GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: לא שכל אחד מודד את הסיכון בצורה אחרת.
<סאיד תלי: אז אני יכול להגיד לך שבתוך עשרת הצוותים שאני אמרתי עליהם, יש צוות שיעסוק רק באיכות של הכלים להערכת מסוכנות - - -
<קריאה: שישתמשו בהם.
<סאיד תלי: כן, בוודאי, ומשתתפים - - -
עאידה תומא סלימאן: דבר ראשון באמת זה שישתתפו בהם.
עאידה תומא סלימאן: אני גם רוצה להגיד דבר אחד ותיכף נשמע ונתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: אני הופתעתי לגלות, חבר הכנסת מאיר כהן, אתה מדבר על שתי עובדות סוציאליות שילוו.
עאידה תומא סלימאן: רק לפני כמה ימים ישבתי בישיבה עם מנכ"ל משרד הרווחה על מצב שירותי הרווחה בנגב לנשים ערביות בדואיות.
עאידה תומא סלימאן: שם רק עכשיו התחילו העובדים הסוציאליים להיות מוכשרים בנושא של טיפול באלימות.
עאידה תומא סלימאן: רק עכשיו מתחילים את זה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת, אפרופו שתי מדינות, שיש מדינה ויש מדינה בתוך המדינה, כנראה.
עאידה תומא סלימאן: גם בנושא של עובדות סוציאליות של המשטרה או עובדים סוציאליים של המשטרה, עד עצם היום, ממה שאני הבנתי, משרד הרווחה לא מתקצב עו"סים משטרה, אלא שהמשטרה מתקצבת מתכנית עיר ללא אלימות, בחלק מהמקומות עוס"ים משטרה.
<סאיד תלי: משרד הרווחה – חלקית.
<סאיד תלי: משרד הרווחה מתקצב 13 תקנים מהתקציב שלו ועוד 20 יישובים מקבלים עו"ס משטרה מתקציב של עיר ללא אלימות.
<סאיד תלי: אנחנו מדברים הרי על שיתוף פעולה.
<סאיד תלי: זה סוג של שיתוף פעולה.
<סאיד תלי: כלומר, כרגע ישנם 30 יישובים שיש בהם עו"ס משטרה ויש מחשבה להרחיב - - -
עאידה תומא סלימאן: 30 מתוך?
<סאיד תלי: מתוך 240 יישובים, אבל עוד פעם, אני לא אומר שהכל ורוד.
<סאיד תלי: רק אני אומר שבשנתיים האחרונות זה התרחב מ-13 ל-30.
עאידה תומא סלימאן: גברת רות רזניק, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: נא לנסות לעמוד בשלוש דקות.
<רות רזניק: זה קצת קשה, אבל בוקר טוב לכולם.
<רות רזניק: אני החלטתי שבניגוד לדברים שאני נהגתי להגיד במשך 37 שנים בכנסת לאחר מקרי רצח, לפני מקרי רצח, בעניין המקלטים, אני הפעם אקח כיוון לגמרי אחר ואני רוצה לומר דברים לכל הנשים החיות בביתן, הצפונות בפחד, בחרדה, באימה מצמיתה.
<רות רזניק: אני רוצה להקריא את שירו של נתן אלתרמן:
<רות רזניק: שמרי נפשך, כוחך שמרי שמרי נפשך, שמרי חייך, בינתך שמרי מקיר נופל, מגג נדלק, מצל חשוך, מאבן קלע, מסכין, מציפורניים שמרי נפשך מן השורף, מן החותך מן הסמוך כמו עפר, כמו שמיים מן הדומם, מן המחכה והמושך והממית כמי באר ואש כיריים נפשך שמרי ובינתך, שיער ראשך שימרי, עורך שמרי שמרי נפשך, שמרי חייך.
<רות רזניק: אנחנו שמענו את עדותה של החברה הקודמת של הרוצח, היא הצליחה 10 שנים לשרוד ולא העזה לפנות לבקש עזרה, מפחד, מחרדה, מאיומים.
<רות רזניק: זה ערב קיץ לכאורה, זה לכאורה רק ערב קיץ טוב, ידוע וישן - - -
עאידה תומא סלימאן: רות, רות, סליחה.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו עוד רבע שעה ואני באמת רוצה לנצל את הזמן להצעות קונקרטיות – איך אפשר לעזור לנשים האלו לשמור על עצמן.
עאידה תומא סלימאן: אז בואי נעשה את זה.
<רות רזניק: ההצעה העיקרית היא לא להמתין עד שיגיע הגרזן.
<רות רזניק: לברוח ברגע שיש גבר אלים והאלימות יכולה להתפרץ ברגע שאת בכלל לא מצפה כלפייך, ואחרי הגירושין כלפי ילדייך.
<רות רזניק: לא דיברנו על זה.
<רות רזניק: רק אתמול - - -
עאידה תומא סלימאן: היא ניסתה לברוח וכל הנשים ברוב המקרים מנסות לברוח ולצערנו הרב בכל זאת - - -
<רות רזניק: גם אין מקום, אין מספיק מקלטים.
עאידה תומא סלימאן: את זה רציתי לשמוע.
<רות רזניק: זה שמרחיקים נשים זה לא הפתרון היחידי.
עאידה תומא סלימאן: רציתי לשמוע הצעות איך לקדם את הנושא.
<רות רזניק: להכניס את הנושא של אי אלימות למערכת החינוך שלנו מגיל הגן.
<רות רזניק: ילדים צריכים ללמוד שאסור להם להיות אלימים.
<יעל גולד: יש רשימת המתנה כי אנחנו לא יכולים לשמור.
<יעל גולד: כי ברגע שיש מקרה אנחנו מקבלים, אבל אצלנו בלא לאלימות, אנחנו נאלצנו לדחות 50% בשנה שעברה בשל חוסר מקום.
<יעל גולד: לנו לא היה מקום.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, שנייה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש מערכת במשרד הרווחה, שמנתבת את הפניות למקלטים אחרים ברגע שהמקלט הספציפי לא יודע.
עאידה תומא סלימאן: השאלה עד כמה – וזו סטטיסטיקה שאנחנו צריכים לדעת – עד כמה מהפניות למקלטים נדחו ועד כמה לא נקלטו.
עאידה תומא סלימאן: את זה צריכים לדעת ואני יודעת שזה קיים אצלכם.
<סאיד תלי: את רוצה שאני אתייחס לזה?
עאידה תומא סלימאן: אני תיכף אתן לך.
עאידה תומא סלימאן: אם יש לך סטטיסטיקה - - -
מאיר כהן: עד איזו שעה הדיון?
עאידה תומא סלימאן: עד השעה 11:30.
עאידה תומא סלימאן: סגן נציב מאיר ברקוביץ, ראש מדור נפגעי עבירה באח"מ.
<מאיר ברקוביץ: שלום.
<מאיר ברקוביץ: אני רציתי להתייחס וטיפה להרחיב את היריעה.
<מאיר ברקוביץ: אני מבין שלפחות חלק מהדיון עוסק במה הלקחים שצריך להפיק ומה הדברים שאפשר לעשות.
<מאיר ברקוביץ: אז קודם כל אני רוצה לפתוח בזה שאני קצת מסתייג מהאמירה שמעת לעת חוזרת פה בדיונים, שאנחנו מדברים, מדברים וכלום לא קורה.
<מאיר ברקוביץ: אני חושב שממה מדברים פה כן קורה וזה מהלך משותף.
<מאיר ברקוביץ: אני חושב שיש מאמצים שנעשים גם על ידי הגורמים השונים שעוסקים בתחומים האלה במשרדי הממשלה, ואני חושב שגם בדיונים שעושה הוועדה הזאת, והאופן שבו הם נעשים, מקדמים את הדברים מכיוונים שונים.
<מאיר ברקוביץ: אני אגע בדברים מסוימים שאני חושב שהם חידושים, שהם דברים שהתפתחו בשנה-שנה וחצי האחרונות, עם ובלי קשר להמלצות של הוועדה הבין משרדית והצוותים שעובדים תחתיה, שגם זה אגב, אני הייתי חבר בהרבה ועדות בין משרדיות, ראיתי הרבה המלצות ששוכבות על מדפים.
<מאיר ברקוביץ: אני חייב להגיד שאני לא זוכר בהרבה שנים של וועדות כאלה, משהו שתורגם כפי שזה תורגם עכשיו ל-10 צוותי יישום עם החלטת ממשלה, עם תקציב קטן שמלווה את עבודת הצוותים האלה כדי שיהיה אפשר להיעזר גם במומחים, ואני לפחות - - -
עאידה תומא סלימאן: בשנת 1995 היו יותר ועדות.
<מאיר ברקוביץ: אני אופטימי לפחות, אני מכיר את כל ההצעות שעל הפרק וכל הצוותים ואני חושב שסימנו דברים נכונים ואני חושב שזה יכול להביא אותנו למקום טוב.
<מאיר ברקוביץ: אבל בלי קשר לזה, כחלק ממה שאתם מעלים פה וגם אנחנו זיהינו את זה, שאחד הפערים המרכזיים הם הפערים בין המערכות.
<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת המידע מצוין במערכת אחת ומצוין במערכת אחרת, ואנחנו לא תמיד מסונכרנים כמו שצריך.
<רותי אלדר: לא מסונכרנים, זה גם לא לפי החוק בכלל.
<מאיר ברקוביץ: לא, אז אני לא עושה לעצמנו את ההנחה הזאת.
<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת, יש דברים שהחוק מונע מאיתנו ובזה אחת הצוותים עוסק, בפתרונות - - -
<רותי אלדר: גם את זה צריכים - - -
<מאיר ברקוביץ: אני אומר, אחד הצוותים עוסק בפתרונות החקיקתיים כדי להסיר חסמים של העברת מידע.
<מאיר ברקוביץ: עסקנו בדברים האלה גם בנושא הקטינים בזמנו.
<מאיר ברקוביץ: נתקע איפה שהוא ולא קודם, אבל לגבי קטינים, לפחות על הנייר פתרנו את זה.
<מאיר ברקוביץ: החוק לא הגיע לאן שצריך להגיע, אבל עושים את אותו פתרון, חושבים על אותו פתרון פה.
<מאיר ברקוביץ: אבל אני אומר בכנות וזה מה שמעסיק אותנו ביום יום, אנחנו חובתנו לסגור את הפערים במקומות שאנחנו כן יכולים וגם שם הבנו שיש לנו, ביחד עם הרווחה, במה להשתפר.
<מאיר ברקוביץ: עשינו מהלך ארוך.
<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת לקח שנה-שנה ומשהו עד שזה נבנה, כל ההסכמות סביב כל הדבר הזה, כי זה משהו שהיה קצת חסר תקדים.
<מאיר ברקוביץ: לפחות לא עשינו את זה בתחומים אחרים אף פעם.
<מאיר ברקוביץ: אנחנו רצינו להגיע למצב שבו, כשהמשטרה מגדירה מסוכנות גבוהה, לפי הערכת המסוכנות שלה, בלי להתחשב כרגע בכלי הערכת המסוכנות האחרים, בגלל שכלי הערכת המסוכנות לא יכולים לדבר אחד עם השני, אז אנחנו צריכים לקבוע איזה שהוא עוגן שאפשר להתחיל ממנו.
<מאיר ברקוביץ: אז אמרנו ניקח את הערכת המסוכנות של המשטרה, נסמן את כל הנשים שאנחנו מגדירים אותן במסוכנות גבוהה, לפי הערכת המסוכנות וננסה לייצר מצב שעל כל אחת ואחת מהנשים האלה מתקיים דיון משותף למשטרה ולרווחה, ששמים על השולחן את כל מה שמותר לשים.
<קריאה: אבל לצערנו זה לא קורה.
עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת לשמוע מה עשו עם זה.
עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע.
<מאיר ברקוביץ: רגע, אז תתנו לי להגיד.
<מאיר ברקוביץ: אנחנו עבדנו על זה הרבה זמן.
<מאיר ברקוביץ: זה לא שינוי - - -
<קריאה: הוא לא מתקיים בפועל.
<קריאה: מחכים שמישהו ימות.
עאידה תומא סלימאן: אני מתפלאת, למה אחרות צריכות להסביר את עבודת המשטרה כאשר יש לנו נציג.
<מאיר ברקוביץ: תראו, המהלך פה חייב שני צדדים, כי זה שהמשטרה תרצה שיבוא נציג רווחה באופן קבוע לתחנה אחת לחודש, יעבור על כל התיקים - - -
עאידה תומא סלימאן: ממתי ההחלטה הזאת?
<מאיר ברקוביץ: רגע, אני אגיד.
<מאיר ברקוביץ: זה שאנחנו רוצים את הדבר הזה, זה לא מספיק.
<מאיר ברקוביץ: את המהלך הזה היה צריך לעשות יחד עם משרד הרווחה, עם מנכ"ל משרד הרווחה ויחד עם המרכז לשלטון מקומי, כי בסוף מדובר בשעות עבודה של העובדים הסוציאליים.
<מאיר ברקוביץ: צלחנו את הדבר הזה ביחד והגענו למצב שבו בחודש פברואר השנה, לקראת סוף חודש פברואר, יצא נוהל שהוא גם נוהל שלנו, שעבר עד המפכ"ל, בגלל שהוא מחייב את מפקד המחוז, הוא מחייב את מפקד התחנה, הוא מחייב לא רק את אנשי עלמה, ויצא נוהל מקביל, ממש כמעט מראה שלו, שהוא יצא בתור חוזר מנכ"ל משרד הרווחה ולא נוהל שיתוף פעולה רגיל שעושים בהרבה מקומות.
<מאיר ברקוביץ: הנוהל הזה התחיל, נכנס לעבודה במהלך מרס.
<מאיר ברקוביץ: אנחנו נמצאים יחסית בתחילת ההרצה שלו.
<מאיר ברקוביץ: אני עשיתי כבר ישיבות עם הנציגים המחוזיים מכל מחוז, שעוסקים בנושאים האלה.
<מאיר ברקוביץ: אני יודע את המקומות שזה עובד יותר טוב, שזה עובד פחות טוב, אבל נוצר מהלך שהוא עדיין לא שלם, אבל המהלך הזה יצר מצב שבו על כל הרשימה הזאת דנים תיק, תיק ושמים את המידע.
<מאיר ברקוביץ: עכשיו, כמו הרבה דברים בין משרדיים כאלה, שמשנים סדרי עבודה, זאת אומרת שהם לא דרך העבודה הרגילה.
<מאיר ברקוביץ: פתאום יושבים בצוות משותף, העובד הסוציאלי שואל את עצמו מה אני יכול להגיד, מה אני לא יכול להגיד, אבל אנחנו רוצים להגיע למצב, ואנחנו כמובן לא מבקשים לדעת שום תכנים של טיפול וזה ברור.
<מאיר ברקוביץ: אנחנו כן רוצים להגיע למצב שלא נפל לנו אף אחד בין הכיסאות.
עאידה תומא סלימאן: אבל עדיין, למרות שזה חוזר שלכם וחוזר של הרווחה, לפי הערכת המסוכנות שלכם ואך שלכם, כלומר, אם לרווחה, כי אנחנו יודעות שחלק מהנשים שנמצאות בסכנה ידועות לרווחה ולא מגיעות למשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אתם לא מכניסים לדיונים האלה גם נשים שמוגדרות בסיכון גבוה?
<מאיר ברקוביץ: רגע, לא, לא.
<מאיר ברקוביץ: הנוהל הזה מגדיר, הוא יוצר בסיס שהוא הבסיס שיש לנו את המידע במשטרה שהוא על אלה שאנחנו יודעים עליהן.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אתם הולכים לפי המידע שלכם.
<מאיר ברקוביץ: כל הרעיון של ליצור שיח כזה, לחייב שיח כזה, הוא בזה שלמעשה גם הרווחה באה לשיח הזה ואומרת רגע, יש כאלה שאני יודעת עליהם, הם לא רוצים להגיש תלונה.
<מאיר ברקוביץ: אני רוצה לשים אותם על השולחן.
<מאיר ברקוביץ: יכול להיות לפעמים כתוצאה מזה שאין תלונה ואין כלום, אז לפעמים אתה מוגבל במה שאתה יכול לעשות, אבל לפעמים אתה יכול לעשות את הדברים מסביב.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, זה מה שרציתי לדעת.
<מאיר ברקוביץ: אז זאת נקודה אחת שאני חושב שהיא חשובה ואני חושב שהיא סימון כיוון נכון.
<מאיר ברקוביץ: דבר שני, כשמדברים על הנושא של גברים או לא גברים ולהרחיק או לא להרחיק, בסוף בסוף ואני חושב שזה הכיוון של הצוותים האלה, אנחנו צריכים לייצר סל של מענים למצבים שונים.
<מאיר ברקוביץ: יש מצבים שבהם הרחקה של הגבר היא יותר נכונה, יש מצבים שבהם מקלט הוא יותר נכון.
<מאיר ברקוביץ: צריך לזכור שהיום אנחנו בסמכויות מוגבלות.
<מאיר ברקוביץ: למשל, המשטרה לא יכולה להרחיק מישהו ולהתנות.
<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת אין הרחקה ממובן, קוראים לזה הרחקה, אבל אנחנו מדברים על תנאי שחרור.
<מאיר ברקוביץ: זו ההגדרה החוקית.
<מאיר ברקוביץ: אתה משחרר מישהו מהחקירה, אתה יכול לשחרר אותו בתנאים של הרחקה מבת הזוג שלו.
<מאיר ברקוביץ: התנאים האלה מוגבלים ל-15 ימים סך הכל, ואין לנו אפשרות להתנות.
<מאיר ברקוביץ: אנחנו יכולים להתנות אותם בכל מיני תנאים של אי יצירת קשר ולמשל אני לא יכול לשחרר גבר ולהתנות את זה בהתייצבות באחד ממרכזי הסיוע.
<מאיר ברקוביץ: אני לא יכול לחייב אותו בטיפול, אבל אם אני רוצה רק לחייב שייווצר הקשר, כי יכול להיות שכשהוא יגיע, מישהו יצליח לרתום אותו לאיזו שהיא מסגרת של טיפול.
<מאיר ברקוביץ: אלה סמכויות שאנחנו צריכים, כמו הנושא של צווי הגנה וכמו הנושאים שאני חושב שהשר לביטחון פנים לקח על עצמו לקדם.
<מאיר ברקוביץ: זה נשמע לא מזמן.
<מאיר ברקוביץ: חלק זה הצעות שעלו מהצעות חוק פרטיות וחלק זה הצעות שאנחנו שמנו על השולחן, שנועדו להרחיב את סל האמצעים שבידינו.
<ג'ולי קייט: אבל כשאותו גבר משתחרר, במשרד הרווחה מישהו יודע שהוא השתחרר?
<ג'ולי קייט: אתם מדווחים?
<ג'ולי קייט: אותו גבר השתחרר ואנחנו יודעים שהאיה בסיכון, מי יודע שהוא השתחרר?
<ג'ולי קייט: למי אתם מחויבים לדווח על זה?
עאידה תומא סלימאן: הם מחויבים לדווח לפי חוק זכויות נפגעי עבירה לנפגעת עצמה.
<קריאה: אבל לא עושים את זה.
<מאיר ברקוביץ: צריך להיות שני דברים.
<מאיר ברקוביץ: אמרתי, תקלות תמיד יש ולעולם יהיו ואיפה שיש תקלה כזאת אני רוצה לדעת, אני מוכן לטפל, אבל הכלל הוא - - -
<ג'ולי קייט: בדיוק תיארתי פה, לפני שנכנסת - - -
<מאיר ברקוביץ: בסדר, הכלל הוא, ובהרבה מהמקרים הוא עובד ויש מצבים שבהם הוא לא עובד, אבל השחרור במקרה של אלימות במשפחה - - -
<ג'ולי קייט: אלימות במשפחה, כן.
<מאיר ברקוביץ: אני אומר, שחרור במקרה של אלימות במשפחה, מבחינתנו חוקר שנמצא בהארכת מעצר והשופט החליט לשחרר את האדם שאנחנו ביקשנו לעצור אותו, מלבד הדיווח למנ"ע, שהדיווח למנ"ע הוא בסדר, אבל מנ"ע הוא לא מיידי.
<מאיר ברקוביץ: המערכות האלה מעדכנות את זה מחר בבוקר.
<מאיר ברקוביץ: הוא מחויב ליצור קשר טלפוני ולעדכן אותה טלפונית שהוא שוחרר.
<ג'ולי קייט: אבל האישה נמצאת במקלט ובהתחלה לפעמים היא בלי פלאפון, למשל.
<ג'ולי קייט: אני יכולה להגיד לך שאנחנו הרבה מאד פעמים מוצאים את עצמנו רודפים אחרי אותן תחנות המשטרה כדי לנסות לברר האם הבן אדם שוחרר.
<ג'ולי קייט: אחד אומר כן, השני אומר לא, השלישי אומר אולי.
<קריאה: מה הכתובת שלנו?
<ג'ולי קייט: בדיוק, למי אנחנו פונים?
<ג'ולי קייט: אף אחד לא נותן את הפלאפון שלו.
<ג'ולי קייט: אנחנו לא יודעים מה לעשות.
<מאיר ברקוביץ: אני שומע על זה פה פעם ראשונה.
<ג'ולי קייט: לזרוק זבל היא מפחדת.
<ג'ולי קייט: לבית חולים היא מפחדת ללכת.
<מאיר ברקוביץ: כן, אבל המחויבות שלהם, הם הרי מחויבים להתקשר לפי הפרטים שמופיעים לנפגע בתיק.
<מאיר ברקוביץ: אם הנפגעת הזאת נמצאת במקלט, אני לא יודע אם בנקודת הזמן החוקר הזה יודע שהיא במקלט, הוא לא יודע שהיא במקלט.
<מאיר ברקוביץ: איך הוא יכול לדעת?
<ג'ולי קייט: הוא מנסה, היא לא עונה, הוא אומר טוב, עשיתי V.
<מאיר ברקוביץ: אבל מה הוא יכול לעשות?
<מאיר ברקוביץ: הוא יכול לנסות להתקשר עוד פעם ועוד פעם, אבל אין לו - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל אתן יכולות לעדכן את הפרטים שלה.
עאידה תומא סלימאן: ברגע שהיא נכנסת למקלט, לעדכן במשטרה את הפרטים שלה – למספר הטלפון של המקלט.
<מאיר ברקוביץ: אם ברגע שהיא הגיעה אליכם ולקחתם לה את הפלאפון אתם הייתם יוצרים קשר עם התחנה ואומרים – על דעתה – שכל ההודעות שצריכות להגיע לטלפון שלה – בבקשה לעדכן את המקלט, זה הרי מעודכן במערכת.
<מאיר ברקוביץ: החוקר לא מכיר את כולם בעל פה.
<מאיר ברקוביץ: הוא נכנס למערכת, הוא רואה את פרטי הנפגע.
<ג'ולי קייט: בוא תנסה לאתר.
<ג'ולי קייט: אז הם אומרים לנו בסדר, ואז אני מתקשרת לחוקר, הוא אומר הוא עצור, השני אומר הוא משוחרר, השלישי אומר - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני חושבת שהן מעלות פה נקודה של קשר עם המשטרה ועד כמה באמת המשטרה מעדכנת, אפילו כשיש קשר אישי ממנהלת המקלט או עובדת סוציאלית של המקלט, לשאול מה קורה במקרה הספציפי הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך לקחת ולרשום את ההערות שיש להן ולעדכן במשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לבוא ולהגיד אני לא יודע אם הוא עדיין-.
עאידה תומא סלימאן: הוא צריך לבדוק ולחזור אליהן עם תשובה מאד ברורה.
<מאיר ברקוביץ: אז זה פתרון שאמרתי אותו.
<מאיר ברקוביץ: אמרתי מה יכול להיות הפתרון, אבל בשביל זה מישהו צריך ליידע שעכשיו הטלפון שלה לא נמצא.
<ג'ולי קייט: אבל אתם שולחים אותה למקלט.
<מאיר ברקוביץ: אבל אנחנו שולחים למקלט, אנחנו לא יודעים מי לקח את הטלפון, מה עשה, מתי.
<מאיר ברקוביץ: אנחנו לא יכולים לדעת.
<ג'ולי קייט: כל אישה שנכנסת למקלט - - -
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מציעה – כנראה צריך לרענן שוב את הקשר בין המקלטים למשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אנשים שפועלים בשטח משתנים ויכול להיות שלא מעודכנים בפרטי הפרטים שאתן מעלות פה ואני הייתי במקום הזה ואני יודעת בדיוק מה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אולי צריך עוד פגישה של המשטרה עם המקלטים כדי לדון ספציפית בתקלות האלה, שהן תקלות אשר לפעמים מעידות על רשלנות ולפעמים פשוט מאד – לא יודע, אז סימני V והמשכתי הלאה.
<שרון שמש: אבל זה תקלות הרות גורל שבאמת אין - - -
עאידה תומא סלימאן: אתן רוצות להסביר לי את זה?
<מאיר ברקוביץ: יש לכן גורם - - - תפנו אלינו באופן רצוף.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, בגלל זה אני מציעה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שאפשר כאן בישיבה.
עאידה תומא סלימאן: אחת ההצעות שלי ואני אסכם את זה גם כן, שצריך לקיים ישיבה מורחבת של המשטרה, גורמים של המשטרה עם פורום מקלטי הנשים.
<מאיר ברקוביץ: יש את זה.
<מאיר ברקוביץ: יש באופן שוטף עם הממונה על המקלטים.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני לא מדברת על הממונה על המקלטים.
עאידה תומא סלימאן: כבודה במקומה מונח ואני מכירה אותה, ידידתי מיכל.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על הנשים שנמצאות בשטח ונתקלות בפרטי הפרטים האלה.
<סאיד תלי: אבל יש פורום תמיכה עם הנשים בשטח.
עאידה תומא סלימאן: אמרתי, פורום מנהלות המקלטים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת בדיוק על מה אני מדברת, תאמינו לי.
עאידה תומא סלימאן: שניכם יודעים שאני יודעת.
עאידה תומא סלימאן: 25 שנים למדתי את השטח טוב מאד.
<מאיר ברקוביץ: אנחנו בכל אופן, כמו שעשינו בכל הדברים האחרים, אין לנו בעיה.
<מאיר ברקוביץ: מה זה אין לנו בעיה?
<מאיר ברקוביץ: התחנות עובדות בקשר שוטף עם המקלטים ועם הממונים שלהן ברמות - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני מציעה שאתם תיקחו יוזמה, תזמנו פגישה כזו, ישיבה עם פורום המנהלות, עם המשרד, לעשות את זה באופן מסודר.
<רות רזניק: צריך כתובת במשרד.
<רות רזניק: צריך לדעת מי במשרד המשטרה.
<רות רזניק: האם בכל תחנה זה עם האלמ"ב שם, עם הרשות?
עאידה תומא סלימאן: יש לנו כתובת.
<מאיר ברקוביץ: יש כתובות ברורות גם בתחנה, גם במחוז וגם ברמה הארצית.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו לא נתעסק פה בכתובות ברמת מחוז או מקום.
עאידה תומא סלימאן: יש אחראים במשרד לביטחון הפנים, פונים אליהם והם עושים את העבודה.
עאידה תומא סלימאן: ככה זה צריך להיות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לצילית יעקובסון מבת מלך.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי, אבל ממש שתי דקות.
<צילית יעקבסון: פחות.
<צילית יעקבסון: אני מברכת על הישיבה הזאת ואני רוצה לומר ונאמרו פה הרבה דברים ויש עוד כל כך הרבה נקודות שצריכים לפתור אותן.
<צילית יעקבסון: נשים שלא מגיעות וחלק מהנרצחות לא היו מוכרות בכלל לרווחה ונשים שלא מגיעות, ואני מדברת על חקיקה ועל חינוך, והילדים שנמצאים במקלט וכן רשימות המתנה, ויש כל כך הרבה דברים.
<צילית יעקבסון: אני אומרת, מישהו מאיתנו זוכר איך קוראים למי שנרצחה בינואר או בפברואר או לפני שנה?
<צילית יעקבסון: אנחנו עכשיו זוכרים את השם של האימא שנרצחה לפני שבועיים.
<קריאה: 9 נשים נרצחו מתחילת השנה.
<קריאה: 9 נשים כבר.
<קריאה: אף אחד לא זוכר אותן.
<צילית יעקבסון: מתחילת השנה.
<צילית יעקבסון: מי זוכר את השמות של שנה שעברה?
<צילית יעקבסון: יש להן פנים.
<צילית יעקבסון: יש להן הורים, יש להן ילדים.
<צילית יעקבסון: אני אומרת שוב, עד שלא תקום זעקה ותקום רשות שתאגד את כל הנושאים האלה, וזה לא ירד מסדר היום הציבורי בדיוק כמו שמטפלים בטרור, זה טרור מבית וזו הסכנה הגדולה שלנו כי זה מחריב אותנו מבפנים.
<צילית יעקבסון: כי אנחנו מגדלים ילדים לתוך המציאות הזאת, שאישה נרצחת והעיתונים מלאים ויש תמונות וזה מאד צהוב וזה קורע לב, אבל אנחנו ממשיכים הלאה ואנחנו נתכנס, חס ושלום, ברצח הבא או בטירוף הבא שהעיתונות תזעק.
<צילית יעקבסון: וזה הדבר שאני חושבת שזאת הקריאה הכי חזקה שצריכה לצאת מפה.
<צילית יעקבסון: ואז לרדת לכל הרזולוציות שבחיי היום יום אנחנו יודעות על מה אנחנו עוברות מול כל הגורמים.
<צילית יעקבסון: אבל זאת הקריאה: לא לחכות לרצח הבא כדי ש - - -
מאיר כהן: מה ההצעה?
<צילית יעקבסון: רשות שתטפל, אבל בסדר יום ציבורי, כאמירה ציבורית של מדינת ישראל, שאלימות במשפחה היא לא נושא שמטופל פר רצח.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה שהעבודה שלי נעשית כבר על ידי אחרים.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין רותי אלדר, בבקשה גברתי, אבל ממש שתי דקות.
<רותי אלדר: בקצרה, כי באמת חלק מהדברים שרציתי לומר נאמרו.
<רותי אלדר: אני היועצת המשפטית של ארגון משפחות נרצחים ונרצחות ולצערנו המידע כמובן מתנקז אצלנו ואנחנו מודעים וזוכרים גם את הנרצחות, במיוחד את הנרצחות על ידי בני זוג ועל ידי בן משפחה ואני חושבת שהרעיון של הקמת רשות שתאגד את כל המשאבים והמידע וגם את צורכי החקיקה לאותו עניין בידי רשות אחת, זה הפתרון שיכול להביא לאיזה שהוא שינוי במציאות הזו.
<רותי אלדר: במציאות הטרוריסטית באמת שנוצרה פה כלפי נשים.
<רותי אלדר: אני הבאתי איתי לפה את הנוהל שנתקלתי בו רק בשבוע שעבר כשהוא יצא, נוהל נשים מאוימות שיצא לרשויות המקומיות, שגם מזכיר את נוהל אורות אדומים שכבר היה קיים קודם, שמדבר על זיהוי ועל רישום ועל איתור נשים שנמצאות בסיכון ממשי לחייהן על ידי - - -
מאיר כהן: זה אותו הדבר, רק עם כותרת אחרת.
<מאיר ברקוביץ: לא, זה לא אותו דבר.
<מאיר ברקוביץ: לא, ממש לא.
<רותי אלדר: והדברים האלה הולכים בכיוון הנכון.
<רותי אלדר: זאת אומרת הם בדיוק מטפלים-.
<רותי אלדר: הבדיחה לא במקום לדעתי, סליחה שאני אומרת את זה.
עאידה תומא סלימאן: לא הייתה בדיחה.
עאידה תומא סלימאן: איפה הייתה בדיחה?
<רותי אלדר: על אורות אדומים כאילו.
מאיר כהן: ההיפך.
מאיר כהן: אני מכיר את הנוהל הזה.
מאיר כהן: אני אומר שהנוהל החדש - - -
<רותי אלדר: אה, סליחה.
<רותי אלדר: אז אני הבנתי לא נכון.
מאיר כהן: ברשותך, אני אומר שהנוהל החדש להערכתי וקראתי אותו והייתי גם ראש רשות, הוא לא משנה כהוא זה מהנוהל הקודם ומה שהיה הוא שיהיה.
מאיר כהן: אין שם אמירה נחושה שמחייבת - - -
<רותי אלדר: היא מחייבת מינוי רפרנט בכל רשות לאומית, שיהיה בקשר עם המשטרה וירשום - - -
<מאיר ברקוביץ: נוהל אורות אדומים - - - המשטרה - - -
מאיר כהן: חבריה, אז אני מאד מקווה שאני אתבדה ואני אבוא להתנצל, אבל נשב פה בעוד שנה ושום דבר לא יחייב שום דבר.
<מאיר ברקוביץ: אז אני אומר לך שזה כבר לא נכון.
מאיר כהן: תביא בפעם הבאה את כל הנתונים של כל תחנות המשטרה בארץ והרשויות וכמה אנשים כבר נכנסו לשם.
<ג'ולי קייט: בחיפה זה קיים.
<מאיר ברקוביץ: מה זאת אומרת?
<מאיר ברקוביץ: כמה - - -
<מאיר ברקוביץ: בנוהל אורות אדומים - - - בנוהל הזה דנים במאות בשנה.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מציעה דבר כזה - - -
מאיר כהן: שנייה, אני יכול עוד שנייה אחת?
מאיר כהן: תראו, גם בנוהל הזה, הרי מה אתה אומר בעצם?
מאיר כהן: אתה אומר שתבוא עובדת סוציאלית וגם כשאין תלונה היא - - -
<מאיר ברקוביץ: אני לא אמרתי שגם - - -
מאיר כהן: ככה שמעתי אותך.
<מאיר ברקוביץ: אמרתי שלא יהיה מצב שאישה בסיכון גבוה, לא יתקיים לגביה דיון משותף ו - - -
מאיר כהן: אז - - -
מאיר כהן: התקיים דיון, אז מה?
<מאיר ברקוביץ: דיון שההחלטה - - -
מאיר כהן: מה זה שייך לדיון?
עאידה תומא סלימאן: קודם כל בואו נתחיל מזה - - -
מאיר כהן: מה האמצעי?
<מאיר ברקוביץ: דרך ההגנה עליה - - -
<מאיר ברקוביץ: מה הפעולות - - -
עאידה תומא סלימאן: מה הם תנאי ההגנה?
מאיר כהן: תתקבל החלטה להצמיד לה שומר?
מאיר כהן: תתקבל החלטה להעמיד שוטר ליד הכניסה של הבית שלה?
מאיר כהן: תתקבל החלטה ללוות את הילדים לבית הספר?
<מאיר ברקוביץ: ונוהל אורות אדומים עושה את זה?
מאיר כהן: לכן אמרתי.
עאידה תומא סלימאן: לכן הוא אמר שלא.
מאיר כהן: אני אמרתי שאין שינוי דרסטי במהות בין זה לבין זה.
מאיר כהן: אז הוסיפו דיון שלדעתי הוא יהיה דיון עקר - - -
<מאיר ברקוביץ: אבל הוא כבר מתקיים והוא לא עקר.
מאיר כהן: בסופו של דבר אין שם שיניים על השולחן.
מאיר כהן: אין שיניים על השולחן והנשים ממשיכות להיות מופקרות לצערי הגדול.
מאיר כהן: ואני אומר לך את זה - - -
<מאיר ברקוביץ: אם גם זה דבר שהוא לא משמעותי, אז אני לא יודע מה יכול להיות משמעותי.
מאיר כהן: כי אין שם, רבותי, כשיושבים בתחנת משטרה עם שוטר - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו, אני רוצה להתקדם.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה, חבר הכנסת מאיר כהן, שני מאיר, סליחה - - -
עליזה לביא: אולי יהיה לנו אור.
עאידה תומא סלימאן: המאירים, אני מבינה לאן אתה רוצה להגיע ואני חושבת שהמשטרה בעצמה, לאחר דיונים התחילו לסמן שיש להם מחסור בכלים כדי להגן או לאכוף דברים.
עאידה תומא סלימאן: אחד מהדברים שעכשיו בדיוק אמרת, סגן ניצב ברקוביץ, שהלוואי והייתה לנו הסמכות לאכוף טיפול על גבר - - -
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת קודם כל שטוב שאתם מיקדתם את הדיון במקרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: חסר שנשים אחרות שנמצאות בסיכון והמשטרה לא יודעת עליהן.
עאידה תומא סלימאן: על אלה עוד נצטרך לחשוב איך נקדם דיון עליהן, אבל אולי הדיון הזה יעזור לשים את היד על הכלים שעדיין נחוצים כדי להגן על נשים ואנחנו דיברנו על זה.
עאידה תומא סלימאן: היו מקרים שדיברנו על נשים שנמצאות בסיכון גבוה, למשל תכנית שדומה לתכנית הגנת עדים.
עאידה תומא סלימאן: יש נשים שהמצב שלהן הוא כזה שאם לא בונים להן תכנית אחרת שמשנה להן את כל הזהות ועוקרת אותן למקום אחר, הן לא תהיינה בחיים.
עאידה תומא סלימאן: אני למדתי מניסיוני שמבלי לראות בכל דבר איך אפשר להתקדם איתו, לא מתקדמים.
עאידה תומא סלימאן: אולי הדיון הזה יקדם אותנו לשים את האצבע איפה החסרים בכלים שבידי הרשויות כדי להגן על נשים.
עאידה תומא סלימאן: הצטרפה אלינו חברת הכנסת עליזה לביא.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר מאחרים לישיבה השנייה שיש לנו, אז אני מאד מבקשת.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן שתי דקות לגברת דורית בר-דוד ואחריה שתי דקות לחברת הכנסת ואני רוצה לסכם.
<דורית בר - דוד: אוקיי, אז שמי דורית ואני מהרשות המקומית ומנהלת מרכז לטיפול באלימות, משום מה קולנו עוד לא נשמע פה.
<דורית בר - דוד: ואני אומרת את זה משום שלצערי הרב מעט מאד נשים מגיעות למקלטים ואת העלית שאלה מאד חשובה בהתחלה.
<דורית בר - דוד: אנסטסיה ז"ל - - -
עאידה תומא סלימאן: גברתי, את היחידה שנרשמת מהמרכזים האלה והנה, אני נותנת לך לדבר.
<דורית בר - דוד: זה בסדר.
<דורית בר - דוד: זו לא הכוונה.
<דורית בר - דוד: אני רוצה לומר את זה ברמת המאסה.
<דורית בר - דוד: רוב הנשים נשארות בקהילה ולא מסכימות לצאת למקלטים וחשוב שזה ייאמר.
<דורית בר - דוד: אנחנו מכינים אותן, הולכים למשטרה ועושים כל מה שצריך ואני יכולה לתת הרצאה שלמה למה הן לא רוצות להיות במקלטים.
<דורית בר - דוד: וחשוב שזה ייאמר, כי כשאנחנו מדברים על נשים ממעמד בינוני של תעסוקה ושל פסדו שליטה ושל רצון ושלא יכולות להיות עקורות ממקומן, צריך למצוא פתרונות ביניים יחד עם המקלטים, שיתנו מענה למרחב מוגן.
<דורית בר - דוד: אני קוראת למשטרת ישראל, בכל מה שקשור לאלמ"ב, שהאכיפה והשירות יהיו הרבה יותר מהירים ממה שהם.
<ג'ולי קייט: כולל האזיק האלקטרוני.
<דורית בר - דוד: וכשאישה יוצאת למקלט, שהם ידעו שמחר היא יכולה לעזוב ולא לשבת לנוח, שזה נורא טבעי, אלא להמשיך במרץ להגן עליה ולאכוף, כדי שהיא תחזור לקהילה.
<דורית בר - דוד: וחשוב שזה ייאמר, כי הקבוצה הזאת היא מאד גדולה ועוד לא פתרנו את הבעיה שלהן, שהן לא מוכנות לצאת למקלטים והן בסיכון גבוה.
עליזה לביא: גברתי יושבת הראש, אני רוצה לברך אותך על קיום הדיון הזה, להעלות את זה ולהמשיך ולהעלות את זה על סדר היום.
עליזה לביא: הרצח האחרון זה כרוניקה של מוות ידוע מראש.
עליזה לביא: כלומר, אנחנו שמענו גם את סיפור החיים הקשה, אבל גם של האישה הקודמת.
עליזה לביא: התלונות החוזרות ונשנות, הצורך שלה לפנות לעולם התחתון כדי לקבל הגנה, זה לא נתפס בכלל.