GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שעכשיו עדיין לא רואים כל כך רחוק עד כמה הוועדה או עד כמה ההמלצות שיהיו לוועדה יוכלו להיות ברות אכיפה או יישום אבל כדאי מאוד להתחיל לחשוב, או החלטת ממשלה תעשה את זה, או להכניס תיקון על החלטת הממשלה שהחריגה חלק מהגופים, שתכלול גם את הגופים האלה.
עאידה תומא סלימאן: בזמנו הצענו שאנחנו נפנה לרשויות המקומיות, ועשינו, שהם בעצמם, שהשלטון המקומי יקבל על עצמו את הפרויקט הזה של תקצוב מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב עוד אין היענות וכנראה אין הבנה לחשיבות הכלי הזה, אבל חלק מהתהליך הוא העבודה שעושות היועצות בחלק הזה, אני לא אומרת שכולן עושות אותו דבר, יש עוד מה לשפר שם, אבל אנחנו שוב נפנה לשלטון המקומי, כי זה נתח די גדול מהתקציב של משרד הפנים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת איך משרד הפנים ינתח את התקציב שלו אם הרשויות המקומיות לא עושות את הניתוח הזה.
עאידה תומא סלימאן: זה צריך לבוא מלמטה למעלה.
<שולה אגמי: כל חוזר מנכ"ל של השלטון המקומי יוצא לרשויות.
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהגיע הזמן לבדוק איך אוכפים את החוזרים.
עאידה תומא סלימאן: זה יפה וטוב שמוציאים חוזר, אבל אם אי אפשר לאכוף את החוזר אז זה לא משמעותי, זה לא רציני ולא ככה עובדים.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולכם על ההשתתפות וכמובן מציינת לשבח גם את העבודה של מרכז אדווה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, אבי, ותודה לממ"מ.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: היום 6 ביוני 2016, ואנחנו נעסוק היום ברצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת רצח נשים, למרות שמה שגרם לי לזמן את הפגישה הזו זה הרצח המתועב, הרצח הקשה, שכולנו חווינו – רצח אנסטסיה רוסנוב, ואני מקווה שאני מבטאת את השם נכון.
עאידה תומא סלימאן: המטרה של הישיבה היום היא יותר - - -
<קריאה: שלה ושל בן זוגה.
<קריאה: כי נהרג גם גבר.
<קריאה: זה רצח כפול.
עאידה תומא סלימאן: מה שגרם לי לזמן את הפגישה הזו זה רצח אנסטסיה.
עאידה תומא סלימאן: במה שקרה אחר כך, לצערי הרב, אנחנו לא נעסוק.
עאידה תומא סלימאן: יש פה הרבה לקחים לא רק לוועדה הזו, אלא שמשטרת ישראל צריכה ללמוד, אבל אנחנו נתמקד היום בנושא הזה והמטרה שלנו היא לא להתמקד יותר מדי בפרטי הפרטים של המקרה עצמו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה עדיין בחקירה ועדיין המשטרה אולי לא רוצה להתייחס בפרטי פרטים, אבל כל הפרטים שהיו מסביב למקרה הרצח, לפשע הזה, קוממו את כולנו.
עאידה תומא סלימאן: הרגשת אוזלת היד הזו, שאישה נמצאת בסכנה כל כך גדולה, פונה בעצם ומבקשת סיוע ועזרה ובכל זאת נרצחת בצורה הזו.
עאידה תומא סלימאן: מגיעה למקלט, יוצאת מהמקלט.
עאידה תומא סלימאן: מטרת הדיון הזה היא להעלות שאלות כמו מה גורם לאישה, שיודעת שהיא בסכנה ויודעת שהיא בסכנה מאד גדולה, בכל זאת להחליט לקום ולצאת מהמקלט.
עאידה תומא סלימאן: מה גורם למשטרה שמבינה טוב מאד שהאישה נמצאת בסכנה כל כך גדולה, ויודעת שהכתובת על הקיר – והמשטרה במקרה הזה ידעה – וזה הדבר הטבעי וזה מה שעשינו עד היום – שאנחנו מפנים ומפנות את הנשים, אם הן בסכנה, גם המשטרה למדה ויודעת להגיד – תלכי למקלט.
עאידה תומא סלימאן: תהי במקלט.
עאידה תומא סלימאן: ולהרבה נשים נכון שהמקלט יכול לספק להן הגנה מסוימת, פיזית, אבל בשבילן זה כמו להגיד להן – אתן סובלות, אתן הקורבן, אבל בכל זאת אתן תשלמו את המחיר ותשבו מאחורי סורג ובריח, והאדם שמסכן את חייכן יסתובב חופשי.
עאידה תומא סלימאן: ורבות מהן מתקוממות על ההחלטה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אולי צריך לחשוב על כלים נוספים.
עאידה תומא סלימאן: אולי הגיע הזמן שאם יודעים שאדם מסכן חיי אישה – שהוא יהיה מאחורי סורג ובריח.
<קריאה: בראבו, בראבו, בדיוק.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, המטרה שלי בהקדמה הזאת הייתה להגיד – בואו נחשוב קצת מחוץ לקופסא.
עאידה תומא סלימאן: אני זימנתי את הישיבה הזו כדי שנחשוב ביחד.
עאידה תומא סלימאן: אולי צריך באמת לחשוב הפעם בצורה אחרת, כי לפעמים, ככל שאנחנו מפתחים כלים ומאמצים ומאמצות אותם ועובדות לפי הכלים האלה – ואתן יודעות, אני אחת הנשים שהשתמשו בכלים האלה ואחת הנשים שהשתתפתי בתהליך פיתוח כלים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: אבל יכול להיות שבאיזה שהוא שלב נרדמנו.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שבאיזה שהוא שלב לא פיתחנו עוד ועוד כלים שיתאימו למצב החדש.
עאידה תומא סלימאן: המטרה של הישיבה הזו היא לא להיכנס למקרה הספציפי יותר מאשר ללמוד ממנו מה אפשר לפתח ואיך אפשר לפתח את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חסכתי מכולם את כל מה שהרגשתי באותו יום כששמעתי על הרצח, ואני בטוחה שכל מי שנמצא ונמצאת פה – נמצאים בגלל שאיכפת להם ושכאב להם, ואני מקווה שבאמת היום נשמע גם התלבטויות וגם השערות ואולי גם רעיונות, איך אפשר לצאת מזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת את חברת הכנסת רויטל סויד, שהצטרפה לדיון.
עאידה תומא סלימאן: בגלל שגברת רות רזניק רק נכנסה, אני אתן לך לנוח קצת ואני אתן לגברת ג'ולי קייט, מנהלת מקלט, פורום מנהלות מקלטים, לדבר.
<ג'ולי קייט: אני אשמח.
<ג'ולי קייט: תודה רבה.
<ג'ולי קייט: אז אני מנהלת מקלט שמופעל על ידי עמותת יחדיו ואני יכולה להגיד שאני מניסיוני נתקלת הרבה פעמים במקרים שלדעתי, אם אנחנו נוכל לתקן כמה לקונות בתוך התהליך הזה, של הכניסה והיציאה של האישה מהמקלט, אנחנו נוכל להביא לשינוי באמת אמיתי ומשמעותי.
<ג'ולי קייט: ואני קודם כל מדברת על איך האישה נכנסת למקלט.
<ג'ולי קייט: האישה פונה למשטרה, אומרת שהיא בסכנה.
<ג'ולי קייט: מה קורה כשהיא פונה למשטרה?
<ג'ולי קייט: מי פוגש אותה במשטרה?
<ג'ולי קייט: מי בודק מה רמת הסיכון שהאישה נמצאת בה.
<ג'ולי קייט: יש כלי שפיתחו כרגע במשרד הרווחה, פיתחו כלי להערכת רמת הסיכון.
<ג'ולי קייט: האם עובד סוציאלי תורן תמיד פוגש את האישה כדי להעריך באמת את רמת הסיכון שאישה נמצאת בו?
<ג'ולי קייט: האם מישהו מסביר לה מה זה מקלט לנשים בכלל?
<ג'ולי קייט: למה היא נכנסת?
<ג'ולי קייט: למה היא נדרשת שם?
<ג'ולי קייט: מה זה הפתרון הזה?
<ג'ולי קייט: האם אישה בכלל יודעת לתוך מה היא נכנסת?
<ג'ולי קייט: הרבה מאד פעמים המקלט זה מסגרת חיים מורכבת.
<ג'ולי קייט: צריך לחיות בקומונה.
<ג'ולי קייט: לפעמים לוקחים לה את הפלאפון בהתחלה.
<ג'ולי קייט: יש מגבלות מסוימות על הניידות שלה.
<ג'ולי קייט: האישה לא יודעת את זה.
<ג'ולי קייט: היא לא מוכנה לקראת מה היא הולכת ובעצם כשהיא נכנסת לשם היא מקבלת שוק, היא מקבלת הלם.
<ג'ולי קייט: זה יוצר התנגדות.
<ג'ולי קייט: זה דבר ראשון.
רויטל סויד: מה את מציעה – שיסבירו מראש?
<ג'ולי קייט: אני מציעה שהעובד הסוציאלי התורן ש - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא הצעה.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאמור להיות.
<ג'ולי קייט: אני מבקשת ואפילו אני אגיד לך יותר מזה, אני דורשת שגם בשתיים בלילה, כשאותו עובד סוציאלי תורן מאד מאד עייף, הוא ירים את עצמו, יגיע למשטרה – זה לא קורה כל יום – זה קורה לא מעט, אבל זה לא קורה כל יום.
<ג'ולי קייט: יגיע.
<ג'ולי קייט: הוא מקבל על זה תשלום.
<ג'ולי קייט: שיגיע למשטרה, יישב, ידבר עם האישה, יפגוש אותה ויעריך בצורה מקצועית את רמת הסיכון שלה ויכין אותה לכניסה למקלט.
<ג'ולי קייט: דבר שני, האישה יוצאת מהמקלט.
<ג'ולי קייט: היא החליטה על דעת עצמה שהיא לא רוצה.
<ג'ולי קייט: אנחנו, כמקלט, באמת ניתן לה את כל ההסברים ונבהיר לה באיזה מצב היא נמצאת, שיש סכנה לחייה, שאנחנו באמת נעזור לה עד כמה שאפשר להצליח ולהסתדר ולהיות במקלט ובאמת להקל על השהות שלה שם.
<ג'ולי קייט: אבל לפעמים זה עדיין קשה לה והיא עדיין מחליטה ומותר לה לקום וללכת.
<ג'ולי קייט: מה קורה כשהיא קמה והולכת?
<ג'ולי קייט: אנחנו מדווחים והרווחה מטפלת.
<ג'ולי קייט: למי היא מעבירה את זה?
<ג'ולי קייט: איפה תכנית ההגנה?
<ג'ולי קייט: איפה תכנית מוגנות?
<ג'ולי קייט: איפה הקשר בין אותם הגורמים, בין העובד הסוציאלי לבין המשטרה?
<ג'ולי קייט: תשמעו, אני אתן לכם עכשיו דוגמא של מקרה.
<ג'ולי קייט: יש לי אישה שנמצאת במקלט, שהגיעה אלי במצב של דימום תוך מוחי, הייתה בטיפול נמרץ כמה ימים, כתוצאה ממכות מאד מאד קשות.
<ג'ולי קייט: האישה הזאת הגישה תלונה נגד בעלה.
<ג'ולי קייט: אישה אמיצה.
<ג'ולי קייט: לא כולן עושות את זה.
<ג'ולי קייט: הגישה תלונה נגד בעלה.
<ג'ולי קייט: אחרי שהגישה תלונה אמרו לנו הבן אדם נעצר עד תום ההליכים.
<ג'ולי קייט: ישוחרר כנראה ביוני.
<ג'ולי קייט: אנחנו מדברים עם העובדת הסוציאלית, היא אומרת כן, הוא במעצר, הכל בסדר.
<ג'ולי קייט: האישה בינתיים יוצאת, מצאה עבודה, עובדת, מטיילת, מרגישה בנוח, משקמת את חייה.
<ג'ולי קייט: לקראת היציאה שלה מהמקלט, כשהיא מתכננת עכשיו לשכור דירה בקהילה, אנחנו פונים שוב לאותה עובדת סוציאלית, אנחנו מבררים – תגידי מה קורה, הוא משתחרר, לא משתחרר?
<ג'ולי קייט: אומרת לפי מה שאני הבנתי, אני בקשר עם המשטרה, אמרו לי שהוא עדיין עצור.
<ג'ולי קייט: אמרתי את יודעת מה, אני אבדוק עוד פעם.
<ג'ולי קייט: התקשרתי לקצינת נפגעים מהמשטרה שאני בקשר איתה, היא אומרת סליחה, הבחור מינואר מסתובב.
<ג'ולי קייט: אף אחד לא הודיע לנו.
<ג'ולי קייט: האישה הזאת יכלה להירצח אתמול, שלשום, לפני חודשיים ואנחנו לא יודעים מזה.
<ג'ולי קייט: לא אנחנו, לא הם, לא העובד הסוציאלי.
<ג'ולי קייט: של מי האחריות הזאת?
<ג'ולי קייט: איפה הקשר בין הגורמים?
<ג'ולי קייט: לא ברור.
<ג'ולי קייט: ודבר נוסף.
<ג'ולי קייט: הרבה פעמים כשאנחנו מדברים על הכתובת הזאת שיש על הקיר ואנחנו הרבה פעמים באמת יודעים ורואים את הכתובת על הקיר וכולם יודעים וכולם רואים, אז למה אי אפשר באמת להשתמש באמצעים נוספים מעבר למקלט?
<ג'ולי קייט: הישיבה הזאת שאני נכחתי בה לפני כחודש, כשהזמנתם אותי ואני מודה, על כל העניין הזה של האזיק האלקטרוני, שזה עוד איזה שהוא פתרון שיכול לאפשר לדעת או איך שהוא להיות בשליטה על המרחק בין הגבר לאישה.
<ג'ולי קייט: זה פתרון שהוא עובד בכל כך הרבה מדינות.
<ג'ולי קייט: למה אצלנו זה משהו שהוא לא יכול להיות ישים.
<ג'ולי קייט: למה?
<ג'ולי קייט: בגלל שמשרד המשפטים, המשרד לביטחון פנים לא יודעים מי אחראי על - - -
עאידה תומא סלימאן: דווקא מנסים לקדם את החקיקה בנושא הזה ויש לי - - -
<ג'ולי קייט: אני חושבת שזה יכול להציל הרבה נשים.
עאידה תומא סלימאן: כפי שאת יודעת יש לי הצעת חוק בנושא הזה, יש לחברת הכנסת עליזה לביא וכנראה גם עוד מעט נשמע מהמשרד לביטחון פנים.
עאידה תומא סלימאן: הם מתחילים להשתכנע בזה.
עאידה תומא סלימאן: נקווה.
<ג'ולי קייט: אז אני מאד מאד אשמח שאנחנו באמת נוכל להתגבר על חוסר הקשר הזה בין הרשויות ונוכל להיות כולנו איפה שהוא עם איזו שהיא אולי רשות אחת, או איזה שהוא קשר רציף, כדי שבאמת, כשיש מידע במקום אחד, במקום השני צריכים לדעת על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מכל מי שרוצה לדבר, רק לסמן לנו פה.
רויטל סויד: אני לא יודעת אם לומר שאני מברכת על הדיון.
רויטל סויד: אני בוודאי מברכת עליו, אבל לצערי הרב אנחנו מתכנסות כאן שוב בגלל רצח של אישה ושוב עם אותה שאלה שעולה – מה עושים כדי למנוע את הרצח הבא.
רויטל סויד: ואנחנו כל פעם מקיימות את הדיון הזה ולצערי הרב לא יוצאות ממנו עם פתרונות.
רויטל סויד: ואני חושבת שזה חלק מהעניין, כי בסופו של דבר אם יש משהו שאנחנו מבינים אותו, זה שיש אוזלת יד מאד מאד גדולה של המערכת, ובלי לחפש אשמים.
רויטל סויד: לפעמים אין אשמים.
רויטל סויד: גם בלי לחפש אשמים יש אוזלת מאד מאד גדולה.
רויטל סויד: ניקח לדוגמא את המקרה של אנסטסיה, זיכרונה לברכה.
רויטל סויד: אנסטסיה הגיעה לרווחה בראשון לציון.
רויטל סויד: הרווחה פעלה כמו שצריך, הפנתה אותה למעון.
רויטל סויד: הגישו תלונה למשטרה, המשטרה, אני מקווה שניסתה לאתר.
רויטל סויד: אנחנו נשמע אולי ממך יותר מאוחר מה בדיוק היה.
רויטל סויד: אני מקווה שניסתה לאתר.
רויטל סויד: הלכה למעון, המעון קיבל אותה בברכה, אני מכירה את המעון הזה.
רויטל סויד: ביקרתי בו.
רויטל סויד: נמצאות פה גם המנהלות שלו.
רויטל סויד: נמצאת פה גם רות רזניק.
רויטל סויד: באמת אין מילים ל ומר על המעון, על החמימות שבו ועל הקליטה, וכמו שתיארת, ג'ולי, לא תמיד נשים מודעות למה הן נכנסות ופתאום הן מרגישות שהן הקורבן.
רויטל סויד: אז מה אנחנו עושים?
רויטל סויד: זאת אומרת באמת נשאלת השאלה מה אנחנו עושים.
רויטל סויד: כי המקרים שבהם יש כתב אישום ומעצרים, הם היותר קלים, כי פה לפחות יש איזו שהיא דרך שהמשטרה מטפלת ובית המשפט באיזה שהוא אופן עוצר.
רויטל סויד: אבל מה עושים עם כל המקרים האלה, שהם מאד מאד ראשוניים?
רויטל סויד: ואני מתחילה לחשוב שמעבר לעובדה שכמובן צריך יותר שיח בין המערכות וכמובן צריך באמת שהמשטרה תמיד תהיה עם אצבע על הדופק והרווחה תהיה עם אצבע על הדופק, אנחנו בעיקר צריכים לשנות את התפיסה ואת החשיבה.
רויטל סויד: והתפיסה והחשיבה צריכות להיות - כהחלטה לא מרחיקים את האישה, מרחיקים את הגבר.
רויטל סויד: לא לוקחים אישה וכולאים אותה במעון לנשים מוכות.
רויטל סויד: שזאת תהיה האופציה האחרונה.
רויטל סויד: הרי מה קרה?
רויטל סויד: יש לנו מעונות מדהימים ביכולת ההכלה שלהם את הנשים המוכות והטיפול בהן, ואז זה הפך להיות הפתרון הקל.
רויטל סויד: בואו ניקח את האישה, נכניס אותה למעון, נסגור אותה שם ונגמור את הסיפור והנה, אנחנו רגועים ושקטים.
רויטל סויד: ואם היא יצאה, אז היא רצתה.
רויטל סויד: היא יצאה.
רויטל סויד: זה על אחריותה.
רויטל סויד: אז בואו נשנה את התפיסה.
רויטל סויד: והתפיסה צריכה להשתנות לדעתי גם בחקיקה.
רויטל סויד: זאת אומרת זה לא רק לשנות את התפיסה, גם בחקיקה, שקודם כל מי שמרחיקים אותו – זה את הגבר האלים והגבר המכה.
רויטל סויד: ואיך מרחיקים?
רויטל סויד: כי יש לנו באמת את המקרים שבהם הוא נעצר ואז הוא מובא, אבל יש גם את המקרים שבהם אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בשלבים ראשוניים, שבין אם יש תלונה או בין אם אין תלונה, בין אם זה מגיע רק לרווחה שיש בעיות בבית, אלימות מילולית, אלימות כלכלית, אלימות נפשית, בוודאי ובוודאי גם אלימות פיזית.
רויטל סויד: אבל האלימות הכלכלית והנפשית היא לא תמיד מגיעה לכדי ביצוע עבירה פלילית.
רויטל סויד: שפה אפשר יהיה לאתר את הגברים האלה, הפוטנציאליים האלה.
רויטל סויד: לפני שאנחנו מתגברים כבר לרמה של סיכון ממשי לאישה, לקחת אותה, להרחיק אותה מהאזור.
רויטל סויד: אפילו לנסות באיזה שהוא סוג של הסכמה לתת להם את מקום המגורים הזה, לטפל בהם לשינוי דפוסי החשיבה שלהם.
רויטל סויד: כי בסוף מה אנחנו עושים?
רויטל סויד: מגיעים לתוצאה שאנחנו צריכים להרחיק נשים בעל כורחן.
רויטל סויד: בואו נרחיק את הגברים, בין בטוב, בין בפחות טוב, ושזאת תהיה האופציה הראשונה ולא הרחקת האישה.
עאידה תומא סלימאן: מר סאיד תלי, מפקח ארצי ממשרד הרווחה, בבקשה.
<סאיד תלי: קודם כל אני רוצה לומר כמה דברים.
<סאיד תלי: גברים מורחקים מהבית.
<סאיד תלי: כלומר זה לא שגברים, ואם נבדוק כמה גברים מורחקים מבית בשנה, ואין לי את המספר המדויק, אבל אני לא יודע אם זה מאות או אלפים.
<סאיד תלי: כלומר, צריך לחשוב פה על מערכת של פתרונות ולא לחשוב שפתרון אחד יביא את הגאולה.
<סאיד תלי: צריך פה איזה שהוא רצף של שירותים, כולל מקלטים, כולל להרחיק גברים כמובן וכולל את המרכזים לטיפול וכולל איזוק אלקטרוני, שיהיה מעקב אחרי גברים מסוכנים.
<סאיד תלי: במקרה הזה, ג'ולי, לא היה עניין של כן או לא להעריך את המסוכנות.
<סאיד תלי: הייתה הסכמה מקיר לקיר שהגבר הזה מסוכן.
<סאיד תלי: כלומר, זה לא שהיה - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל סאיד, תסלח לי, הגברים מורחקים ברגע שהאישה מגיעה למשטרה ואחר כך לבית משפט ומבקשת שירחיקו אותו.
עאידה תומא סלימאן: אין שום מנגנון שמדבר על הרחקה ברגע שאנחנו יודעים שיש אלימות ויש סכנה מבלי שהאישה בעצמה תתבע את זה בבית משפט.
<סאיד תלי: נכון.
<סאיד תלי: בגדול, לרוב האישה יוזמת את הפנייה או בהליך אזרחי או בהליך פלילי, וגם כמובן יכול להיות שצריך להרחיב את זה.
<סאיד תלי: אני לא אומר שהכל מושלם, אני רק אומר גברים הורחקו ונשים נשארו והפוך.
מאיר כהן: גם עדותה של עבודת סוציאלית במשטרה יכולה להוות כעדות אישה ויכולים להרחיק את הבעל.
עאידה תומא סלימאן: אבל מישהו צריך להוציא את צו ההרחקה.
עאידה תומא סלימאן: צריך ללכת לבית המשפט.
מאיר כהן: כן, היא יכולה.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, עובדת סוציאלית.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, הכל תלוי בזה שהאישה תיקח על עצמה את האחריות.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני מנסה לחשוב.
<סאיד תלי: אנחנו מנסים ללמוד מהמקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: השאלה לי וזאת שאלה משפטית ואולי גם חברת הכנסת רויטל סויד – אם יודעים שאדם גונב, אם למשטרה נודע שאדם ביצע עבירה מסוימת, חוץ מאלימות כלפי אשתו, יש מקרים שאתם פועלים בלי שהקורבן עצמו יתבע את הפעילות שלכם?
רויטל סויד: לא, שנייה, זה תלוי.
רויטל סויד: זה תלוי.
רויטל סויד: יש דבר כזה שאין תלונה מצד המתלונן.
רויטל סויד: יש סיטואציות בהן לכאורה מצד הקורבן אין תלונה.
רויטל סויד: את אומרת הוא לא מתלונן, הוא קורבן או שהיא קורבן בלי שהיא מתלוננת.
רויטל סויד: אבל אם יש שכנים או אם יש עדים או אם יש סיטואציה כזאת ואז כמובן - - -
<קריאה: אף אחד לא מתערב.
<קריאה: יש חובת דיווח.
רויטל סויד: לא מבחינת חובת דיווח, אבל זאת השאלה.
מאיר כהן: כן, ב - - -
רויטל סויד: השאלה הייתה האם יש חקירות?
רויטל סויד: השאלה שלך הייתה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא עניין של חקירות, זו לא השאלה שלי.
עאידה תומא סלימאן: האישה הגיעה למשטרה - - -
רויטל סויד: השאלה שלה הייתה האם המשטרה - - -
עאידה תומא סלימאן: האישה הגיעה למשטרה, האם יש סמכות למשטרה באיזה שהוא שלב?
עאידה תומא סלימאן: היא הגיעה התלוננה, רואים שהיא במצב סיכון גבוה והאדם הזה מסוכן.
עאידה תומא סלימאן: אם הם לא היו בטוחים שהוא מסוכן, לא היו ממליצים כל כך שהיא תלך למקלט.
עאידה תומא סלימאן: השאלה אם לא יכולים, אין שום דבר בחוק שמאפשר שהם יפעלו דווקא לכליאה או להרחקה או למשהו אחר – הם, ביוזמתם, כמשטרה.
רויטל סויד: זה לא מיזמתם, זה מחובתם.
רויטל סויד: אם יש תלונה והיא מגיעה ויש רמת סיכון, זה מחובתם.
רויטל סויד: זו חובה שלהם.
<קריאה: חובת המשטרה לחקור.
רויטל סויד: לא, גם לעצור.
רויטל סויד: יש לה סכמות מלאה.
רויטל סויד: לא צריך לחקור וזהו.
<מאיר ברקוביץ: אני אתייחס לזה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אנחנו נשמע אחר כך תשובה מהמשטרה.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, סאיד.
<סאיד תלי: מה שאני רוצה לומר, צריך פה איזו שהיא תכנית מקיפה ומערכתית, כי היו גברים שהורחקו מהבית ואישה נשארה בבית ולצערנו היה רצח, והפוך, אישה הוצאה למקלט והגבר, או שלא היה עדיין אמצעי הגנה, או שהיו אמצעי הגנה אבל הוא הסתובב חופשי וברח והיה רצח.
<סאיד תלי: אז יש פה איזו שהיא סדרה של דברים שצריך לעשות אותם, ואת יודעת גברתי שיש כרגע 10 צוותים שפועלים מטעם מנכ"ל משרד הרווחה, מהחלטה של ועדת שרים לטיפול באלימות.
<סאיד תלי: 10 צוותים שחלק מהאנשים כאן משתתפים בהם, שאמורים להגיש לא המלצות, אלא תכניות פעולה במספר תחומים שאותרו בהם לקונות וחסמים, כמו נניח הנושא של טיפול בגברים – האם כן או לא, עוד בתים, מקלטים.
<סאיד תלי: אני לא יודע אם זו המילה, מקלט, לגברים, או מעונות לגברים שמורחקים מהבית.
<סאיד תלי: כמו למשל מעקב באמצעות איזוק אלקטרוני אחרי גברים עם מסוכנות גבוהה.
<סאיד תלי: אני לא יודע דרך אגב, אם זה היה עוזר לאתר את האיש הזה, את הגבר הזה, כי הוא בעצם לא נעצר בכדי לשים עליו איזוק אלקטרוני.
<סאיד תלי: כלומר, תמיד יהיו מקרים שאולי יהיה קשה לטפל, כמו נניח נושא של טיפול בילדים שנמצאים במקלטים עם האימהות שלהם.
<סאיד תלי: לא מעט נשים מתקשות, בגלל שהמקלטים הם בעצם בראש ובראשונה מיועדים לנשים.
<סאיד תלי: יש לו מעט שירותים - - -
<סאיד תלי: שנייה, שנייה.
<סאיד תלי: רק תקשיבו עד הסוף.
<סאיד תלי: אני לא אומר שלא ניתנים שירותים לילדים, אבל אני אומר שצריך להשקיע בזה עוד.
<סאיד תלי: זה לא אשמת המקלטים.
<סאיד תלי: בראש ובראשונה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתן צריכות להיות שמחות שמישהו מצד משרד הרווחה אומר שצריך יותר.
<סאיד תלי: ודרך אגב, זה גם המלצות שלכן.
<סאיד תלי: כלומר חלק מנציגות המקלטים בוועדה שאני מדבר עליה, המליצו ואמרו שבנושא של טיפול בילדים, דרך אגב, האישה שנרצחה עכשיו, עליה אנחנו מדברים, בחרה לא להביא את הילדים.
<סאיד תלי: אני לא יודע למה - - -
<קריאה: היא חשבה שזה יהיה קצר.
<סאיד תלי: היא חשבה שזה יהיה קצר, אולי היא רצתה לבדוק קודם כל.
<סאיד תלי: אבל זה אומר שהיא קודם כל לא לקחה איתה את הילדים.
<קריאה: באמצע הלילה.
<קריאה: זה היה באחת בלילה.
<סאיד תלי: כן, יש נשים שאנחנו יודעים שבאמצע הלילה מגיעות עם הילדים.
<קריאה: לא, אמרו לה שבאותו ערב תופסים אותו והיא יוצאת.
<קריאה: אני אומרת לך ממקור ראשון.
<קריאה: גם ההבטחות שנותנים להן צריכות להיות תואמות המציאות, כי אחרת אנחנו לא יכולים להתווכח.
<קריאה: אם אתה יוצר ציפייה שבבוקר היא הולכת, שום דבר שבעולם לא ישאיר אותה שם.
<סאיד תלי: וכמובן כל הנושא של זה שאישה – ומה שאני מנסה לומר, שמקלטים אי אפשר לסגור מחר בבוקר, כי חלק מהמקרים, זה לא יעזור, צריך - - -
עאידה תומא סלימאן: הדיון הוא לא למען בדיקת סגירת מקלטים.
<סאיד תלי: לא, זה ברור.
<סאיד תלי: אני אומר לגבי ההצעה של חברת הכנסת שמהיום והלאה אנחנו יותר נעצור גברים או נרחיק גברים – זה עדיין לא ייתר את הצורך ואת הנחיצות - - -
רויטל סויד: זה ברור שזה לא ייתר, אבל קודם כל לשנות את התפיסה, כי היום הדבר הכי קל לעשות זה להרחיק את האישה ולכלוא אותה, וזה נותן שקט.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת - - -
<קריאה: זה לא לכלוא אותה, זה להפסיק לה את החיים.
<קריאה: זה לא לכלוא.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו נסחפות קצת בדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים איזה תפקיד המקלטים ממלאים במאבק באלימות נגד נשים והיה צורך ויהיה צורך בעיני, אפילו כאשר יקרה השינוי המהותי בתפיסה של מה זה אלימות נגד נשים, אם כל גורמי המדינה לא יתחילו להבין שיש להתייחס לזה כעבירה אמיתית ולא כנכנסים כדי להגן על הקורבן ולהחזיר את הדברים לתקנם, אלא יש עבירה פה ופשעים שנעשים וצריך להתייחס במלוא החומרה, אז אנחנו נמשיך להיות בצורך של מקלט.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.
מאיר כהן: גברתי יושבת הראש, תודה רבה לכולם.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד כמה מילים בנושא.
מאיר כהן: האחד, עבירות כנגד נשים הן עבירות שהן מאד ברורות.
מאיר כהן: עבירת האלימות היא מאד ברורה, היד של המשטרה מאד נחושה, אלא אם כן בתי משפט מקבלים אחרות, וראיתי – גם כשר רווחה – מקרים שאנחנו דיווחנו, כולם פעלו, גם המקלטים דיווחו ובסופו של דבר החליט השופט מה שהחליט, ואני לא אומר את זה בכדי לבקר, אבל המנגנון קיים.
מאיר כהן: בעיית הבעיות – וג'ולי נגעה בזה – זה הסנכרון בין כל המנגנונים האלה.
מאיר כהן: זה ידע שעובר בזמן אמת בין כל המנגנונים ושאין מצב שמנגנון אחד לא מדווח למנגנון השני.
מאיר כהן: ההתייחסות למקלטים היא התייחסות מבחינת ממשלת ישראל.
מאיר כהן: המקלטים הם איזה נשמה יתרה שמישהו עובד שם.
מאיר כהן: אין תחושה בממשלה שהמקלטים זה דבר שהממשלה צריכה לקחת עליהם אחריות.
מאיר כהן: מקלטים מתנהלים או מפילנתרופיה, או שרצים להשיג עוד כסף.
מאיר כהן: אין איזו אמירה, והרגשתי את זה כשר רווחה, וכשישבנו לתקצב אז אמרו המקלטים, אנחנו ניתן להם את המינימום ואת השאר הם יצליחו להשיג.
מאיר כהן: רות תדבר עם כל מיני ויצליחו להשיג כספים.
מאיר כהן: למשל בתקופה הקצרה שאני הייתי, התחלנו לפעול בכדי להקים מקלטים למשפחות.
מאיר כהן: הרבה מאד אמהות לא הגיעו למקלטים ונפגעו, כי אם פחדה להשאיר את הילדים שלה בחוץ.
מאיר כהן: וכשהיא הגיעה עם ילדה מתבגרת והאישה השנייה הגיעה עם ילד מתבגר, אז המקלט עמד בפני שוקת שבורה ולא הבין.
מאיר כהן: ולכן התחלנו אצל ג'ולי.
מאיר כהן: יש כבר שתי יחידות כאלה כבר, נכון?
<ג'ולי קייט: כן.
מאיר כהן: שתי יחידות של דיור שהן נפרדות אחת מהשנייה.
מאיר כהן: האמהות, הנשים יכולות להגיע עם הילדים ולנהל חיי משפחה עד כמה שאפשר, עד לשלב הבא.
מאיר כהן: שני דברים צריך לעשות.
מאיר כהן: האחד, כן, אנחנו התחלנו, תקצבנו אחד, ולצערי אנחנו כל כך טובים ברצף שלטוני, שזה ממש זורם אותו הדבר.
מאיר כהן: אנחנו בדיוק באים מסיפור הקייטנות.
מאיר כהן: כנראה כששר נכנס אז הוא חושב שדברים של החלטות שלטוניות הם פחות חשובות.
מאיר כהן: אני כן בדקתי את זה בכל העולם וכן יש דוגמאות למקלטים לגברים, והם מנוהלים.
<קריאה: יש גם בארץ.
<סאיד תלי: יש שניים בארץ.
<קריאה: יש בתי סוהר.
מאיר כהן: אני שמח.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שלא נשתמש במילה מקלט.
<קריאה: זה לא מקלט.
עאידה תומא סלימאן: כי למקלט מגיעים מחוסר ביטחון.
מאיר כהן: גברתי, אני חושב שמערכות הרווחה במדינת ישראל – חצי מזמן עסוקות בטרמינולוגיה.
מאיר כהן: תקראי לזה איך שאת רוצה, תמלאו אתם את הכותרת.
מאיר כהן: אני אומר ואני מסכם את דבריי.
מאיר כהן: האחד, חייבת לקום רשות אחת שמטפלת באלימות כנגד נגד.
מאיר כהן: והרשות הזאת היא מתכללת והיא אך ורק לאלימות כנגד נשים וכל מה שמסביב.
מאיר כהן: אם אנחנו נמשיך וננסה לסנכרן את המערכות, את גלגלי השיניים כמה שיותר, תמיד תהיה איזו שן שחורקת ומישהי תרצח.
מאיר כהן: לכן הצעת החוק שלך, נדמה לי שאת - - -
מאיר כהן: זאת הצעת חוק מהפכנית.
מאיר כהן: אגב, זה קיים באירופה, לפחות במקומות שאני בדקתי.
מאיר כהן: זה קיים וזה עובד יוצא מן הכלל.
מאיר כהן: הרשות הזאת זאת הרשות כשג'ולי, כבשעה שתיים בלילה, לפנות בוקר אותה גברת מגיעה למשטרה, אז המשטרה מתקשרת לנציג הרשות והוא מגיע ומתחיל לתכלל עם כולם.
מאיר כהן: כולנו חסרים.
מאיר כהן: לא מגיע לשם עובדת סוציאלית כי בכל מחלקת רווחה אומרים לך שאין מספיק עובדות סוציאליות ובמקלטים אין מספיק עובדות סוציאליות.
מאיר כהן: אין מעטפת לא למקלטים, לא לרשויות, אין מעטפת.
מאיר כהן: כשאני באתי ושמתי את הצעת החוק שעברה ועכשיו מנסים לטרפד אותה, שיגדירו מספר תיקים לעובדים הסוציאליים, בראש ובראשונה בתוך הצעת החוק, זו המלצה שבכל רשות תהיינה – על פי מפתח מסוים – עובדות סוציאליות שתפקידן הוא רק לטפל בנשים המוכות ברשויות.
מאיר כהן: רק.
מאיר כהן: רק את זה.
מאיר כהן: אם יש 10 נשים – יש שתי עובדות סוציאליות, שמלוות אותן כל הזמן, למשטרה ולמקלט ולבית הספר וכו'.
מאיר כהן: מנטוריות של המשפחה הזאת, עד שהיא עוברת למצב טוב יותר.
<קריאה: זה ממש כמו חלום.
<קריאה: יש חלק מהעיריות שעושות את זה.
מאיר כהן: בחלק מהעיריות עושים את זה.
מאיר כהן: תראו, חברה, הצער הגדול שזה הופך להיות סיפור וולונטרי.
מאיר כהן: המקלטים סיפור וולונטרי וראשי הרשויות, אם הוא טוב ואם הוא רוצה אז הוא מטפל ואם לא אז הוא אומר שאין לו תקציבים.
מאיר כהן: אבל אני חוזר, אני חושב שאנחנו כולנו צריכים להתאחד סביב הצעת החוק הזה של הקמת רשות לאומית למאבק באלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה שעניין הרשות כנראה כבר מתחיל לחלחל יותר ויותר.
מאיר כהן: אמר שר הרווחה בתשובתו האחרונה לשאילתה שלי ביום רביעי האחרון, שאכן יש התחלה של איזו רשות שהיא ת"פ של משרד הרווחה.
מאיר כהן: האם זה נכון?
עאידה תומא סלימאן: הוא התייחס לוועדה הבין משרדית שהיא - - -
<סאיד תלי: שהיא מעין - - -
עאידה תומא סלימאן: שאני לצערי הרב לא רואה שום מקום להשוואה כזו, כי אנחנו כולנו יודעים, עד שהתחילה הוועדה שאמורה לבדוק - - -
<סאיד תלי: היא התחילה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהיא התחילה, אבל עד שהיא התחילה היו גם כן הרבה מתחים סביב מי ינהל את הוועדה ואיפה ידונו בנושא ומי יהיה אחראי על מה וחלוקת העוגה.
<קריאה: אגו.
עאידה תומא סלימאן: אגו.
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהגיע הזמן שתהיה רשות, שמישהו אחראי עליה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שיש מישהו או מישהו שהולך לישון וחושב על המאבק באלימות וקם בבוקר וחושב על המאבק באלימות.
עאידה תומא סלימאן: ולא תוך כדי לנהל כל מיני דברים, אולי יהיה לו 5 דקות ביום לחשוב על הנושא הזה ולתאם בין כל הגורמים.
עאידה תומא סלימאן: והעניין של תיאומים זה נושא שכבר עובר כל פרופורציה, אני חושבת, בנושא של לסנכרן את המידע ולתאם.
עאידה תומא סלימאן: דבר פשוט מאד, בהמלצות הוועדה הבין משרדית קודמת היה ברור שאפילו הערכת מסוכנות, טפסי ודרכי הערכת מסוכנות, הם שונים ממשרד למשרד.
עאידה תומא סלימאן: כך שאישה יכולה להיות, לפי המשטרה, בסיכון מאד גבוה ולפי הרווחה בפחות סיכון ו - - -
<ג'ולי קייט: והכל נכון לרגע זה.
<ג'ולי קייט: הם אומרים נכון לרגע זה - - -
<סאיד תלי: כן, אבל כל הכלים להערכת מסוכנות בעולם, של כל מיני דיסציפלינות, לא יכולים להתחייב לך, להגיד לך בעוד חודש - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל סאיד, זאת לא הייתה הערה שלי.
עאידה תומא סלימאן: ההערה שלי, שלפחות הרשויות במדינה אחת יסכימו ביניהן על הערכת מסוכנות אחת.