GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קריאה: כולם מסכימים שרוצים עוד תקציב.
<ניהאיה דאוד: נכון.
<ניהאיה דאוד: אני אומרת כאן שבקשר לחברה הערבית צריך לתקוף את הנושא מכמה זוויות, אחת זה מערכת החינוך.
<ניהאיה דאוד: צריך להיות יותר תכניות בית ספריות בנוגע לזה.
<ניהאיה דאוד: לא יתכן שאנחנו נגענו ב-1,500 גברים שהם מדגם רנדומאלי, שאמרו לנו שהם מעולם לא שמענו הרצאה בנושא של נזקי עישון.
<ניהאיה דאוד: תכניות קהילתיות, רשויות מקומיות, זה מקום שצריך לנסות שם באמת לעשות את האכיפה בצורה יותר רצינית ובמערכת הבריאות, כמו שאמרת, אנחנו רוצים יותר תכניות בנוגע לגמילה מעישון ולהראות שהמספרים האלה שאתם רואים כאן, הירוק הזה שנוגע לגברים הערבים, אנחנו רוצים לראות ירידה.
<ניהאיה דאוד: אם באמת התכניות הן אפקטיביות, זה צריך לרדת.
<ניהאיה דאוד: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: היו כמה רעיונות שאני חושבת שכדאי שניקח אותם בחשבון.
עאידה תומא סלימאן: רק כדי שכולם ידעו, מי שמגיע פעם ראשונה לוועדה הזו, בדרך כלל אני נותנת להשמיע את הטענות ואחר כך אני מבקשת ממשרדי הממשלה, כך שיוכלו להגיב לכלל הטענות שעולות בדיון.
עאידה תומא סלימאן: אז תתאזרו בסבלנות, אני תיכף אתן לכם גם להגיב, בסדר?
דב חנין: תודה גברתי, תודה על קיום הדיון החשוב הזה.
דב חנין: גברותי ורבותי, אנחנו עוסקים בשאלות של חיים ומוות.
דב חנין: אנחנו עוסקים באמת בשאלות של חיים ומוות והדיון הזה מאד מאד מאד חשוב.
דב חנין: אני מודה לך על הנתונים שהבאת בפנינו ועל הדגש המאד חשוב על הסוגיה של העישון בבית.
דב חנין: איך שהוא הדבר הזה עובר מתחת לרדאר של הטיפול המערכתי.
דב חנין: אנחנו יודעים להגביל עישון, לפחות ברמה העקרונית, במוסדות ציבוריים, במקומות ציבוריים, אבל אנחנו לא יודעים להתמודד עם העישון בבית והעישון בבית הוא המקום שבו אנחנו הורגים את הילדים שלנו כשאנחנו מעשנים.
דב חנין: אנחנו פשוט הורגים את הילדים שלנו, אבל אנחנו לא מספיק מבינים את זה ולא מספיק מדברים על זה, כי אני חושב שהדבר האחרון שמישהו רוצה לעשות, זה להרוג את הילד שלו.
דב חנין: ביחס למה שקורה בציבור הערבי בישראל, אני חושב שיש בהחלט הרבה הרבה מה לעשות.
דב חנין: יש פה משני צדי השולחן אולי קצת ויכוח, כי אנשים שעושים יודעים להגיד לנו שהם עושים ואני קצר מכיר את העבודה של מר ג'טאס, שנמצא איתנו, אז אני יודע איזה מאמץ והשקעה אנשים עושים בעבודה, בקמפיינים להפחתת עישון ולמניעת עישון.
דב חנין: מצד שני, הפערים הם עצומים וברמת התוצאות אנחנו עדיין יכולים, כשאנחנו רואים את הגרף הזה, וטוב שהוא נשאר לנגד עינינו, אנחנו רואים שאנחנו עדיין לא מספיק מתקדמים.
דב חנין: אנחנו רואים שהגרף אצל גברים ערבים די תקוע במקום, בזמן שאצל גברים יהודים הוא יורד.
דב חנין: אנחנו רואים שאצל נשים יהודיות הגרף יורד, אצל נשים ערביות הוא די סטטי, עומד במקום.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאולי אפילו עולה.
דב חנין: ואולי אפילו עולה.
עאידה תומא סלימאן: את האמת, עולה.
דב חנין: אז אני אומר, יש לנו פה פערים אמיתיים שצריך להתמודד איתם.
דב חנין: עכשיו אני רוצה בקצרה להתייחס לכמה מישורים של התמודדות.
דב חנין: מישור אחד של התמודדות זו המדינה.
דב חנין: למדינה יש הרבה הרבה יכולות, אבל היא לא באמת מפעילה אותן.
דב חנין: לא בקמפיינים – ואני מעריך מאד את הקמפיינים שנעשים, אבל אני אומר – אפשר לעשות הרבה יותר.
דב חנין: לא בקמפיינים, לא במודעות, לא בהפנמה - - -
עאידה תומא סלימאן: בתכניות.
דב חנין: בתכניות, בתכניות גמילה בציבור הערבי, באיזו שהיא יצירת אווירה שהיא תומכת באי עישון ולא תומכת בעישון וכדומה.
דב חנין: זה נושא מאד מאד גדול.
דב חנין: בנושא המיסוי אני בעד, אבל אני אומר, צריך לעשות את זה מאד בזהירות.
דב חנין: אני ראיתי לצערי לא מעט תופעות של אנשים מאד עניים, שחוסכים מהילדים שלהם אוכל, אבל לא מוכנים לחסוך מעצמם סיגריות.
דב חנין: זה מזעזע מה שאני אומר, אבל אני פשוט ראיתי את זה במו עיני.
דב חנין: אז אני אומר, הכלי הזה של המיסוי הוא כלי חשוב, אבל צריך להבין שהוא יכול לעבוד רק בשיתוף פעולה עם כלים אחרים, אחרת אנחנו סתם גורמים לאנשים להיות יותר עניים, אבל אנחנו לא גורמים להם להפסיק לעשן.
דב חנין: יש שאלה מאד מאד רצינית של המנגנונים הפסיכולוגיים והחברתיים שהם תומכים בעישון, ופה ד"ר דאוד, אני שמתי לב לשאלה של החיקוי.
דב חנין: החיקוי של האב, האב המעשן.
דב חנין: ופה יש שאלה האם אנחנו יכולים לייצר בחברה הערבית קמפיין אלטרנטיבי, מודלים אחרים.
דב חנין: דמויות מפתח.
דב חנין: הנהגה תרבותית, הנהגה פוליטית.
דב חנין: גברתי יושבת הראש, נדמה לי שהיום אנחנו נמצאים במצב שרוב המנהיגים הפוליטיים של הציבור הערבי, כולל חברי הכנסת שיושבים פה, לא מעשנים או מעשנים מעט מאד.
עבדאללה אבו מערוף: חלק מהם.
דב חנין: חבר הכנסת, ד"ר עבדאללה אבו מערוף, הוא מוביל מהלכה נגד עישון הרבה שנים - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, הוא לא אומר את זה ספציפית לך.
עאידה תומא סלימאן: הוא מנסה להגיד לי משהו.
דב חנין: לא, לא, אבל אני אומר, גברתי יושבת הראש, אני מנסה להסתכל על דמויות מפתח.
דב חנין: למשל יושב ראש ועדת המעקב, שהוא - - -
עאידה תומא סלימאן: נכון, הוא לא מעשן.
דב חנין: שהוא דמות מובילה בציבור הערבי.
דב חנין: הוא מוכר בציבור הערבי בהרבה תכונות שלו, אבל אני לא חושב שהעובדה שהוא לא מעשן מספיק ידועה.
דב חנין: שוב, אני נותן אותו כדוגמה, אבל יש עוד אנשים כאלה.
דב חנין: זה בן אדם שאולי פעם בעברו כצעיר עישן, קיבל החלטה מודעת – לא מעשן, נאבק נגד עישון בכל מסגרת ציבורית שהוא נמצא בה, אז הנה, בואו נשתמש בדמויות האלה, ויש עוד דמויות כאלה.
דב חנין: יש לא מעטים.
דב חנין: אני ראיתי בשאלות של מה משפיע, שהתפקיד של החברה הערבית נתפס לא מאד גבוה.
דב חנין: זה קצת מצער אותי.
דב חנין: אני חושב שאולי זה מבטא דווקא חוסר ציפיות, לא שבאמת החברה הערבית לא יכולה להשפיע, אלא אולי אין ציפיות.
דב חנין: אז בואו נחדד את הציפיות ונגדיר את הציפיות, כי אני חושב שדרכן אפשר לעשות הרבה יותר.
דב חנין: ושאלה אחרונה שבה אני רוצה לסיים, גברתי יושבת הראש: אני מאד מוטרד מזה, שכחלק מתהליכי "המודרניזציה", דווקא התמונה היחסית חיובית שיש לנו בקרב נשים ערביות, תשתנה לרעה.
דב חנין: אני למשל הופתעתי לרעה מבחינה מסוימת לראות, הייתי באיזה בית קפה של נרגילות, הופתעתי לראות כמה נשים - - -
עאידה תומא סלימאן: מה עשית שם?
דב חנין: זה היה ביקור סוציולוגי, אני לא מעשן נרגילה ולא דברים אחרים, אבל הופתעתי לראות – מצד אחד זה יפה לראות נשים וגברים יושבים במקום, אבל מצד שני, לא מעט נשים, נשים צעירות.
דב חנין: אז יש דרכים אחרות למודרניזציה ולא הדרך הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה, חבר הכנסת דב חנין.
עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק רציתי לדבר על זה שלא במקרה יש עלייה בעישון בקרב נשים ערביות, כי לצערי הרב חלק מהתופעה הוא עניין חברתי, עניין של תפיסה.
עאידה תומא סלימאן: אני יכולה להתגרות בכל הגבולות ששמנו לי, אני בכך מודיעה שאני האחראית על עצמי ואני יכולה לעשות מה שבא לי.
עאידה תומא סלימאן: כאילו תפיסה קצת מעוותת של מה זה עצמאות, מה זה חופש, מה זה מודרניזציה, וחלק מזה זה העניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: ואם לא כל תכניות הגמילה לא תוקפות גם את הצד החברתי של תופעת העישון, התכניות יישארו – בעיני – לקויות.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר מוחמד יונס, נציג האיגוד לרפואת ריאות, ההסתדרות הרפואית בישראל.
<מוחמד יונס: אני גם יושב ראש העמותה למניעת עישון במגזר הערבי ויש לי הרבה מה לספר לכם.
עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, נצטרך להסתפק בארבע דקות.
<מוחמד יונס: לא, למען האמת אני לא באתי לדבר ולתת הרצאה על נזקי העישון, אני חושב שנאמר מספיק, אבל באתי להגיד מה אפשר לעשות ומה לא נעשה.
<מוחמד יונס: אגב, אחת הדוגמאות, ולא ידעתי שהחברה, הצעירים האלה באים לפה, וזה אולי התוצר של שיתוף הפעולה בין - - -
<ראיד דאג'ר: זה בתי הספר.
<ראיד דאג'ר: זה לא משרד הבריאות.
<מוחמד יונס: אז לא משרד הבריאות, זה בתי ספר, אני אומר.
<מוחמד יונס: בין העמותה למלחמה בעישון בבקה אל גרבייה, ויצאה איזו הפגנה שאנחנו היינו שותפים לה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק מבקשת, יש מולכם מיקרופונים, ככה לחישה נשמעת בחדר.
עאידה תומא סלימאן: נא לשמור על שקט.
<מוחמד יונס: זו מכה איומה ואנחנו יודעים – הנזקים הבריאותיים, החברתיים הם איומים ונוראים.
<מוחמד יונס: מה שכן, המלחמה היא מלחמה סיזיפית.
<מוחמד יונס: זה ייקח לנו הרבה מאד שנים.
<מוחמד יונס: אם לארצות הברית לקח 40 שנה, ולנו לקחת להוריד מ-40% ל-20%, ייקח לנו הרבה מאד שנים להוריד במגזר הערבי.
<מוחמד יונס: אבל מה אפשר, מה נעשה ומה אפשר לעשות?
<מוחמד יונס: יש מספיק חוקים.
<מוחמד יונס: זה לא העניין שאנחנו מחפשים חוקים חדשים איך למנוע עישון.
<מוחמד יונס: יש מספיק חוקים, אבל אין אכיפה, ואם אני אגיד לכם שכשאני מסיים הרצאה בבית הספר ואחרי שאני מסיים את ההרצאה המורים יוצאים לחצר בית הספר או בתוך חדרי המורים לעשן, אז זו הבעיה.
<מוחמד יונס: מצב העישון של האישה נגזר ממצב הגבר.
<מוחמד יונס: אנחנו מעשנים בעצם כפול מהמגזר היהודי - - -
עאידה תומא סלימאן: לא אוסרים עישון בבתי ספר?
<מוחמד יונס: אסור, אבל מי אוכף את החוק?
עבדאללה אבו מערוף: המורים עצמם מעשנים.
<מוחמד יונס: היום אסור לעשן בכל מקום ציבור.
<מוחמד יונס: מה זה מקום ציבורי?
עאידה תומא סלימאן: לא, אבל במקום ציבורי, כלומר המורים יכולים לפי החוק לעשן בחצר בית הספר?
<מוחמד יונס: לא, לא.
<מוחמד יונס: אפילו 10 מטרים - - -
<קריאה: זה חוק חדש.
<מוחמד יונס: אפילו 10 מטרים מגבולות בתי הספר אסור לעשן, אבל לצערי המצב הקיים ואני אוכל להביא אתכם לערערה ולהראות לכם שני דוכנים של 8 מטרים מהגבול של בית הספר, שני דוכנים של נרגילה, ממש מעבר לבית הספר, מול בית הספר.
<מוחמד יונס: זה אסור בחוק.
עאידה תומא סלימאן: מנגישים את השירות.
<מוחמד יונס: כן, נכון.
<מוחמד יונס: עכשיו, מה אפשר לעשות?
<מוחמד יונס: אז הבעיה שלנו היא למנוע מצעירים להצטרף - כמו התלמידים האלה - למעגל המעשנים.
<מוחמד יונס: איך מונעים את זה?
<מוחמד יונס: אז זה שיתוף פעולה בין משרדי.
<מוחמד יונס: זה לא פעולה אחת וזבנג ועשינו איזה קמפיין וגמרנו.
<מוחמד יונס: משרד החינוך עושה, אבל לא עושה מספיק.
<מוחמד יונס: משרד הבריאות עושה, אבל לא עושה מספיק, ומה אפשר לעשות – זה שיתוף פעולה.
<מוחמד יונס: אם אנחנו רוצים למנוע עישון פאסיבי לדוגמא של המורות והמורים המעשנים, אז אנחנו צריכים לאכוף את החוק.
<מוחמד יונס: אז כששאלנו את משרד הבריאות מי אוכף את החוק, אז מתברר שיש רק שני פקחים במשרד הבריאות.
<מוחמד יונס: שני פקחים.
<מוחמד יונס: אז צריך להוסיף פקחים.
<מוחמד יונס: אולי זה לא מעשי, מה שכן צריך לעשות זה לחייב כל משרד לדאוג לעצמו איך לאכוף את החוק בגבולותיו.
<מוחמד יונס: אז מועצות מקומיות זה בתחום משרד הפנים, בתי ספר זה בתחום משרד החינוך ומרפאות זה בתחום משרד הבריאות, וכך הלאה.
<מוחמד יונס: אחרת לא נתקדם.
<מוחמד יונס: יש מספיק חוקים שמונעים עישון בכל מקום.
<מוחמד יונס: אחר כך צריך לעגן קמפיינים ציבוריים, כמו שנאמר פה.
<מוחמד יונס: קמפיין ציבורי, כן.
<מוחמד יונס: אנחנו מדברים, אבל מדברים פעם אחת או פעמיים בשנה.
<מוחמד יונס: צריך לארגן וכמה שיותר.
<מוחמד יונס: איך אפשר לארגן קמפיין ציבורי?
<מוחמד יונס: אז אמרנו, משלמים כל כך הרבה – 6.4 מיליארד שקלים – מיסים על הסיגריות, שיקציבו לנו 1%.
<מוחמד יונס: ולפרסם מודעות כל יום, מודעה ברדיו – בין אם זה בקול ישראל, בין אם זה בשמאס, בין אם זה בכל מקום, לפרסם מודעה כל יום כמה נזק, עישון מזיק לילד בתוך הבית, כמה זה מזיק לאישה בתוך הבית, כמה זה מזיק לחברה בתוך הבית.
<מוחמד יונס: אם מפרסמים מודעה כל יום, אז אנחנו יודעים.
<מוחמד יונס: אחר כך צריך להשתמש באנשי ציבור.
<מוחמד יונס: אני רוצה להגיד לכם, פשוט אולי אתם לא יודעים מה עושה העמותה, אבל אני רוצה להגיד לכם בכל זאת.
<מוחמד יונס: אנשי ציבור – לקחנו את האנשים המשפיעים בציבור.
<מוחמד יונס: זה לא רק מורים ומנהלי בתי ספר, גם אנשי דת.
עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר לקצר.
<מוחמד יונס: אני אשתדל.
<מוחמד יונס: לצערי הרב פשוט - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אנחנו חייבים, זה לא עניין של השתדלות.
<מוחמד יונס: לקחת אנשי דת ואנשי ציבור וראשי ועדות ולארגן אותם ולתת להם קורסים, ממש קורסים.
<מוחמד יונס: אנחנו עשינו את זה בשלושה מקומות.
<מוחמד יונס: השתתפו כמעט 150 אימאמים במגזר, בקורסים האלה.
<מוחמד יונס: צריך לתת להם קורס ממומן על ידי משרדי הממשלה, משרד הדתות, משרד הפנים, משרד הבריאות, לממן אנשים כאלה, איך להתמודד כל אחד בתחום שלו.
<מוחמד יונס: צר לי פשוט שיש לי להגיד הרבה מה להגיד, אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תמיד מוכנים לקבל מידע, לקבל רעיונות בכתב.
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לקבל אותם ולנסות לקדם אותם, אבל זמננו בוועדה תמיד מוגבל ואנחנו חייבים לתת לכל האנשים שטרחו והגיעו, גם להתבטא.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה שיש לנו בית ספר פה, אהלן וסהלן.
עאידה תומא סלימאן: מג'ד אל כרום.
<אחלאם סבע: אנחנו מהצפון.
<אחלאם סבע: חטיבת הביניים מחמוד דרוויש ממג'ד אל כרום בצפון.
עאידה תומא סלימאן: ואני מבינה שיש לכם תכנית נגד עישון.
<אחלאם סבע: כן.
עאידה תומא סלימאן: תיכף אולי נשמע גם מכם.
<אחלאם סבע: אנחנו זכינו בתחרות נגד עישון, בסרטן.
עאידה תומא סלימאן: אה נכון, זה היה לפני שבוע, קראתי על זה בעיתון.
<אחלאם סבע: כן, תחרות ארצית.
<אחלאם סבע: קיבלנו פרס ראשון ואנחנו מוזמנים ואנחנו מחולקים גם כן.
<אחלאם סבע: יש חלק פה בוועדת מעמד האישה וחלק נמצאים בוועדת החינוך.
<אחלאם סבע: אני אציג את עצמי, אני אחלאם סבע, יועצת בית הספר.
<אחלאם סבע: הילדים שלי גם כן הם בכיתות חטיבת הביניים, שרוצים לספר מה אנחנו עשינו וגם חילקנו את הפלקטים, אז יש חלק שנמצא איתנו.
עאידה תומא סלימאן: אתם תוכלו להעמיד פלקט שם כדי שנראה אותו.
עאידה תומא סלימאן: ואני תיכף אפנה אליכם, לשמוע דווקא מהתלמידים.
<אחלאם סבע: אוקיי, דווקא מהתלמידים.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר מילכה דונחין, בבקשה, גברתי, רשת ערים בריאות בישראל.
<מילכה דונחין: קודם כל תודה על קיום היום הזה ובכלל על ציון היום ללא עישון.
<מילכה דונחין: אני רוצה להתייחס לנושא של הבית הנקי מעישון ולהגיד שהדבר הזה יכול לקרות.
<מילכה דונחין: יש על זה ספרות מקצועית, שמראה שהניסיון הזה הצליח, לפחות באינדונזיה ובהודו, שאם אני מבינה נכון, אז התפיסה של האישה בתוך הבית שם, היא לא נורא רחוקה מתפיסתה של האישה הערבייה בבית, שאין לה מעמד כזה שיכול לבוא אל הגבר ולהגיד – אל תעשן בבית.
<מילכה דונחין: בעיקר כשמגיעה החמות או האורחים אז צריך לכבד אותם ואי אפשר למנוע את העישון.
<מילכה דונחין: זאת אומרת האישה לא יכולה למנוע עישון בבית.
<מילכה דונחין: מה שעשו במקומות הרחוקים האלה, הם העצימו את הנשים.
<מילכה דונחין: הם עבדו בשיתוף פעולה, כמו שכבר הזכירו כולם, עם מנהיגים מקומיים ועם המגזר הרפואי.
<מילכה דונחין: זאת אומרת עם אנשים בעלי עמדה מקצועית והם הצליחו להגיע להסכמה, והם עשו באמת עבודה מאד רצינית.
<מילכה דונחין: הם הגיעו למסקנה שהמסר צריך להיות שתפקידו של הגבר לשמור על הבריאות של האישה והילדים.
<מילכה דונחין: ועם המסר הזה הם עשו את ההסברה וההסברה לא הייתה בשלטי חוצות שעולים המון כסף ולא הייתה בקמפיינים גדולים.
<מילכה דונחין: ההסברה הייתה בית-בית.
<מילכה דונחין: גם לזה צריכים משאבים.
<מילכה דונחין: הם השתמשו בהרבה מאד מתנדבים.
<מילכה דונחין: בסופו של דבר, הם קיבלו החלטה קולקטיבית, עם המנהיגות, שהנורמה היא בית נקי מעישון והם הכינו סטיקרים ששמו על הבית.
<מילכה דונחין: והם ראו תוך תקופה די קצרה, שהצליחו להוריד את שיעור העישון הפאסיבי בתוך הבתים.
<מילכה דונחין: למה אני מספרת את כל הסיפור הזה?
<מילכה דונחין: כי אני חושבת שאפשר לעשות את זה גם בארץ.
<מילכה דונחין: וכדי לעשות את זה בארץ, צריך לעשות את זה בשיתוף פעולה בין כל הגורמים ולא בדרך של אכיפה, אלא בדרך של עבודה משותפת, מוסכמת, ועם קבוצות האוכלוסייה בעיקר באמצעות הנשים, עם המנהיגות המקומית, עם הרשות המקומית.
<מילכה דונחין: וכאן אני בהחלט אומרת שבערים הבריאות – ובקה אל גרבייה היא אחת הערים הבריאות שלנו ברשת – בערים הבריאות יש כבר מוכנות של השלטונות המקומיים לעסוק בבריאות.
<מילכה דונחין: אז אפשר להתחיל תהליך.
<מילכה דונחין: כמובן שזה עולה כסף.
<מילכה דונחין: כי כל תהליך שרוצים לעשות, צריך להעסיק אנשי מקצוע ש - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול – רשת ערים בריאות, מה זה בדיוק?
עאידה תומא סלימאן: זו יוזמה?
עאידה תומא סלימאן: זה ארגון?
<מילכה דונחין: רשת ערים בריאות זה ארגון שפועל בכל העולם.
<מילכה דונחין: אנחנו חלק מתנועה עולמית של ארגון הבריאות העולמי.
<מילכה דונחין: בארץ אנחנו רשת של ערים שמהוות יחידה במרכז השלטון המקומי.
<מילכה דונחין: כל רשות שרוצה להצטרף לרשת, צריכה לקבל החלטה במליאת מועצת הרשות שהיא מוכנה לקחת על עצמה אחריות לבריאות ולצמצום פערי בריאות.
עאידה תומא סלימאן: כמה יישובים וערבים במדינת ישראל יש לכם?
<מילכה דונחין: יש לנו 46 רשויות היום.
עאידה תומא סלימאן: מה המדדים לבדיקה עם הרשות, באמת אחרי שהתחייבה ולקחה על עצמה אכן מבצעת?
<מילכה דונחין: כל שנה אנחנו עושים בדיקה של מה באמת עושים.
<מילכה דונחין: יש לנו מעקב אחרי הדברים שנעשים.
<מילכה דונחין: אני רק יכולה להגיד שהפעילות שנעשתה בבקה לא נעשתה בחלל ריק.
<מילכה דונחין: הייתה שם פעילות גדולה מאד לקראת היום ללא עישון.
<מילכה דונחין: בכלל בבקה זה מודל פנטסטי של מחויבות של כל חברי מועצת העיר לנושא של בריאות בכלל, לא רק עישון, אנחנו עושים בהרבה מאד תחומים, וזה לא היה לפני שהם הצטרפו לרשת.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה רבה גברתי.
<פאתן ג'טאס: עוד הערה, זה נהיה כשיש בעירייה מישהו שמיינדד לזה, אחראי לזה.
<פאתן ג'טאס: ד"ר - - - בבקה אל גרבייה אחראי על זה.
<מילכה דונחין: זה לא מיינדד, זה תפקיד.
<פאתן ג'טאס: תפקיד.
<פאתן ג'טאס: זה אחד הדברים של החוק.
<פאתן ג'טאס: ברשויות המקומיות אין מישהו שאחראי על בריאות הציבור עדיין.
עאידה תומא סלימאן: כאילו, מה זה מחלקת תברואה?
<פאתן ג'טאס: היא לא אחראית על הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת איך זה נתפס באוכלוסייה הערבית – מחלקת תברואה.
<פאתן ג'טאס: זה לא רק נתפס, גברתי.
עאידה תומא סלימאן: בריאות ותברואה, זה לא אותו דבר, אבל - - -
<מילכה דונחין: בבקה אל גרבייה יש מנהלת מחלקת בריאות.
עאידה תומא סלימאן: אבל כששאלתי מה המדדים, נכון שאמרת, אבל לא אמרת מדדים ברורים.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאחד המדדים הוא התקציב שמושקע בנושא, אחד המדדים הוא האם יש תקנים או אין תקנים.
עאידה תומא סלימאן: אחד המדדים הוא - - -
<מילכה דונחין: נכון, בהחלט, בהחלט.
עאידה תומא סלימאן: מעניין מאד לשמוע אם יש מדדים ברורים לבדיקה, כי הצהרות - אני אומרת את זה גם כמי שהיא מהפוליטיקאים -אנחנו אוהבים הצהרות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה איך מודדים את זה.
<מילכה דונחין: אז אני אגיד לכם מה המדדים שלא אנחנו המצאנו.
<מילכה דונחין: אלה הם האינדיקטורים של ארגון הבריאות העולמי ולפיהם הם מודדים אותנו, וזה אם – א' – שיש הצהרה של מליאת מועצת העיר, שהם מוכנים לקבל את העקרונות והאסטרטגיות; ב' – שיש עוד של הרשות המקומית שאחראי לנושא, ואני יכולה להגיד לכם, ככל שהוא מועסק במשרה יותר מלאה, יותר נעשית פעילות.
<מילכה דונחין: אנחנו בדקנו את זה.
<מילכה דונחין: דבר נוסף, צריכה להיות ועדת היגוי; צריך להכין תכנית פעולה על סמך מידע וצריך להשתתף בפעילויות של הרשת.
<מילכה דונחין: אלה הן האינדיקציות.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע ואני שמחה גם לשמוע שיש 46 יישובים וערים, וחבל שאין מודעות ציבורית על קיום התכנית הזו.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת ד"ר עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם, יום טוב.
עבדאללה אבו מערוף: לא במקרה הדיונים האלה למלחמה בעישון ובנזקי העישון, הם חשובים ולכן כל הוועדות – ועדת החינוך, הוועדה למלחמה בסמים – שאכן היא ועדה שתורמת גם הרבה והציבור שישנו כאן, בית הספר והמצגת שד"ר ניהאיה שזה מאד טוב.
עבדאללה אבו מערוף: אני רק רוצה לנגוע בנקודה החשובה ביותר לדעתי, לפי הניסיון שלי משנת 1974, שאני עושה מלחמה נגד עישון, תעמולתית, תרבותית, חינוכית – לשמוע שמשנת 1974 לשים שלט בבית שאסור לעשן ונא לא לעשן ולא להיכנס לבית הזה אם אתם מעשנים – זה אולי הזוי בחברה הערבית בשנת 1974.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את הצלחת באמצע השולחן, עם כל הקופסאות, שמגישים אותן בדיוק כמו - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה לדבר על זה בדיוק.
מסעוד גנאים: זה חלק מהכנסת אורחים.
עבדאללה אבו מערוף: גם בחתונות היו מביאים.
עבדאללה אבו מערוף: נלחמנו בעניין הזה, אני אישית נלחמתי וזה צומצם וזה עכשיו כמעט איננו, לא בחתונות ולא בבתי התנחומים, שמחלקים סיגריות, מה שאמרה עאידה.
עבדאללה אבו מערוף: מה המסר?
עבדאללה אבו מערוף: המסר הוא חינוכי.
עבדאללה אבו מערוף: כמה שאנחנו נאכוף את החוק ונעשה ענישה ומיסוי והרבה מיסוי והסיגריות יעלו יותר ויותר כסף, אלה דברים מרתיעים, אבל לא הדברים העיקריים.
עבדאללה אבו מערוף: העיקר הוא החינוך, והתופעות שישנן – תופעות הנרגילה בבתי הקפה, ויותר אצל הנשים הערביות לצערי הרב, אני חושב שזה יותר עניין חינוכי, תרבותי מדרגה ראשונה ואורח חיים.
עבדאללה אבו מערוף: לכן אני מנצל את ההזדמנות בכל המשרדים הממשלתיים – משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד האוצר – צריך להשקיע בחינוך, בתעמולה, בפרסום בבתי הספר ובכל מקום, שאנחנו ניתן למודעות, לתובנה של האנשים שהדבר הזה לא רק מזיק, הוא דבר פסול ולא טוב ואנחנו חייבים להשקיע בחינוך וזה יהיה הדבר הנכון ביותר שאנחנו נשקיע בו, והמניעה הזאת תתרום הרבה במשך השנים הקרובות, להפחית את העישון ולמנוע כמה שאפשר אנשים חדשים שיעשנו.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת אבו מערוף.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפנות למר ראיד דאג'ר, מרכז ההסברה בנושא שמים, משרד החינוך, בבקשה.
<ראיד דאג'ר: בוקר טוב ליושבת ראש הוועדה, חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים.
<ראיד דאג'ר: קודם כל אני נציג שירות הפסיכולוגי ייעוצי, היחידה למניעת התמכרויות, סמים, אלכוהול, עישון, נרגילות ואמצעים אחרים.
<ראיד דאג'ר: לא מרכז הסברה.
<ראיד דאג'ר: היה מרכז הסברה, סברו אותו לפני כמה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני הקראתי את מה שנרשם לפי הרישום שלכם בכנסת.
<ראיד דאג'ר: אוקיי, בסדר.
<ראיד דאג'ר: אני מעמיד דברים על דיוקם.
<ראיד דאג'ר: אני קודם כל רוצה לברך את תלמידנו ממג'ד אל כרום, חטיבת הביניים מחמוד דרוויש, גם בבקה.
<ראיד דאג'ר: יש לנו פה את היועצת, מובילה בית ספרית גם, אחלאם סבע, שהובילה את ההצלחה הגדולה בתחרות שהתקיימה בגבעתיים.
<ראיד דאג'ר: אני רוצה לציין שאם יש מקום שנעשית בו עבודה מעמיקה בנושא של מניעה, זה משרד החינוך.
<ראיד דאג'ר: זה המקום היחידי שלוקח קבוצות של אנשים, אם זה תלמידים, אם זה מורים, בעלי תפקידים שונים במערכת ובתקווה הורים – ומעביר אותם תהליך.
<ראיד דאג'ר: ומה זה תהליך?
<ראיד דאג'ר: הישועה בצמצום תופעת העישון/נרגילה, ואני רוצה להצטרף פה לחברי פאתן, היום אנחנו צריכים להיות מודאגים מתופעת הנרגילה.
<ראיד דאג'ר: וזה לא לאחרונה.
<ראיד דאג'ר: זה ממש לא לאחרונה.
<ראיד דאג'ר: אנחנו מדברים על תופעה שהיא בת 10 שנים צפונה, אפילו יותר, שהיא נכנסת לכל חור.
<ראיד דאג'ר: ויש בורות גרנדיוזית הייתי קורא לזה, לגבי נזקי הנרגילה.
<ראיד דאג'ר: הורים הגיעו לבתי ספר שדיווחו על הילד שמעשן, פתאום חרב עליהם עולמם.
<ראיד דאג'ר: אבל כשכל בית הספר – אמר האבא באחד המקרים, לא משנה איפה – אני יודע שהבן שלי משתמש בנרגילה, אבל מעשן?
<ראיד דאג'ר: אין מצב.
<ראיד דאג'ר: אז על מה זה מצביע?
<ראיד דאג'ר: זה מצביע על הבורות בתחום הזה.
<ראיד דאג'ר: ואני פה רוצה לתת זווית ראייה אחרת ממה שאני שומע בתחילת הדיון החשוב הזה, שאתם מדברים על קמפיינים פרסומיים ענקיים ועל שלטי חוצות וכאלה דברים, מול השיווק האגרסיבי לגבי נושא של עישון.
<ראיד דאג'ר: אם נלחם בקמפיין האגרסיבי הזה, בשיווק האגרסיבי בקמפיין אגרסיבי אחר שהוא מונע, אנחנו נקבל מלחמה, ואנחנו מזמן בשפ"י לא מדברים על מלחמה, כי במלחמה יש שני מפסידים.
<ראיד דאג'ר: יש מפסיד יותר ומפסיד פחות.
<ראיד דאג'ר: לכן ההתייחסות צריכה להיות לא מהמקום הפתולוגי של נזקי העישון, ותאמינו לי, כל מי שמעשן יודע שהעישון מזיק.
<ראיד דאג'ר: לא הרצאה ולא 20 הרצאות יכולים לעזור לו.
<ראיד דאג'ר: הוא נכנס, יוצא איך שהוא נכנס.
<ראיד דאג'ר: אני אומר ליועצים – חבל על השעתיים מתמטיקה ואנגלית שהתלמיד מבזבז כשאתה מוציא אותו מהכיתה והוא הולך לאולם, לאודיטוריום.
<ראיד דאג'ר: אז לכן אנחנו מציעים תכניות שהן יותר תהליכיות, ששם טמונה ההזדמנות לשנות דפוסים רגשיים אודות גיל ההתבגרות, כל מה שקשור לזה, אז החשיבה נפתחת, אז יש מה שנקרא פיתוח מוקד שליטה פנימי.
<ראיד דאג'ר: הוא לא מעשן לא בגלל הטפה ושייחים ואימאמים ושוטרים וכאלה, אלא יועצים, מחנכים, מובילים בית ספריים שהם עובדים בתהליכים עם התלמידים, שבסוף התכנית יש סיכוי עדיין שהתלמיד ישנה הזדמנות.
<ראיד דאג'ר: עוד שני משפטים, ברשותך.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני רוצה שתתייחס ביותר משני משפטים לעובדות.
עאידה תומא סלימאן: משרד החינוך – כמה תכניות אתם מעבירים בשנה?
עאידה תומא סלימאן: באיזה בתי ספר אתם פרושים?
עאידה תומא סלימאן: למי התכניות מיועדות?
עאידה תומא סלימאן: כמה לתלמידים, כמה למורים?
עאידה תומא סלימאן: אם יש הזדמנות כבר לשמוע – התלוננתם על זה שלא יודעים על העשייה – אז בוא נשמע.
<ראיד דאג'ר: אנחנו מדברים על מאות פעולות והפעלות שאנחנו עושים מדי שנה, אם זה סדנאות, אם זה כישורי חיים.
<ראיד דאג'ר: יש לנו בכל בית ספר, חטיבה ותיכון, יש לנו תפקיד, פונקציה שהיא מסובסדת לבד, שהוא בדרך כלל היועץ, אבל יכול להיות מורה אחר, נקרא מוביל בית ספרי, שהוא מקבל 6% ריכוז שהוא אמון רק על הנושא הזה בתוך בית הספר.
<ראיד דאג'ר: זה מה שהוא עושה בתוך בית הספר, לא משהו אחר.
<ראיד דאג'ר: לאחרונה פיתחנו ערכה שנקראת מפזרים את מסך העשן, שגם יצאה במהדורה בשפה הערבית, שהיא מיועדת לבתי הספר היסודיים, ששם שוב, בתי הספר לוקחים את הערכות האלה ומפעילים אותם בקרב תלמידים ובקרב - - -
עאידה תומא סלימאן: לכמה שעות נחשף תלמיד ממוצע בחטיבת ביניים ובתיכון.
<ראיד דאג'ר: לפחות 10 שעות.
עאידה תומא סלימאן: בשנה.
<ראיד דאג'ר: כן, לפחות.
<ראיד דאג'ר: כי בואו נזכור שיש דברים אחרים שנעשים.
<ראיד דאג'ר: תראו, אנחנו מדברים על כישורי חיים.
<ראיד דאג'ר: מה זה כישורי חיים?
<ראיד דאג'ר: כישורי חיים זה יכול להכיל את כל מה שקשור - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת שאני קצת מחייכת.
עאידה תומא סלימאן: התכנית הזו – כישורי חיים – הורגת אותי.
מסעוד גנאים: הכל מעמיסים על כישורי חיים.
עאידה תומא סלימאן: כל נושא שאני מעלה אותו בעניין משרד החינוך, אומרים לי זה מועבר בכישורי חיים.
<ראיד דאג'ר: בהקשר שלנו אבל.
עאידה תומא סלימאן: וזה מועבר בכישורי חיים.
עאידה תומא סלימאן: לא, כמה כישורי החיים האלה יכולים לשאת בשנה?
עאידה תומא סלימאן: כל נושא ששאלתי עליו אמרו לי מועבר בכישורי חיים.
עאידה תומא סלימאן: כישורי חיים זה שעת חינוך בשבוע, נכון?
<ראיד דאג'ר: סליחה, לא, לא.
<ראיד דאג'ר: זה שעתיים.
<ראיד דאג'ר: מעבר ל-10 שעות שהן דרך פרויקטים ייחודים, על בסיס שבועי התלמיד מקבל, באמצעות כישורי חיים, את הדברים האלה.
<ראיד דאג'ר: יש לנו פרויקט שנקרא עמיתים ומשפיעים.
<ראיד דאג'ר: היה לנו כנס בבית ספר לשוטרים לפני שבועיים לגבי עמיתים ומשפיעים.
עאידה תומא סלימאן: למי הכנס היה?
<ראיד דאג'ר: לעמיתים בכל המדינה, כולל במגזר הערבי, על הייצוג - - -
עאידה תומא סלימאן: שמעתי שוטרים.
מסעוד גנאים: שוטרים הוא אמר.
<ראיד דאג'ר: זה בבית ספר לשוטרים.
<ראיד דאג'ר: אירחו אותנו במעמד מפכ"ל המשטרה.
<ראיד דאג'ר: הם רק אירחו אותנו.
<ראיד דאג'ר: זו שנה שנייה שאנחנו עושים את זה ושם אנחנו מנחים תלמידים כאלה, מדריכים צעירים בנושא.
<ראיד דאג'ר: כל הלחץ - - -
עאידה תומא סלימאן: התלמידים הם העמיתים?
<ראיד דאג'ר: עמיתים.
עאידה תומא סלימאן: התאספו בבית ספר לשוטרים?
<ראיד דאג'ר: אחרי שעברו תהליך בתוך בית הספר.
עאידה תומא סלימאן: מה הקשר?
<ראיד דאג'ר: הקשר שאנחנו מקיימים - - -
עאידה תומא סלימאן: למה בבית ספר לשוטרים?
<ראיד דאג'ר: בחרו, אקראי.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת בחרו אקראית?
<ראיד דאג'ר: גם בכנסת נעשה - - -
עאידה תומא סלימאן: כנסת זה משהו ובית ספר לשוטרים זה משהו אחר.
<ראיד דאג'ר: בית הספר לשוטרים אירח את האירוע.
עאידה תומא סלימאן: לא, הקשר ברור לי כבר.
<ראיד דאג'ר: לא, שום דבר לא ברור.
עאידה תומא סלימאן: לכם הוא ברור, לי ברור.