GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמיר אוחנה: התרופה לשנאה צריכה לבוא בניראות, ניראות באה לידי ביטוי בין השאר גם בדיון הזה שאננו מקיימים כאן ושצופים וצופות רבים בבית עדים לו ועדים להתרחשויות פה, ניראות היא גם בחיים האישיים של כולנו ואני, לשמחתי, רואה יותר ויותר טרנסיות וטרנסים שיוצאים מן הארונות, שמספרים, שמדברים, זו הדרך להפסיק את השנאה, את הדעות הקדומות ולצעוד יחד – אני מקווה, לעבר חיים יותר טובים.
נחמן שי: הדוברת הבאה היא מרלית הר ציון מן הבטוח הלאומי.
נחמן שי: מרלית.
<מרלית הר ציון: תודה רבה, אני מרלית הר ציון, מן המוסד לבטוח לאומי, אגף נכות כללית, משרד ראשי.
<מרלית הר ציון: כבר לפני שנה וחצי המוסד לבטוח לאומי שינה נהלים, בדיוק בשם השוויוניות, ואנחנו בודקים את האנשים באופן פרטני, אנחנו לא מכלילים ולא מחליטים שמי שעבר שינוי כזה או אחר, ניתן לו סטיגמה והוא יוכר כנכה או יוכר כלא-נכה.
<מרלית הר ציון: אנחנו בודקים כל אדם במצב שלו, אם זה בתקופה שהוא עובר ניתוחים כירורגיים ומחלים מהם, אם זה בתקופה שהמצב הנפשי שלו קשה יותר או קשה פחות ואחוזי הנכות הרפואיים ואובדן הכושר נקבעים בדיוק על פי זה.
<מרלית הר ציון: אני שמעתי ככה בחצי מילה פה נאמר, שהמוסד החמיר את הנהלים, אנחנו לא רואים את זה כך, אנחנו רואים את זה כשוויון.
<מרלית הר ציון: אם אנחנו טועים פה, אני זורקת פה לכל העמותות כפפה, אנחנו מאד נשמח לשיתוף פעולה מלא אתכם.
<מרלית הר ציון: אנחנו נקצה גם איש קשר במשרד הראשי, אתם מוזמנים לפנות אלינו וזה לא ענין שיקח זמן אלא במיידי.
<מרלית הר ציון: זה יכול לקרות גם היום ברגע שאני אגיע למשרד.
<מרלית הר ציון: אנחנו עושים את זה דרך אגב עם כל העמותות, לא רק עם סוג מסוים, שוב, בשם השוויוניות.
<מרלית הר ציון: בנוסף לזה, גם באגף השיקום במוסד, מי שיש לו אחוזי נכות מאד מינימליים, יכול לקבל שיקום מקצועי והשיקום המקצועי שלנו כולל לימודים במוסדות גבוהים, לימודי מקצוע, כל אחד לפי ההתאמה שלו ובזה אני מסיימת.
<מרלית הר ציון: אני זורקת לכם כפפה ואתם יכולים להרים אותה.
נחמן שי: היא תסיים את הדברים שלה - - -
<מרלית הר ציון: שניה, שניה, אתם יכולים להרים אותה ממש, ברגע שאנחנו יוצאים מפה.
<אלישע אלכסנדר: אנחנו אפנה אלייך, בטח.
<ישראלה לב: הבעיה העיקרית היא שאנשים טרנסג'נדרים צריכים מכתב מפסיכיאטר ולא תמיד יש להם כסף לזה.
<ישראלה לב: זו אחת הבעיות, הנגישות לפסיכיאטר.
<מרלית הר ציון: הועדות רפואיות שמתקיימות זקוקות למסמכים רפואיים שמעידים על המצב הרפואי, הפיזי, הנפשי של האדם שבא לוועדה.
<מרלית הר ציון: אנחנו נבדוק את זה, נראה מה אפשר לעשות, - - -
<ישראלה לב: חייבים הקלות.
<מרלית הר ציון: אולי קופות החולים.
נחמן שי: מרלית, אנחנו מדברים פה על אנשים שכפי שהבנתי, חלקם הגדול משתכר מתחת ל 4,300 שקל לחודש, זאת אומרת, כמו בקו העוני הם עובדים ואז הם מחפשים גם כל מיני תעסוקות.
<מרלית הר ציון: אני מבינה אבל יש גם בקופות החולים פסיכיאטרים.
<יעל גור: לא, אבל אנחנו בדקנו את זה.
<יעל גור: פסיכיאטרים בקופות חולים – גם לצורך, נגיד, הפסקת הריון לאישה בזנות, שרוצה להפסיק הריון, היא צריכה אישור מפסיכיאטר על שהיא צריכה להפסיק את ההיריון בשל מצב נפשי אבל רופאים בקופות חולים לא נותנים חוות דעת כאלה, זה לא עובד דרך קופות החולים.
<מרלית הר ציון: או.
<מרלית הר ציון: קיי.
<מרלית הר ציון: אז אנחנו נעשה שיעורי בית לגבי המסמכים שאנחנו דורשים מתוך הבנה שלא לכולם יש כסף לגשת לפסיכיאטר.
נחמן שי: אותו דיון היה לנו פה עם חווה - - -
<יעל גור: זה הליך משפיל, צריך להגיד גם את זה ואם בודקים איזושהי השתדלות - - -
<מרלית הר ציון: אנחנו חייבים להבין שללא מסמכים רפואיים קצת בעיה להחליט על מצב רפואי של אדם ולא משנה מיהו אז אנחנו צריכים מסמכים רפואיים.
<מרלית הר ציון: אנחנו נבדוק איך אנחנו מקלים על ענין המסמכים.
<נינה הלוי: אני אשמח לומר מילה כאן?
<נינה הלוי: נינה הלוי, נציגת הציבור בוועדה.
נחמן שי: קצר, כי אנחנו - - -
<נינה הלוי: משפט אחד.
<נינה הלוי: אני חושבת שנושא של מכתב מפסיכיאטר לא מתמיד משקף את המציאות המאוד מאוד אלימה, קשה ומתעללת שנשים טרנסג'נדריות בזנות חוות.
<נינה הלוי: אני חושבת שצריך להרחיב מאד את מינעד האפשרויות לתת לנשים טרנסג'נדריות תמיכה, שכן הקיצבה המאוד מאוד קטנה שהן מקבלות במקרה הטוב, שהול ך ונהיה נדיר, בחוויה שלי לפחות, פלוס הסיוע המאוד מאוד מצומצם בשכר הדירה, הם בעצם קצה החוט היחיד שלהן לאיזושהי מחיה בתקופה שהן מנסות לצאת מהזנות, וגם הוא מאוד מאוד לא מספיק, בפירוש, אני חווה עם אנשים שאני מלווה, הקשחה ברורה של התנאים ואני מרימה את הכפפה בכייף אבל זה המצב כרגע.
<נינה הלוי: (היו"ר עאידה תומא סלימאן)
עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה, לא, לא, שניה.
<יעל גור: היא פשוט שאלה אותנו.
<יעל גור: רק התייחסות קטנה.
<יעל גור: בהרבה אירועים מול הרבה גורמים אחרים, נותנים לעובד סוציאלי שמטפל באישה או באיש או בטרנסג'נדר, לתת דוח סוציאלי ונראה לי שמול בטוח לאומי זו יכולה להיות דרך פתוחה, טובה והרבה יותר משקפת את המצב של האדם שחווה תהליך.
<מרלית הר ציון: אנחנו נבדוק את האפשרות הזאת.
עאידה תומא סלימאן: תודה, אני מבינה שקיבלנו התייחסות מן הבטוח הלאומי בזמן שנעדרתי.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לתת זכות דיבור, אנחנו בוועדה הזו מנסים להעלות נושאים שהם לכלל האוכלוסיה במדינת ישראל אבל אנחנו גם מנסים, אני לפחות, מנסה גם להעלות את הקול שבדרך כלל לא נשמע הרבה מן האוכלוסיה הערבית ואני מבקשת, יש לנו היום משתתף בדיון, רוצה להתייחס?
עאידה תומא סלימאן: לא לרשום את השם בפרוטוקול.
<מוזמן: אני בן עשרים ושש.
<מוזמן: התחלתי לפני תשעה חודשים, היה לי מאוד קשה, מאוד מסובך, החבר'ה פה העלו הרבה נושאים טובים שרציתי להעלות אבל, מה שכן, שאני רוצה להעלות, שהדבר הזה לא קשור לכל הארגונים שתומכים בטרנסים פה אלא משהו שהוא ספציפי כזה.
<מוזמן: רשמתי כמה נקודות.
<מוזמן: קודם כל לגבי הועדה לשינוי מין, הועדה מאוד מאוד מושכת ומושכת ומושכת וזה מאוד קשה לבן אדם טרנס, אני רוצה לדבר על עצמי באופן אישי, מאוד קשה לי ללכת עם ביינדר כל הזמן, ביינדר שזה דבר שקושרים על החזה כדי להיראות שטוח ואני חושב שכל החבר'ה הטרנסים, הגברים הטרנסים שנמצאים פה מסכימים אתי.
<מוזמן: מאוד קשה לעבוד עם זה, מאוד קשה ללכת ברחוב עם זה, זה מפריע, אז צריך, וכן, גם לא בריא, זה פוגע בגוף, אז צריך לעשות משהו עם זה, עם הועדה לשינוי מין כי באמת, הם סתם מטרטרים אותנו.
<מוזמן: אני לא צריך להגיע לדליה גלבוע אלף פעמים בשנה כדי שתתן לי אישור לעשות ניתוח של חזה.
<מוזמן: רוב החברים שלי, שהיכרתי בתקופה האחרונה, מן הקהילה הטרנסג'נדרית, כולם, רובם בעצם, עשו את הניתוח על חשבונם האישי, ואפילו אם קופת החולים רוצה להחזיר להם אז היא מחזירה חצי מן הכסף שהם שילמו.
<מוזמן: עוד משהו רציתי לציין, יש מן הורמון שלוקחים אותו הטרנסג'נדרים שזה נקרא אפידו, שהוא לא כלול בסל הבריאות, שהוא עולה שלש מאות שקל, אני צריך לשלם - - -
עאידה תומא סלימאן: חודשי?
<<מוזמן: > לא, זה כל ששה חודשים אבל גם זה עדיין יקר.
<<מוזמן: טראנס לא יכול לגור בצפון ושם, תמיד מותקפים.
<<מוזמן: אני, אחרי שעברתי לתל אביב, קשה לי מאוד, אני עובד מינימום שתים עשרה שעות כדי לסבסד כל מיני דברים, כסף שמבקשים לרופאים, הורמונים, שכר דירה, כל מיני דברים.
<<מוזמן: ויש עוד משהו שאני לא זוכר מי, אחד מחברי הכנסת דיבר על זה, שצריך להפריד בין הקהילה הטרנסג'נדרית ללהט"בים, ההומואים והלסביות.
<<מוזמן: חייבים להקים מרפאה במרכז שהיא לטרנסים, איך להסביר את זה, שאנחנו צריכים המון השקעה מבחינה רפואית, מבחינה פסיכיאטרית, מבחינה נפשית, מכל הבחינות האלה, סליחה שאני, השפה שלי העברית לא ממש טובה- - -
עאידה תומא סלימאן: השפה העברית שלך הרבה יותר טובה מהערבית של כולם.
עאידה תומא סלימאן: תמשיך.
<<מוזמן: > רוצה גם לדבר על מה שקשור לבטוח הלאומי.
<<מוזמן: אני חושב שמדינה שמכבדת את עצמה צריכה לדאוג לבן אדם במקרה ספציפי כמוני, כמוהו, כמוהָ.
<<מוזמן: כי למשל, אנחנו צריכים אחוז לפחות, אחוז הנחה, בכל מיני תשלומים שמשלמים למדינה, מס הכנסה, ארנונה, מים, חשמל, כל מיני דברים, אנחנו אנשים שיש לנו קושי, קשה לנו לשרוד, אנחנו שורדים, אנחנו לא חיים, אנחנו שורדים כל הזמן, אנחנו במלחמה עם עצמנו, עם המשפחה, עם החברה, זה מאוד קשה להיות טרנסג'נדר, אף אחד לא מבין את זה.
<<מוזמן: אתם כולכם יכולים לדבר על זה אבל אף אחד לא מבין את זה.
<<מוזמן: לא אתה מזריק הורמון, לא אתה מקבל את העצבים, לא אתה מקבל – סליחה שאני אגיד את זה, אבל זה קורה, כל הטרנסים פה יודעים, התקפי חרדה והתקפי - - -
<קריאה: דיספוריה, תקרא לזה.
<<מוזמן: > דיספוריה, וכל מיני שקשורים למין וכשהגוף מתחיל להשתנות וזה מאוד קשה אז אין תמיכה, יעני, רק בתקופה האחרונה, שהחבר'ה פה התעוררו ונתנו יד לנשים הטרנסיות, ואני מדבר עכשיו על הגברים הטרנסים, שהתעוררו והתחילו לתת יד לנשים הטרנסיות.
<<מוזמן: הנשים הטרנסיות פה, במדינה הזאת, הן כל הזמן במלחמה, הן חודרות לזנות, מתנהגים אליהן לא יפה, מדברים אליהן בלשון של זכר, אני אישית, אני רואה, הנשים הטרנסיות יותר נשיות מכל הנשים הפעילות.
<קריאה: אנחנו גם - - - ועדיין אנחנו נתקלים בבעיה של תודעה.
עאידה תומא סלימאן: נקדיש לזה.
<<מוזמן: > דבר אחרון שאני רוצה לשים עיגול עליו הוא הנושא של תעודת זהות.
<<מוזמן: למה אני צריך לעבור ניתוח כדי שישנו לי את המין שלי בתעודת הזהות?
<<מוזמן: למה?
<<מוזמן: סליחה, אבל הממשלה לא קובעת לי מה אני, אני קובע לעצמי, זה מה שרציתי.
עאידה תומא סלימאן: כנראה יש לך אשליה שאתה חי בדמוקרטיה.
<<מוזמן: > אני לא חי בדמוקרטיה.
<קריאה: המשפט הכי חשוב.
<<מוזמן: > דבר אחרון, הטרנסים המבוגרים, אני רוצה לדבר על הטרנסים המבוגרים, שמגיל שלושים ומעלה, שהוא עשה ניתוח או עשתה ניתוח ואז, בגיל חמישים היא מוצאת את עצמה זרוקה ברחוב ובגיל הזה גם אי אפשר לעסוק בזנות.
<<מוזמן: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם מה שלא הוזכר – למרות שזה נמצא בכל מילה, אני יודעת את הקשיים ושמעתי על הקשיים, למדתי עכשיו שאני לא יודעת, אני מדברת על זה אבל כנראה אף פעם לא אחווה את זה, אז לא אכיר את זה לעומק אבל, כמובן, כאשר באים מאוכלוסיות שהנושא עדיין מאוד לא מקובל ולא מובן ויש פה הרבה סטריאוטיפים, הקשיים הם אולי כפולים.
עאידה תומא סלימאן: שמעתי שהצלחת לעקור לתל אביב ואני חושבת שעצם העובדה הזו שכל מי שצריך לעבור את השינוי הזה או להחליט לעצמו לעבור אותו, צריך לעקור אותו, מתוך - - -
<אלישע אלכסנדר: בתוך מדינת ישראל יש מדינה בתוך המדינה, טרנסג'נדרים בתל אביב כי מחוץ לתל אביב אם את טרנסג'נדרית את לא יכולה לחיות.
עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה גילה לפני שבועיים שיש עוד מדינה, שהיא מדינת הערבים בתוך מדינת ישראל, אז אל תתחרו ביצירת עוד מדינה.
עאידה תומא סלימאן: יהיה לו קשה לנהל את הכול.
<קריאה: אנחנו חבר הלאומים עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: חבר הלאומים הישראלי.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים לסכם את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אנחנו התחלנו באחת עשרה- - -
<קריאה: יש פה את שון.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אני יודעת, יש לנו עוד שני דוברים, יש לנו קודם מנכ"לית ארגון "חושן" ואנחנו נסיים עם עדות של שון, אז קודם כל מנכ"לית ארגון "חושן", בבקשה, הגברת יהלי בן-עמי ויטנברג.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: נאמרו פה דברים חשובים, אני חושבת שהייתי צריכה להגיב בצמוד לשותפתי ממשרד החינוך שיצאה מפה כבר, כי אנחנו הארגון שמשרד החינוך מתהדר בו ואומר: הנה אנחנו שולחים את "חושן", אני רוצה לשים את הדבר הזה על השולחן, אנחנו מקיימים שמונה מאות מיליון "חינוך ואזהרה" בתוך מערכת החינוך ומחוצה לה, מגיעים לשלושים אלף איש בשנה, נמצאים שם במקומות שאף אחד לא נמצא כי אף אחד לא מכשיר הורים, גננות, יועצות, לעסוק בזהות מיגדר, נטיה מינית וגם בנושא של משפחות הקשת, אנחנו שם.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: אנחנו מסובסדים באפס תקציב, הכסף – כמו שאמרה מירב, כבר פעמיים הוצא ולא מצאו את הדרך להעביר אותו.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: דבר שני, שהוא חמור לא פחות, הגענו כבר, לא צריך להיות גאון, זה עלה מכל הארגונים, בדף שהוצג לשר החינוך, למנכ"לית משרד החינוך, שצריך להתחיל לעבוד עם הגיל הרך, עם צוותי החינוך של הגיל הרך, אי אפשר בכיתה י"ב להביא איזשהו להט"ב או טרנסג'נדר שידבר עם הורה או עם יועצת ויסביר לה בכלל מה זה טרנסג'נדר, מה ההבדל בין מין מיגדר לנטיה מינית, או עם איזשהו ילד שעוד שניה הוא חותך את הורידים ופתאום הוא יראה שיש חיים בתור טרנסג'נדר, אי אפשר לחכות לכיתה י"ב עם הדבר הזה.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: זה תשע עשרה שנים של לחטוף מכות על מי שאתה, זה לא הגיוני.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: ואנחנו באים ואומרים, צריך לרדת ולהכשיר את צוות החינוך לגיל הרך.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: ואני חייבת לספר לכם אנקדוטה מהבוקר.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: "חושן" כבר חמש שנים מפתח תכנית להכשרה בנושא זהות מיגדר במשפחות הקשת למערכת החינוך, זה עוד עלה בתקופת שי פירון או קודמו.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: כתבנו את התכנית הזאת והאגף לקדם-יסודי עצר אותה, מכל מיני סיבות, "לא", "זה לא מתאים", "זה כן מתאים" מאז הדבר הזה נעצר.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: בשנה האחרונה אמרנו ב"חושן": די, לא ממשיכים לחכות לאישורים של משרד החינוך, הגענו למצב שחמש עיריות מבקשות את הפעילות, אנחנו הולכות להעביר פעילות למאתיים גננות בעיר מסוימת והיד עוד נטויה.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: אבל מה, משרד החינוך עוד לא מאשר את המערכת הזאת.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: אנחנו נעביר את זה כי המון – 'אפרופו' שבין מה שקורה במשרד החינוך לבין מה שקורה בשטח יש פער, אנחנו נעביר את הפעילות אבל, כשהתקשר היום בבוקר כתב מ-ynet למשרד החינוך וביקש את התגובה לזה שהכנו דפי צביעה עם שתי אימהות, שני אבות, ילד שרוקד בלט, ילדה שמשחקת בכדור, הוא ביקש את התגובה של משרד החינוך לשאלה האם זה מאושר, איזה יופי שקידמתם, אז קיבלתי טלפון: בבקשה, תעזרי, אי אפשר עוד להוציא את זה, זה עוד לא עבר את האישור, זה פה, זה שם, אמרתי: חבר'ה, חמש שנים מחכים לדבר הזה, כמה שנים עוד אפשר לחכות?
<יהלי בן-עמי ויטנברג: שאני אימא לשני ילדים ואני צריכה לקבל פתקים מהקהל: לאימא ולאבא חג שמח.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: אין פה אימא ואבא, יש פה אימא ואימא וזה לא הגיוני שימשיכו להגיד לילדים, לבנים: אתה תשחק במכוניות ואת תנקי, ואת תסדרי.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: זה מסוג הדברים שחייבים בגיל הרך וצר לי, זה יושב ברמת הפקידות.
<יהלי בן-עמי ויטנברג: אם שפ"י ממליץ ואם הכנסת ממליצה ואם יש ארגון שכבר כתב, אז פקידה שיושבת על זה, על החינוך בקדם-יסודי שלא מוכנים עדיין לאשר את הדבר הזה והשטח כבר לוקח את הדבר הזה, אז זה אבסורד.
עאידה תומא סלימאן: שון.
<שון דרורי: טוב, אני אעשה את זה ממש בקצרה.
<שון דרורי: אני שון, אני בן 23, אני טרנסג'נדר f.t.m.
<שון דרורי: ומי שלא סגור על עצמו אז זה מנקבה לזכר.
<שון דרורי: אני, כשאני יצאתי מהארון בתיכון שלי, היה לי מאד קשה.
<שון דרורי: בוא נגיד, לא כל כך היו לי חיי חברה באותה תקופה, כל הזמן הייתי מוצא את עצמי בהפסקות מסתובב לבד, כי לא הייתה לי את האופציה לתקשר עם מי שהיה נמצא סביבי, כשאני באתי ופניתי ליועצת של בית הספר והסברתי לה מה אני מרגיש, ולמה פשוט לא מוכנים לקבל את מה שאני רוצה להיות, היא פשוט היפנתה אותי לגורמי חוץ, במלים אחרות היא פשוט אמרה לי: אני לא יודעת איך לטפל בזה, זה לא באחריות שלי.
<שון דרורי: הפסקתי את שנות לימודיי כמעט, הייתי מגיע רק למבחנים ורק לבגרויות.
<שון דרורי: אני הייתי לומד הכול לבד בבית.
<שון דרורי: בזכות אימא שלי, עם כל הקושי שלה, ועם כל הלמידה של הנושא של טרנסג'נדרים היא עזרה לי ללמוד המון.
<שון דרורי: בזכותה יצאתי עם שתים עשרה שנות לימוד ועשרים ושמונה יחידות בגרות שזה מעל ה'עובר', בוא נגיד את זה כך.
<שון דרורי: כשהתגייסתי לצבא אז זה היה מסגרת שאמרו לי שאין מצב שיקבלו אותי אז אמרתי: או.
<שון דרורי: קיי.
<שון דרורי: , גם ככה בתיכון לא עשו את זה אז זה לא משנה, בוא נעבור את זה כי אני מאוד רוצה לתרום למדינה, זה משהו שהיה מאד חשוב לי וגיליתי שם אחרת, גיליתי שבבסיס שאני שירתתי, בצאלים, רופא היחידה היה באמת מדהים והוא הריץ לי את כל הענין של ההורמונים, שזה היה, דרך אגב, הרבה יותר קל מלקבל את זה באזרחות.
<שון דרורי: תוך שבוע התחלתי עם הורמונים, הוא היה אתי בביקורות כל חודש, במעקב, כל דבר שרציתי הייתי פשוט פונה אליו, גם אם זה סתם שיחות כדי לעזור, זה כזה פחות או יותר על הרקע האחרון שלי.
<שון דרורי: כשהשתחררתי מהצבא, בוא נגיד שלא מצאתי את עצמי מבחינת תעסוקה.
<שון דרורי: עברתי ממעסיק אחד למעסיק אחר, הייתי מקבל ששה שבעה סירובים ביום של עבודה.
<שון דרורי: למרות כל זה אני הגעתי לאיזשהו שלב שאמרתי: לְמה אני צריך את זה?
<שון דרורי: אני לא חושב שיש לי לאן להמשיך אם שבע עבודות אומרות לי ביום 'לא'.
<שון דרורי: בזכות החברים שלי ובזכות המשפחה שלי, באמת, החברים האלה הם חלק מהמשפחה הזאת, נתתי צ'אנס אחרון לעבודה, ובסופו של דבר קיבלו אותי לעבודה, זו עבודה שהיא מאד נחשבת היום, אני עובד בשדה תעופה.
<שון דרורי: הבעיה היחידה בכל מקום אפשרי, זו תעודת הזהות, אני משתדל להזדרז.
<שון דרורי: תעודת הזהות הזאת מנעה ממני כל כך הרבה דברים, אם זה להתקבל לעבודה, אם זה בלימודים שמסתכלים עלי בצורה שונה, זה משהו שהוא מאוד קריטי לי, אם זה הורמונים, כמו שאיילת סיפרה, שעושים לי המון בעיות ב"מכבי", קופת חולים שחשבתי שזה בדיוק ההיפך, אימא שלי עובדת שם דרך אגב, והייתי ב'שוק' על התשובות שקיבלתי מהם, אני מקווה שאנחנו עוד נקדם את זה בהמשך.
עאידה תומא סלימאן: שון, שני משפטי סיכום.
<שון דרורי: כן, בעקרון, כל מה שאני רוצה להגיד הוא שמעבר לכל הדיבורים פה, אני שומע שכולם מדברים, אני מרפרף רק בגלל שכולם עברו את זה, זה לא מספיק הדיבור, הדיבור הוא מלים כמו על דף נייר, כמו הסעיף בתעודת הזהות שזה בסך הכל מילה על דף נייר, שעושים עם זה כל כך הרבה סיפור, אני לא חושב שזה מספיק לרשום את זה על דף ולבוא ולדבר על זה פה, כי אני הייתי בוועדה בפעם הקודמת ואני עדיין לא רואה שינוי, אני עדיין לא רואה - - -
<קריאה: בוועדה?
עאידה תומא סלימאן: כנראה בשדולה.
<שון דרורי: ואני לא רואה שדברים זזים, אפילו לא בחלקם.
<שון דרורי: אני חושב שבאמת צריך לקום ולהתחיל לעשות משהו.
<שון דרורי: תודה.
<קריאה: אם יורשה לי רגע.
<קריאה: יש כאן אמא לילדה טרנסית בת ארבע שרוצה לדבר בשם אלה שאין להם קול, האם יורשה לה לדבר?
עאידה תומא סלימאן: שניה, אני נותנת רק שתי דקות ואני מאד מצטערת, שתי דקות כי אנחנו חייבים לסיים את הדיון הזה, אי אפשר למשוך את הדיון עד אינסוף.
<קריאה: זה מובן.
<קריאה: - - - גני ילדים, ילדים בני ארבע כבר.
עאידה תומא סלימאן: את גוזלת מן הזמן.
<רבקה מלכה אולשטיין: לפני כמה חודשים הבת שלי התחילה להודיע לי בעצם שהיא בת, היא בחרה לעצמה שם חדש ובהתחלה התייחסתי לזה כמו אל משחק, כאילו: אני כלבלב, אני דינוזאור, אני בת.
<רבקה מלכה אולשטיין: אבל למזלי, אני מכירה אנשים, היו לי אנשים שיכולתי לשאול, היה לי למי לפנות, הייתה לי דרך לגלות שבגיל הזה זה כבר קורה, שזה כבר אמיתי, שזו כבר החוויה שלה, שזו כבר הזהות שלה ולכן, אני מתייחסת אליה כמו שאני מתייחסת אליה עכשיו אבל בגן, אין להם שמץ של מושג מה לעשות איתה, גם אחרי שאני ישבתי והסברתי להם והיו לי שיחות אתם, אין להם שמץ של מושג מה לעשות אתה.
<רבקה מלכה אולשטיין: שולחים אותי לפסיכולוג, הפסיכולוג מבטל לחלוטין את הזהות שלה, לגמרי.
<רבקה מלכה אולשטיין: הייתי צריכה לחפש בעצמי מישהי שמבינה בנושא, אילנה ברגר, הזכירו את השם שלה, הייתי צריכה לחפש בעצמי ולדבר אתה, אף אחד לא יודע לאן להפנות אותי, האם הילדה שלי צריכה קלינאית תקשורת?
<רבקה מלכה אולשטיין: מנסים בעצם ללמד אותה לדבר על עצמה לא נכון.
<רבקה מלכה אולשטיין: כל המערכת לא מקבלת את זה שילדות כמו שלי קיימות בכלל והארון, סליחה, יש לי קצת חרדה, ילדות כמו שלי, אין שום דרך, אם אני לא הייתי מכירה טרנסים מצד עצמי אז אני לא הייתי יודעת איך להתייחס אליה עכשיו.
<רבקה מלכה אולשטיין: אני הייתי עכשיו מנסה כנראה לשכנע אותה שהיא בן, בונה סביבה ארון שהיא היתה יוצאת ממנו בשלב הרבה יותר מאוחר ובמקום להיות איתה, הייתי עורמת עליה עוד קשיים.
<אלישע אלכסנדר: הלוואי וכל האימהות היו כמוך, כל הכבוד.
<אלישע אלכסנדר: פשוט גאווה.
<רבקה מלכה אולשטיין: הארון הוא חוויה אלימה.
<רבקה מלכה אולשטיין: יש שם דכאון ויש שם חרדות ויש שם בושה ויש שם פחד בלתי נסבל ממה שאפשר, שיכול לצאת ממנו.
<רבקה מלכה אולשטיין: אני מכירה אותו מכיוון הביסקסואלים.
<רבקה מלכה אולשטיין: לא יכול להיות שלא תהיה לי הבחירה מצד הסביבה.
<רבקה מלכה אולשטיין: אף אחד לא יודע להגיד לי מה קורה, כל מיני סימנים קטנים שאני יכולתי לזהות בגלל ההיכרות שלי עם הקהילה, אף אחד לא ידע להגיד לי, איבחנו את זה ככל מיני הפרעות התפתחות, אף אחד לא ידע להגיד לי מה קורה, אלמלא הייתי מכירה לא הייתה לי הבחירה בכלל אם לאפשר לה להיות מי שהיא או לסגור אותה בתוך ארון, ולא יכול להיות שאני כאימא, מגלה שאני חייבת לעשות את כל המסע הזה בעצמי, אני חייבת לגלות את הכול בעצמי, ללמוד איך להתייחס אליה בעצמי, זה לא ייתכן, לא בניתי על שתי דקות.
עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת שאני קצת אכזרית כשאני אומרת שתי דקות אבל לצערי הרב, לא, לא, לא, שניה- - -
<קריאה: היא רועדת מעצבים.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, ואני מאד מצטערת שאני לא נותנת לך את הזמן המספיק כדי להביא את כל מה שיש לך להגיד אבל, לצערי הרב, אנחנו רק פתחנו, כל פעם אני חוזרת ואומרת, אנחנו רק מתחילות דיונים כנראה בוועדה, במיוחד בנושאים שלא היו דיונים עליהם מקודם, אנחנו נצטרך לעבור את המצבים האלה שיש בהם רצון לדבר יותר אבל זמננו מוגבל, אני משכתי את זה יותר ממה שציפיתי בהתחלה.
מיכל רוזין: עאידה, רק משפט, הזעקה שעולה פה, אני חושבת שהזעקה הכי בולטת פה היא שכל אחד מרגיש שהוא עובר בעצמו את ים היסורים לבד.
עאידה תומא סלימאן: מיכל, אם היית נותנת לי- - -
מיכל רוזין: צריך לחצות את ים היסורים בעצמו - - -
עאידה תומא סלימאן: אני הולכת לסכם את הישיבה ותאמיני לי, אני מרגישה, בדרך כלל אני רגישה לדברים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו, אנחנו נעשה את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק אתן משפט מאוד קטן לעורכת הדין נאמן מנציבות שוויון ההזדמנויות, אני מבקשת, מאד קצר.
<נועה ויקטוריה נאמן: תודה ותודה רבה על הדיון, אנחנו חושבים שהוא חשוב וגם מרתק.
<נועה ויקטוריה נאמן: אלישע הזכיר אותנו קודם והגברת חנה קופפר, שהיא מנהלת את המחקר שלנו בנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, היא ערכה סקר ראשוני מסוגו בישראל, בכל מה שנוגע לאפליית הקהילה הטרנסג'נדרית בשוק העבודה, וממנו עולה שהזירה של שוק העבודה היא עוד זירת התמודדות מאוד מאוד קשה, של הקהילה הטרנסית.
עאידה תומא סלימאן: יש לך משפטים מאוד ארוכים.
<נועה ויקטוריה נאמן: לפי הנתונים שיעור המועסקים בקרב טרנסג'נדרים נמוך משמעות לעומת הומואים, לסביות ובי- סקסואלים, והם מרוויחים מעט או הרבה מתחת לממוצע.
<נועה ויקטוריה נאמן: הנתון האחרון הוא ששיעור גבוה במיוחד מהם מועסקים כעובדים בלתי מקצועיים, בתעסוקה יש עוד להגיד, אתם מוזמנים להיעזר בנו להרצאות בנושא, כמה שתרצו.
עאידה תומא סלימאן: למרות שהסקר הזה הובא בפנינו לפרטי פרטים בדיון קודם וגם עכשיו אני מודה לך.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לסכם רק את הדיון הזה, כי אני חושבת שאנחנו רק בתחילת הדרך מבחינת העשייה.
עאידה תומא סלימאן: אני כמובן לא מורידה מערך העשייה שנעשתה על ידי השדולה בשנים קודמות אבל אני חושבת שכוועדה פרלמנטרית אנחנו בתחילת הדרך.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שלמרות שחשבתי שאני מכירה את הנושא, למדתי המון היום ולמדתי במיוחד על המצוקה האישית והכללית של הקהילה.
עאידה תומא סלימאן: יש את ההרגשה שבאמת, דרך היסורים הזו יש בה – במיוחד בחלקים מסויימים, בתוך הציבור הישראלי, יש את הייסורים האינדיבידואלים האישיים שאף אחד, שלא מוציאים בעצם מי שיחבק, מי שייתן את התמיכה, מי שיעזור, במיוחד שהחברה בדרך כלל עושה את ההיפך והיא מקור לייסורים במקרה הזה, לאו דווקא של תמיכה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה לשמוע שיש בתוך הקהילה הטרנסג'נדרית את הסולידריות הזו ואת התמיכה ואת החיבוק, כי בסופו של דבר זה כלי מאוד חשוב בהישרדות ואני משתמשת במושג הישרדות.
עאידה תומא סלימאן: מבחינת מוסדות המדינה, אני חושבת שאנחנו הולכים לסכם את הדיון בכיוון הזה.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אנחנו נפנה, ואומר משפט אחד קודם.
עאידה תומא סלימאן: נכון, יש צורך בגישה שהיא יותר מדינית, מכילה ותכליתית וכוללת, שמכוונת את העשייה בנושא הזה אבל, אני מאוד מצטערת, זאת המחלה של המדינה הזו, שאין ראייה כוללת בשום נושא שאנחנו מעלים, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: אם מדברים על אלימות אז אנחנו מסכמים בצורה כזו ואם אנחנו מדברים על חינוך אז אנחנו מדברים גם בצורה כזו, או ש"חס וחלילה" כשאיזשהו משרד יש לו גישה כוללנית, אז בדרך כלל היא גישה דורסנית והיא לא לכיוון שאנחנו חולמים עליו.
עאידה תומא סלימאן: אז נכון, יש צורך בגישה כזו ואנחנו נפעל למענה אבל, אף פעם לא נדע מה בא לפני מה.
עאידה תומא סלימאן: המודעות וההבנה וההטמעה של הבעיה עם למידתה או מדיניות שתוביל לשינוי הזה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נפעל בשני הכיוונים, זאת האסטרטגיה שבדרך כלל עובדת בשינוי חברתי.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה למשרד הרווחה ונרצה לקבל תשובה לשאלה למה אין מענים ולא חושבים על מענים לאוכלוסיות שהן מעל לגיל 25, או לטרנסג'נדרים שהם מעל גיל 25.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה לדעת איך מכלול הפרוייקטים שהוזכרו עומדים ברצף הטיפולי.
עאידה תומא סלימאן: האם יש בכלל ראייה בתוך המשרד שיש בה רצף לכלל הגילאים ולכלל הצרכים, או שאנחנו מלקטים מפה ומשם מה אפשרי ומה אפשר לעשות.
עאידה תומא סלימאן: וכמובן, אנחנו נדרוש לספק את התקציבים הנדרשים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אני שומעת שיש פרויקט שעומד ותלוי על מאתיים וחמשים אלף שקל שנתיים, כאשר חולקו מיליארדים, שמונה עשר, מרזרבות לפני שבועיים אז זה קצת עושה לי צמרמורת.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נרצה לפנות למשרד החינוך, אמרתי שהועדה בשיתוף פעולה עם ועדת החינוך מקיימות דיון מיוחד בנושא תכניות משרד החינוך, כי לצערי הרב, אי אפשר להשתמש בקלף הג'וקר הזה כל פעם, להגיד לנו: יש לנו את התכנית על כישורי חיים, וכל פעם שאני מעלה איזשהו נושא שולפים את הג'וקר הזה ואומרים לי: תכנית לכישורי חיים, אנחנו נרצה להבין יותר לאיזה כיוון הם מובילים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעלה את הנושא של התכניות שהארגונים בעצם מעבירים, ואת הצורך בסיבסוד הארגונים ובתמיכה.
עאידה תומא סלימאן: לא סבסוד אלא תמיכה בארגונים, בעצם.
עאידה תומא סלימאן: הועדה תפנה למשרד הבריאות שוב ותבקש שינוי מהותי.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל נרצה לדעת את כל המידע שקיים ואת כל הנתונים שקיימים בתוך הועדה הזו כדי לעקוב אחרי העשייה שלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה להבין מה וכמה עומד, מבחינת הקצאות לניתוחים וגם לטיפולים שונים, הורמונליים או טיפולים אחרים, שאני לא מודעת להם אבל, אנחנו נפנה למשרד הבריאות ונרצה לקבל את הנתונים.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי התחום הזה הוא לא סוד בטחוני, אחרת היו מעבירים את זה לוועדת חוץ ובטחון ולא נותנים לי לגעת פה, אז אם כבר אז אנחנו נרצה לקבל את המידע.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה שמשרד הבריאות יחזור בו מן ההוראות ומחוזר המנכ"ל שבעצם החזיר אותנו לאחור.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדרוש שינוי של חוזר המנכ"ל כי כל עוד לא ישנו את אופן הוצאת התעודה הציבורית או המסמך הציבורי, אז לא יהיה שינוי גם ברשות האוכלוסין.
עאידה תומא סלימאן: אז לפני שאנחנו פונים לרשות האוכלוסין ויזרקו בפניי את הטענה ההיא על הוצאת התעודה הזו, נלך ישר ונדבר עם משרד הבריאות ואני אפעל כדי לשנות את חוזר המנכ"ל בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: יש נושאים שהם קשורים לגישה הכללית, למרות שאנחנו עוד לא שם.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על הכשרות לאנשי מקצוע שבאים במגע מכל מיני תחומים עם הקהילה הטרנסג'נדרית, מבלי להיות עם ראייה כוללת אבל, אם נצליח לדחוף משהו מכיוון משרד החינוך ואם נצליח שמשרד הבריאות גם ידווח לנו על איזה סוג של הכשרות הם עושים, אז אנחנו נתקדם לאט לאט.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש מכלל המשרדים שבאים במגע ואני מבקשת גם מכלל הארגונים שיתנו לנו 'טיפים' לאיזה משרדים במיוחד הם חושבים שכדאי לפנות, כדי לקבל מידע מכל משרד לשאלה מה הדחיפות של ההכשרות שנעשות לאנשי המקצוע שהם תחת אחריות של המשרד עצמו, בנושא של הצרכים של הקהילה הטרנסג'נדרית.