כבר מכירים 30 שנה.
יצחק פרץ: בואי, אני מזמין אותך בשבוע הבא להסתכל, בסדר?
עליזה לביא: בואו נכתיב לפרוטוקול.
עליזה לביא: בואו נעשה, בסדר?
עליזה לביא: נעשה סיור, נודיע למי שמעוניין.
עליזה לביא: אנחנו עושים סיור.
<רחל לבמור: אני סומכת על מה שאתה אומר.
עליזה לביא: אנחנו נעשה סיור של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: אני רוצה לראות את הדברים במו עיני.
יצחק פרץ: גם בבית הדין וגם במקוואות.
עליזה לביא: אוקיי, סגרנו.
<ציפורת שימל: השאלה היא גם איזה מקוואות.
יצחק פרץ: רק הוד השרון.
עליזה לביא: ונסיים עם ארוחת צהריים עם השר אלקין.
<ציפורת שימל: אה, רק הוד השרון.
<ציפורת שימל: את שומעת?
יצחק פרץ: זה מה שיש לנו.
<ציפורת שימל: כשאני שואלת איזה מקווה והרב פרץ אומר רק בהוד השרון.
עליזה לביא: לא, אנחנו הולכים לבאר שבע.
עליזה לביא: באר שבע עכשיו אלופה, אנחנו נוסעים לבאר שבע.
עליזה לביא: היא קיבלה אליפות.
<ציפורת שימל: חצור גם הולך.
<רחל לבמור: אני מציעה משהו לגבי כל התהליך.
<רחל לבמור: ברגע שיש פנייה למערך ועד הסוף, עד תעודת המרת דת, תעודת הגיור, אני מציעה לקחת אישה אחת, נבונה, אחראית, שכבר נמצאת לפי אמות מידה שלך, הרב פרץ, בעמדה גבוהה, שהיא תהיה נציבת – אני לא רוצה להגיד תלונות - - -
יצחק פרץ: תלונות הציבור.
<רחל לבמור: אני לא רוצה להגיד תלונות, אני רוצה להגיד פניות, נציבת פניות הציבור בתוך המערכת, שנשים שאפילו רק מתחילות את התהליך, או שהן בסוף התהליך והן משתגעות, מפני שהן לא מקבלות, אני לא יודעת, מענה, לא מבינות וכן הלאה, שהן יכולות לפנות לאישה ושלה יהיו השליטה, הכוח, הסמכות, הכל ביחד, לסדר את העניינים ואז להציע הצעות לשיפור.
יצחק פרץ: מקבל בשמחה.
עליזה לביא: יעל.
<יעל רוקמן: אני אומר כמה דברים לסיום ואני אהיה קצרה.
<יעל רוקמן: אני עדיין בטראומה של הדיון שהתקיים אתמול בנושא המקוואות ועל אופי השיח שהתנהל שם, השיח המאד מאד אלים שהיה שם.
<יעל רוקמן: אז אני קודם כל רוצה להגיד לך תודה רבה, שאת מוכיחה שאפשר לנהל דיון גם בצורה אחרת וזה מאד חשוב.
<יעל רוקמן: אני חושבת שהיה מעניין לראות מה שקרה קודם, כשנורית העלתה את הנושא של הקושי בטבילה, כשגברים נמצאים בטבילת הנשים ושהרב פרץ אמר שבאמת יש שינויים בנהלים.
יצחק פרץ: יש עדה.
<יעל רוקמן: מה שמוכיח שיש צורך שנשים תעמודנה בעמדות כוח ובעמדות שהן יכולות לבוא ולומר על הכשלים.
<יעל רוקמן: לא רק בתור הנשים שעומדות בתחתית המערכת ולא רק הבלניות, שמקבלות הוראות מלמעלה - - -
<יעל רוקמן: אלא במקום שיש להן את הכוח להחליט, לקבל החלטות ואפילו גם להיות חלק מפסיקת ההלכה, כי אנחנו רואים שכשנשים נמצאות בעמדות האלה, הן גם קשובות יותר לבעיות, שכמו שאנחנו רואים יש פער בין מה שהנשים חוות, לאיך שהגברים רואים את התהליך.
<יעל רוקמן: וגם הגיע הזמן שיתנו לנשים לקחת חלק באמת בשיח עצמו, בשיח ההלכתי, שבאמת יכול לאפשר פתרונות לבעיות האלה.
עליזה לביא: תודה רבה רבה לכם.
יצחק פרץ: לי יש 20 נכדות, אז אתה רוצה שאני אקפח את הנשים?
יצחק פרץ: 20, בלי עין רעה.
<נורית יעקבס יינון: הרב היה מסכים שהן תטבולנה עם חלוק, בפני 3 גברים, הנכדות?
עליזה לביא: איזה כייף לך, 20 נכדות.
עליזה לביא: הלוואי עלי.
<נורית יעקבס יינון: אני חושבת שהרבה גברים היו - - -
יצחק פרץ: על פי ההלכה.
עליזה לביא: אני מזמינה את כולם, לפני שאנחנו נפרדים, להצטרף אלינו לשדולה בשעה שתיים, בחדר הוועדה לביקורת המדינה.
עליזה לביא: אנחנו נמשיך חלק מהנושאים שלא הספקנו ונושאים נוספים.
עליזה לביא: לפני שאנחנו נפרדים אני רוצה לקרוא את הסיכום של הדיון שלנו:
עליזה לביא: אני קוראת למשרד ראש הממשלה לאמץ את מערך הגיור הממלכתי בצורה ראויה, נכונה ומותאמת יותר ולבחון אפשרות ששר שנמצא במשרד ראש הממשלה ייקח עליו אחריות על המערך, על כל המשתמע – גם תקציבית, גם העלאת הנושאים לדיון ובכלל גישור בין משרדי הממשלה השונים.
עליזה לביא: אני קוראת לשר הביטחון להגדיל את תקצוב הגיור בצבא לנוכח המצוקה וחוסר היכולת להעלות נושאים אלה לסדר היום.
עליזה לביא: גם לשפר את הקיים ולברך על הקיים ולהגדיל את התקציבים, כדי שנגיע למספרים ראויים וטובים יותר.
עליזה לביא: השר לשירותי דת צריך לשפץ את שלושת המקוואות הללו ולבדוק מדוע מקוואות נוספים לא נענים למכרז, ובטח מקוואות כמו המקווה בהוד השרון.
עליזה לביא: נקודה נוספת.
עליזה לביא: אנחנו במסגרת הוועדה נקיים סיור בשיתוף עם הרב פרץ, וכל מי שמוזמן ורוצה להציע או להצטרף מוזמן לפנות למנהלת הוועדה, לדלית.
עליזה לביא: אני רוצה להודות לך על ההכנה הרבה, לכל המשתתפים, וניפגש בשעה שתיים בחדר הוועדה לביקורת המדינה.
עליזה לביא: תודה רבה וחג שמח.
נחמן שי: שלום וברוכים הבאים.
נחמן שי: אנחנו עומדים היום בכנסת בסימן אזרחים ואזרחיות ותיקים, יום שלם שהכנסת מקדישה לעניין הזה, לקבוצה החשובה הזאת.
נחמן שי: דיונים בחמש מוועדות הבית.
נחמן שי: יותר מאוחר נתכנס באודיטוריום, את הארוחה המאד מרשימה שנמצאת פה בלובי ומליאת הכנסת עצמה, החל מהשעה ארבע תקיים דיון על כך.
נחמן שי: כך שאני חושב שסיכום היום הזה, בלי שנגיע אליו עדיין, הוא עוד בעיני מנוף אחד להגביר את התודעה ואת ההבנה בחברה הישראלית לנוכחותם של 900,000 איש, שמספרם הולך וגדל ותוך זמן כזה או אחר – שנה-שנתיים, אולי פחות – נהיה כבר מיליון.
נחמן שי: אני מתחיל לדבר בשמם של המיליון האלה.
נחמן שי: בישיבה הזאת, שבה אני ממלא את מקומה של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שנבצר ממנה להיות פה, אנחנו רוצים לעסוק באתגרים והסוגיות של גיל הזהב באוכלוסייה הלהט"בית בישראל.
נחמן שי: קבוצה אמנם קטנה אבל מאד חשובה, שמצוקתה, או נגיד יותר בעיותיה, הן אולי מהמורכבות ביותר.
נחמן שי: אנחנו הגדרנו את היום הזה כיום לעיסוק בבדידות של האזרחים הוותיקים ואין ספק ששאלת הבדידות מכפילה ומשלשלת את עצמה כשמדובר בחברי הקהילה בגיל הזהב.
נחמן שי: כל פעם אנחנו נותנים לזה הגדרה אחרת.
נחמן שי: מישהו החליט עכשיו שזה קשישים בכלל, ראיתי באיזה מחקר של הכנסת ויש לי ויכוח איתם.
נחמן שי: אנחנו מעדיפים אזרחים ותיקים.
נחמן שי: אז כך שיש פה כמה וכמה מקדמים של הקבוצה, שהייתי אומר מחמירים את מצבה ולכן גם מחייבים התייחסות יותר רחבה ויותר עמוקה.
נחמן שי: מצטרף אלי עכשיו חברי איציק שמולי, שהוא יחד איתי יושב ראש השדולה.
נחמן שי: צרפנו גם את יואב קיש מהליכוד וגם את טלי פלוסקוב מכולנו.
נחמן שי: אנחנו חושבים שזה לא עניין פוליטי, אלא אנחנו רוצים בהכרח ליצור פה איזו שהיא הסכמה לאומית וטיפול ברמה הלאומית.
נחמן שי: ושוב, יש לי פה סדר דוברים כמובן, אבל איציק, אם אתה רוצה לפתוח ראשון או רוצה לחכות קצת?
נחמן שי: אני רוצה לתת ראשונה לחן אריאלי, שהייתה גורם מאד מרכזי בהכנת האירוע.
נחמן שי: אחרי ארנה מרי-אש תציג את המחקר שהיא עשתה.
נחמן שי: הכל יהיה בראשי פרקים כמובן ואחר כך חברים וחברות נוספים שבאו לכאן, גם שיתארו את מצבם, אם תרצו, האישי והכללי וגם אני אשמח לשמוע על הצעות ומחשבות איך אנחנו יכולים לסייע גם בשדולה שלנו וגם בוועדה המסוימת הזאת או בוועדות אחרות של הכנסת כמובן.
נחמן שי: זאת אומרת בצינורות פרלמנטרים, אם נקרא לזה כך.
נחמן שי: אז בבקשה, חן.
<חן אריאלי: תודה, חבר הכנסת נחמן שי על הדיון המאד חשוב הזה.
<חן אריאלי: שמי חן אריאלי, אני יושבת ראש שותפה של האגודה למען הלהט"ב וארגון הגג של ארגוני הקהילה, שקיים כבר 41 שנה, לא פחות.
<חן אריאלי: זה מתקשר באופן ישיר לנושא הדיון היום, כי המאבק הלהט"בי באבולוציה שלו בארבעה עשורים האחרונים, מביא לפתחנו סוגיות חדשות, שפחות התעסקנו איתן, כמו הסוגיה היום.
<חן אריאלי: כלומר, לפני 15 ו-20 שנה היו בודדים והיום אנחנו כבר יכולים להגיד שיש כבר ממש קהילה להט"בית בפני עצמה בגיל השלישי, שיש לה צרכים וצריך לשים את זה על סדר היום הציבורי ולהתחיל לנסות לתת מענים.
<חן אריאלי: כמו שגיל היציאה מהארון הולך וקטן עם השנים, ככה הקצה השני שלו גם יש לו משמעויות חברתיות שצריך לתת עליהן את הדעת.
<חן אריאלי: חייבים להבין שהקשיים הם קשיים כמו באוכלוסייה הכלכלית, רק נוספים עליהם קשיים נוספים.
<חן אריאלי: מדובר על אפליה משולשת, לא פחות.