GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אני רוצה לציין שאני שמחה שיש לנו כל כך הרבה חברי וחברות כנסת בישיבה, זה מאד מכובד, זה מעורר אצלי תקוות שאני אראה אתכם תמיד ממלאים את האולם הזה.
מירב בן ארי: תודה גבירתי יושבת הראש, תודה רבה על הדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: מיום שנכנסתי לכנסת, אני מכירה פה את רוב הפרצופים שיושבים, את אלישע שעושה עבודה מעולה, באמת, את עודד ומנדי, את "חושן", מהיום שנכנסתי לקחתי את זה וקודם כל אני מגבה את ציפי נחשון גליק, דיברת על מבוגרות, בואי קודם כל נבין שבמדינת ישראל עד 2015 לא הייתה התייחסות לצעירים.
מירב בן ארי: זאת אומרת, כשהגעתי ל"בית דרור", שאלתי את "בית דרור" מה עושה הבחור או הבחורה, לאן הם הולכים?
מירב בן ארי: גם בדירה שבתל אביב ישבתי, ניסיתי לחשוב ואז, באמת, בתכנית שאני מובילה ביחד עם ציפי ומגבה אותה כי היא עושה עבודת קודש בענין הזה, אנחנו קודם כל חייבים לפתור את המצב של צעירים טרנסים וכלל להט"ב, שאין להם מסגרת ובעיקר בנושא של הטרנסים כי פה גם הבעיות הן מורכבות, לכן ה'שלטר' הזה שהולך לקום בתל אביב, ואני רוצה, מכיוון שליוויתי את כל התהליך ובגלל זה גם שאלתי על המכרז, כי אתם יודעים שיש הבדל בין מכרז למיזם משותף, מיזם משותף זה אומר שתוך כמה חודשים אנחנו יכולים להקים 'שלטר' בתל אביב, אבל, ציפי, ובכוונה שאלתי אותה כאן בוועדה, כי הייתי מעורבת בנושא גם מול עירית תל אביב ולמרות שיש שם אנשים מצויינים הם לא רצו את ההוסטל, ואני באה לומר את זה כאן, הם לא רצו את ההוסטל החירומי, זה אומר שאין עיר במדינת ישראל, במרכז הארץ, שמוכנה לקחת על עצמה הקמה של ההוסטל כי אם הם היו לוקחים – ואתה מי כמוך יודע, שבנית את הלב באלפסי, כמי שמעורבת בענין, מבינים שזה יחסוך לנו הרבה זמן כי יש לנו כבר כסף, יש לנו כאן 19 מיליון לכל הנושא של חסרי בית, שמו כסף במיוחד לטרנסים, אבל יש לנו כאן בעיה כי אם עיר במדינת ישראל הייתה לוקחת וזו נקודה כל כך קריטית בעיניי, מבזבזת לי עכשיו זמן של חודשים להקים את ההוסטל הזה אבל הוא יקום, אני מבטיחה לכם, יש לכם גם את הצוות שדואג לענין.
מירב בן ארי: ואני חייבת להגיד עוד משהו אחד, בגלל שהייתי גם בדירת המעבר, ויש כאן חברה אזרחית מאד מאד פעילה ואני אגיד במשפט אחרון, הנה השרות שיש שם, כי את כולם אני מכירה, אני גאה, אתם יודעים מה, שאני נציגה של הקואליציה פה וכשאני יושבת בשולחן הזה, כמעט כל בן אדם שני פגשתי, גם בסיור שלנו בתל אביב במרפאה, ואני שמחה וגאה, ואני רוצה להגיד במשפט אחרון, תודה רבה לכל מה שאתם עושים, שגם אם אנחנו לפעמים לא עושים מספיק אז אתם עושים עבודה טובה בשביל כולנו.
מירב בן ארי: את זה היה לי חשוב לומר בסוף.
עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת בן ארי ואנחנו בונים על זה שנציגת הקואליציה בישיבה הזו, לפחות תשיג את המאתיים וחמשים אלף, זה כסף קטן.
מירב בן ארי: ציפי יודעת שאני נציגה כל הזמן.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל אנחנו רוצים לדעת.
מירב בן ארי: מבטיחה לך שאנחנו מטפלים בזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את ד"ר רות גופן מ"כללית", המרפאה הגאה, בבקשה, יש לך מצגת.
<רות גופן: כן, אני ד"ר רותי גופן, אנחנו ממרפאת "גן מאיר" בתל אביב.
<רות גופן: אנחנו במסגרת המרפאה שלנו מטפלים להערכתי בבין 200 ל-300 מטופלים טרנסים וטרנסיות ואני, ביחד עם פסיכיאטר, עשינו בשנה האחרונה מחקר, המחקר עדיין בעיצומו ואנחנו ממשיכים לגייס אנשים שימלאו את השאלונים של המחקר, אנחנו עקבנו אחרי השינויים הרגשיים שעוברים על אנשים טרנסים במהלך תהליך שינוי המין ו"על הדרך" שאלנו אותם קצת שאלות על החיים שלהם, ואפשר קצת – באמצעות המחקר הזה שעשינו, לקבל תמונה על הקהילה הטרנסית, במסגרת המגבלות של המחקר שלנו אבל כן אפשר לקבל איזושהי תמונה.
<רות גופן: בדקנו כשבעים נבדקים, לא בדקנו קטינים אבל בדקנו, אלה הגילאים שלנו, גם יהודים וגם שאינם יהודים, מוסלמים ונוצרים- - -
עאידה תומא סלימאן: ערבים, יענו.
<רות גופן: ערבים, יענו.
<רות גופן: 60% נשים ו-40% גברים טרנסים או על הרצף הטרנסי.
<רות גופן: קצת תקבלו נתונים על השכלה, זו בסך הכול קהילה משכילה יחסית לכלל האוכלוסיה, 44% יש להם מעל 12 שנות לימוד.
<רות גופן: לגבי תעסוקה, 30% לא עובדים בכלל- - -
<קריאה: 60% בעצם לא עובדים.
<רות גופן: נכון, 60% לא עובדים במשרד שהיא מלאה.
<רות גופן: 30% עובדים במשרה חלקית ורק 40% במשרה מלאה.
<רות גופן: תסתכלו שלמרות ההשכלה, שביחס לאוכלוסיה הכללית היא אוכלוסיה משכילה, בערך 60% מתפרנסים עד שכר מינימום.
<רות גופן: שאלנו על אפלייה בתעסוקה, שימו לב לנתון, 55% מהנבדקים והנבדקות שלנו, חוו אפליה על הרקע המיגדרי.
<רות גופן: שאלנו קצת על מקורות תמיכה, בין 50%-70%, תלוי במיגדר, ללא זוגיות, לא מעט מהאנשים אין להם קשר עם המשפחה הגרעינית, אוכלוסיה שצריכה את תמיכתנו ואת תמיכת המדינה ללא ספק.
<רות גופן: התעסקנו עם העניין של זנות כי זה נושא שמאד חשוב לעסוק בו ואתם רואים שאם מחברים 30% ועוד 10%, אז 30% מהנשים הטרנסיות כיום עוסקות בזנות או שבעבר עסקו - - -
<קריאה: ששים?
<קריאה: ארבעים?
<קריאה: בעבר?
<רות גופן: היום או בעבר.
<רות גופן: תסתכלו על הנתון הזה, 45% מהנשים הטרנסיות התחילו את הטיפול ההורמונלי, זה משהו שמדבר על מכשולים בדרך לקבלת סיוע רפואי ולעשות מעקבים רפואיים, 45% מהנשים הטרנסיות התחילו את הטיפול ההורמונלי בלי מעקב רפואי ובלי מרשם, קונות את התרופות או ההורמונים בשוק השחור.
<רות גופן: חשיפה לאלימות, תסתכלו על הנתונים האלה, בין 70%-80% נחשפו לאלימות מילולית על הרקע של הזהות המגדרית, בערך 50%, גם גברים וגם נשים, אז בפעם הבאה שמישהו יגיד לכם שנשים טרנסיות חוטפות מכות כי הן בזנות, זה לא נכון, הנשים והגברים הטרנסים חשופים לאלימות - - -
<קריאה: רק בגלל שהם טרנסים.
<רות גופן: תסתכלו על הנתונים.
<רות גופן: גברים טרנסים, נשים טרנסיות, משהו בסדר גודל של 50% חטפו אלימות, אני רואה את זה במרפאה, לפעמים זו אלימות כזאת שאני אומרת תודה שהאישה לא סיימה את חייה מהאלימות הזו, אלימות קשה ביותר.
<רות גופן: זה על אובדנות, העבודה הזו נעשתה לפני שמאי פלג נפטרה ולפני שברק קשת, התאבדה, סליחה, ולפני שברק קשת התאבד, לפני שויקטוריה וגם היו לנו דיונים עם היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות, שאירועים של אובדנות בתוך קהילות הוא משהו שבא ב - - ויודעים את זה ולכן אנחנו צריכים עכשיו לפעול כדי למנוע אובדנות בתוך הקהילה, כי עכשיו אנחנו בעיצומו של איזה - - - כזה בגלל ההתאבדות של מאי ובגלל ההתאבדות של ברק, אנחנו צריכים לטפל עכשיו בקהילה, אבל תראו, עוד לפני שלושה מקרי ההתאבדות האחרונים האלה, מסתכלים על הנתונים, 49% מן הנשים הטרנסיות ובערך 40%, 40%-50% מן החבר'ה בקהילה הטרנסית עשו ניסיון אובדני אחד ואפילו יותר.
<רות גופן: זו אוכלוסיה שנמצאת בסיכון גבוה מאוד לאובדנות.
<קריאה: שזה 44%, נכון?
<קריאה: 41% מתאבדים.
<רות גופן: מחקרים שונים.
עאידה תומא סלימאן: אלה מחקרים שונים.
<רות גופן: לא יכולנו לשתף אנשים שהתאבדו במחקר שלנו מטבע הדברים אבל, אנחנו שואלים אנשים על אובדנות, אלה הנתונים.
עאידה תומא סלימאן: מה שהעלית עכשיו מחדד עוד יותר את הצורך שדיברנו עליו קודם.
עאידה תומא סלימאן: אם האוכלוסיה הזו נמצאת בסיכון כל כך גבוה ויש ניסיונות התאבדות, אני בטוחה שחלק מן הניסיונות האלה בוצעו גם בגילאים שהם יותר מתקדמים, אז בטח זה מחייב לבנות תכניות שמטפלות באנשים מהקהילה בגילאים יותר גבוהים.
<רות גופן: אני דווקא רוצה להגיד משהו לזכות ההתמקדות של משרד הרווחה בגילאים הצעירים, כי זו האוכלוסיה שנמצאת בסיכון, אתם גם רואים, בת כמה ויקטוריה הייתה?
<אלישע אלכסנדר: ויקטוריה היתה בת ארבעים.
<רות גופן: ממה שאני רואה, עיקר הסכנה היא אצל אנשים צעירים, שמתחילים לקבל את ה'בומבה' הזו של החיים בפרצוף והם נמצאים בסיכון - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא שולל את זה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא שולל.
<רות גופן: זה מה שאני אומרת עכשיו אבל זו התחושה שלי.
<רות גופן: אני רק רוצה להגיד ולספר לכם, מתוך הניסיון שלי, שוב, כמה דברים שחשבתי עליהם בדרך לכאן, הקשיים המרכזים של מטופלים ומטופלות שלי, אז אחד, הגיעה העת ששני הארגונים האלה ושני החבר'ה האלה שיושבים שם יקבלו כסף ממשרד הרווחה בצורה ישירה, זה הפלסטר שאפשר לשים עכשיו על הפצע הזה, ארגון "מעברים" וארגון "גילה" להעצמה טרנסית, עוד לפני שמשרד הבריאות שולח מיליונים לדירות חירום, שני הארגונים האלה צריכים לקבל כסף.
<רות גופן: בבטוח הלאומי חייבת להיות פעילות ברורה של מתן קיצבאות לאנשים טרנסג'נדרים בלי יותר מדי לבדוק אותם ובלי לעשות להם ועדות ובלי לעשות להם בעיות ובירוקרטיות, גם ברק עצמו, כבר הוציא אותי מהארון שהייתי רופאת המשפחה שלו וזה בהחלט אירוע טראומטי לרופאת משפחה שמטופל שלה מתאבד, מטופל שחשבתי שנמצא בסכנה אובדנית ולא הצלחנו למנוע את ההתאבדות שלו ואני חייבת להגיד שאני ימים שלמים לא ישנתי בלילה אחרי שזה קרה, אנחנו חייבים - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים גם לסיים באיזשהו שלב.
<רות גופן: בסדר גמור, אם בבטוח הלאומי יקרה משהו – אני את שלי עשיתי.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מצטערת, אני יודעת שאנשים מדברים ממש מתוך הלב ועם הרבה כאב אבל אני גם צריכה לתת את זכות הדיבור לכל מי שנרשם ותאמינו לי, הרשימה מאד ארוכה.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר וממה שהבנתי גם אחראי לחלק מן השירותים שהוקמו.
מאיר כהן: אני אדבר בקיצור כי אני מבין שיש הרבה.
מאיר כהן: ראו, הם אנשי משרד החינוך נמצאים כאן?
מאיר כהן: שהדיון לא ילך נקודתית למענים של 'כאן ועכשיו'.
מאיר כהן: כמה דברים קורים.
מאיר כהן: האחד, להערכתי, משרד החינוך מתעלם ולא עוסק בתוך בתי הספר, במיוחד בפריפריה, לא נותן גב לאותם תלמידים ותלמידות.
מאיר כהן: המצב שלהם קשה מאד בפריפריה.
מאיר כהן: הדבר השני, משרד הרווחה, לפחות בתקופה שאני הייתי, קיבל החלטה לקחת אחריות מלאה, לא מיזמים משותפים ולא "לעשות טובה למישהו" אלא לקחת אחריות מלאה.
מאיר כהן: ראשי הערים מסרבים –לא בגלל שהם לא רוצים, אלא, כמו שאני זוכר את דבריו של חולדאי שאומר לי: מאיר, תראה, היות ואני המטרופולין, כולם מן הפריפריה בשלב מסוים מגיעים אלי, כולם מגיעים אלי ואז באים אלי ואומרים לי: או.
מאיר כהן: , תממן.
מאיר כהן: אני צריך לבנות מבנה, להקים מבנה שעולה 7 מיליון שקלים, אז אומרים לי בממשלה, במשרד הרווחה: או.
מאיר כהן: , ניתן לך ארבע מאות אלף שקלים.
מאיר כהן: אז באנו אני וציפי ואמרנו לו: ניתן לך את כל הכסף ומאז שאמרנו לו: ניתן לך את כל הכסף, הדברים זזים.
מאיר כהן: אנחנו לא צריכים לעשות מיזם משותף עם שני החבר'ה הנפלאים האלה, באמת שלא.
מאיר כהן: מה שאני רוצה להגיד, במסגרת המטורפת של הפרטת השירותים החברתיים במדינת ישראל, הפרטה מטורפת שאין לה אח ורע בשום מקום בעולם, בעולם ובדקתי את זה, אז אנחנו עדים למן תופעות כאלה, שאנחנו באים עם תקציב מזערי ומחפשים פילנתרופיה.
מאיר כהן: כששר החינוך הולך להקים כיתה, האם הוא מבקש פילנתרופיה?
מאיר כהן: אולי אחרי הצהרים אבל ביום לא, זאת חובתה של מדינה.
מאיר כהן: כמו שהם צריכים - - -
עאידה תומא סלימאן: חכה, נגיע לזה.
מירב בן ארי: סליחה, לא ביקשנו מהרשויות - - -
מאיר כהן: שניה, שניה, שניה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, אני יודעת שאת נציגת קואליציה - - -
מאיר כהן: מירב, מירב, מירב.
מירב בן ארי: לא רוצים שהדברים - - -
מאיר כהן: מירב, אני מבין - - -
עאידה תומא סלימאן: זכותו של חבר כנסת לבטא את דעותיו, לא?
מאיר כהן: מירב, אנחנו קצת מפריעים לך לעבוד, אז בואי, תירגעי, אני קצת יודע איך אומרים, "אל יתהלל חוגר כמפתח", בכל זאת, היינו שם, טיפלנו בכל כך הרבה, אני חוזר אל הדברים שאני אומר ובזה אני מסיים.
מאיר כהן: צריך לקבל החלטה של משרד הרווחה, משרד הבריאות ומשרד החינוך, שמעכשיו הם לא עושים מיזמים משותפים אלא עושים מיפוי ואומרים: אנחנו אחראים לכל מה שצריך.
מאיר כהן: אגב, בכל הגילאים.
מאיר כהן: הבטוח הלאומי לא יוצא דופן בהתנהגות שלו, גבירתי, הבטוח הלאומי צריך תיקון גדול מאד ובמיוחד לקהילה הטרנסג'נדרית.
עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את מנכ"לית "איגי".
<מנדי מיכאלי: אני רוצה שני דברים בקצרה ולהעביר את רשות הדיבור לבֶּל, שפוגשת טרנסג'נדריות ב"איגי" על בסיס יומיומי.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבקשת לעמוד בזמן המוקצב.
<מנדי מיכאלי: בקצרה.
<מנדי מיכאלי: דבר ראשון שאני רוצה לומר זה שישנה תכנית לאומית למניעת אובדנות.
<מנדי מיכאלי: היא לא נגישה לנוער וצעירים להט"ב, פרט לאנשים מן האוכלוסיה הטרנסית, מן הסיבה הפשוטה שזו תכנית שפועלת בתוך רשויות ונראה כמעט בוודאות שאנשים מן הקהילה הטרנסית והקהילה הלהט"בית לא יגשו ללשכת הרווחה, יבואו ויגידו: אני טראנסית, אני עכשיו במצוקה ויש לי מחשבות אובדניות.
<מנדי מיכאלי: זה לא יקרה מחשש ממה שהם יפגשו שם וכנראה שהתגובות לא יהיו ראויות, בגלל שרוב העובדים הסוציאליים בארץ לא מכירים את הסיטואציה.
<מנדי מיכאלי: ונוצרת כאן איזושהי סיטואציה אבסורדית לחלוטין, שידוע שזוהי אחת מאוכלוסיות הסיכון הכי מוגבר, ישנה תכנית לאומית והיא לא נגישה לחלוטין לקהילה הזאת, כשבפועל, כל האנשים שפונים לבקש עזרה פונים לארגוני הקהילה, שפוגשים את האנשים האלה באופן יומיומי והתכנית הזו גם לא יכולה לתקצב את הפעילות והמענים שאנחנו נותנים באופן קבוע.
<מנדי מיכאלי: דבר שני שהייתי רוצה לבקש או להציע, בעקבות כל מה שאנחנו שומעים כאן, הוא לבקש דוח של מבקר המדינה כדי לבדוק את הכשלים של הרשויות לטיפול באוכלוסית טרנס בישראל, בכל הרמות, בכל משרדי הממשלה, ואני ארצה גם לחזק את שר הרווחה לשעבר, מאיר כהן, בענין מיזמים משותפים.
<מנדי מיכאלי: אנחנו באמת עובדים בכיוון של מיזמים משותפים, זה מאד משמח שמתחילה להיות הכרה ושיתוף פעולה אבל, מצד שני, זה אומר שאני צריכה לגייס ממקורות חיצוניים 50% מן הסכום הזה, בשביל לנהל את הפעילות וזה מאד מאד קשה.
<מנדי מיכאלי: בזה אני אסיים, אני אעביר לבל, אנחנו נמצאים בשטח, אנחנו פוגשים את בני הנוער והצעירים האלה ואני ארצה שהיא תספר קצת.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבקשת, שתי דקות.
עאידה תומא סלימאן: מנצלים קודם כל את הזמן המוקצה לארגון ומעבירים לחברים את השרביט.
עאידה תומא סלימאן: ננסה עכשיו להתנהג אחרת.
<בל אגם: קודם כל שלום לכולם, צהרים טובים.
<בל אגם: אני רוצה להגיד קודם כל שאני מאד מתרגשת לשבת סביב שולחן מלא באנשים שבאים לשמוע, שבאים לעזור, שבאים להיות חלק ממאבק מאוד מאוד חשוב.
<בל אגם: אני בל, מארגון "איגי", אני מדריכה ומלווה אישית עשרות נערות מכל הארץ, בתהליך של השינוי שלהן, בתהליך של היציאה מהארון, בתהליך של ההתמודדות מול המשפחה והחברה עצמה.
<בל אגם: אני רוצה לספר משהו מאד קצר.
<בל אגם: לפני בערך שבועיים קיבלתי שיחת טלפון מאחת החניכות שלי, שלא אציין את שמה, זו הייתה שיחת טלפון בשעה מאוד מאוד מאוחרת ובשיחת הטלפון, היא צלצלה אלי די בוכה ולחוצה, ההורים שלה מצאו בטלפון הסלולרי שלה תמונה שלה בלבוש אישה, הם לא שאלו אותה הרבה שאלות, באותו הרגע, זה היה בערך בסביבות אחת עשרה, שתים עשרה בלילה, הנערה פשוט נזרקה מהתא המשפחתי שלה באותו רגע לרחוב.
<בל אגם: קודם כל, היא בת תשע עשרה ואני קיבלתי ממנה טלפון, היא אמרה: "בלה, אין לי לאן ללכת, בואי תעזרי לי, את מלווה אותי".
<בל אגם: אני מלווה אותה, היא מצפה שאני אתן לה את המענה, אני האדם הכי קרוב אליה - - -
נחמן שי: הם הוציאו אותה מן הבית?
<בל אגם: כן, הוציאו אותה מהבית החוצה.
<בל אגם: זרקו, פשוט באותו הרגע.
<בל אגם: לצערי, לצערי הרב, באותו רגע הרגשתי שהשמים נופלים עלי כי לא היה לי לאן להציע לה ללכת.
<בל אגם: "בית דרור", שזה מקום מדהים, שאני מגיעה לשם המון ופוגשת המון בני נוער, לא יכול לתת לה מענה כי היא כבר מעל גיל 18, לדירת מעבר לטרנסיות אי אפשר להיכנס באותו רגע שאת נזרקת לרחוב ואז אין לה לאן ללכת.
<בל אגם: יש עוד המון סיפורים כאלה בארץ של המון המון נערות ועכשיו מגיע הסיפור שבו אתם מבינים למה עשרות נערות מגיעות לשולי החברה.
<בל אגם: אם אני טרנסג'נדרית בגיל חמש עשרה, ההורים שלי לא היו מקבלים אותי והיו זורקים אותי לרחוב, אני שואלת את עצמי, מה הייתי עושה, לאן הייתי הולכת ומשם את מגיעה מאוד מאוד מהר לשולי החברה, כי שולי החברה יתנו לי את הכסף לישון, שולי החברה יתנו לי באותו ערב את האוכל, המקום היחיד שיקבל אותי כנערה, כאשה, כטרנסג'נדר, זה לא אנחנו, זה לא אתם, זה שולי החברה, הם יתנו לנערה הזאת את המענה.
<בל אגם: אני ממש מקווה שהדברים האלה ישתנו.
<בל אגם: עוד מילה אחת, אנחנו בארגון "איגי" מאד רוצים לתת משרות לאנשים טרנסג'נדרים שיהיו מדריכים, שיהיו מדריכות, שילכו וידריכו בכל הארץ ואנחנו צריכים לזה תקציב.
<בל אגם: אנחנו לא אנשים חלשים, אנחנו אנשים מוחלשים, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לחברת הכנסת יעל גרמן.
<יעל גור: תודה רבה.
<יעל גור: אני חייבת קודם כל להתחיל ולהודות ולהביע כל כך הרבה הערכה לרעיון שלך, עאידה, לעשות דיון בתוך ועדה רשמית של הכנסת, זו פעם ראשונה שאנחנו עשינו את זה בשדולה אבל בוועדה רשמית של הכנסת, עם כל כך הרבה חברי כנסת, עם כל הארגונים - - -
עאידה תומא סלימאן: רציתי לציין את זה אבל פחדתי שטעיתי באיזשהו מקום.
עאידה תומא סלימאן: כנראה נתתי קרדיט גדול מדי לוועדות הכנסת.
<יעל גור: לא היה דיון.
<יעל גור: לא בוועדת החינוך, לא בוועדת הבריאות - - -
מירב בן ארי: היה דיון אחד, בחינוך, כשאני הייתי יושבת ראש.
עאידה תומא סלימאן: אז הנה, או.
עאידה תומא סלימאן: קיי., זו לא ישיבה היסטורית, תרדו מזה.
<יעל גור: שמענו כאן על המצוקות והמצוקות כל כך רבות אבל אחד הדברים העיקריים, אנחנו יודעים, לציין את ה obvious, זו הגישה של הציבור כלפי טרנסג'נדר וכלפי טרנסג'נדריות, הגישה, אם אנחנו לא נשנה את הגישה – כמו שהשתנתה הגישה כלפי הומוסקסואלים, כלפי 'בי' וכלפי לסביות, צריך לשנות את הגישה כלפי הטרנסג'נדרים, מפני שזו האוכלוסיה שהכי קשה לה, היא לא קשה, וזה נכון, הם לא חלשים, הם מוחלשים על ידי החברה, והם מוחלשים על ידי החברה כי עדיין לא מקבלים אותם כשווים ועדיין לא מבינים שמגיעות להם זכויות שוות.
<יעל גור: אני מאד מקווה שהכינוס כאן זה עוד ציון דרך בדרך הקשה והארוכה, להכיר בכך שמגיע להם שוויון זכויות, וכשאני מדברת על שוויון זכויות אז אני מדברת על כך שצריך להעביר – תקציבים יימצאו מפה וימשם אני מקווה אבל, צריך גם שאנחנו פה בכנסת ובכל זאת הכינוס הזה הוא בכנסת, שאנחנו נעביר את החוקים שהם משוועים להם, שנעביר את חוק הפרשנות, שבא ואומר דבר פשוט, שכאשר מדובר על כך שאסורה אפליה אז היא אסורה גם על רקע של זהות מגדרית, נטיה מינית וזהות המגדרית וזה עדיין לא קיים.
<יעל גור: צריך לשנות את הקושי הבלתי אפשרי והבלתי הגיוני הזה של שינוי תעודת הזהות לתמיד.
<יעל גור: אני רוצה לרשום שאני גבר אז מי הוא הפקיד שיבוא ויגיד לי שזה לא נכון.
<יעל גור: אז יכול להיות שצריך לעשות איזשהו הליך מינימלי ואיזושהי הכרה מינימלית, אני מקבלת את זה, אני נמצאת בתוך מסגרת אבל, צריך להבין שצריך לעשות את זה.
<יעל גור: ובתוך מערכת החינוך התחילו ודיברו, חברי דיבר, הוא דיבר על הילדים, אבל אני מדברת על הצוות, לא יודעת כמה יודעים שיש עובדי הוראה שהם טרנסג'נדרים, יש כאלה שהם עוברים את התהליך במהלך ההוראה שלהם, מישהו צריך לסייע להם, מישהו צריך לעזור להם, מישהו צריך לתמוך בהם בתוך מערכת החינוך, והם הבטיחו שהם יעשו את זה אבל אני לא רואה.
<יעל גור: יש כל כך הרבה בעיות, אני מאד מקווה שאנחנו נמצאים על הדרך של הכרה בקהילה הזו, כקהילה שוות זכויות לכל דבר וענין וברגע שנבין את זה אז לאט לאט אנחנו נוכל להשיג גם את ההבדל ותודה.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה, אני רוצה להתקדם בדיון הזה.
<יעל גור: עוד דקה אחת, יושבת פה שוש הרץ שהיא ממונה על התכנית למניעת אובדנות.
<יעל גור: אני לא חושבת שצריך עכשיו להכביר במלים, שוש, את חייבת ליצור קשר עם "איגי", עם מנדי, זה לא יכול להיות - - -
עאידה תומא סלימאן: תנו לי, תנו לי לנהל את זה, שניה.
עאידה תומא סלימאן: מה שאני רוצה עכשיו, הועלו טענות כלפי משרד החינוך, אני רוצה לשמוע את תגובת משרד החינוך ואני רוצה לדעת מה משרד החינוך עושים.
עאידה תומא סלימאן: יש שאלה מאד קריטית שמכֻוונת נגד מירשם האוכלוסין ואנחנו זימנו אותם, האם נרשמו?
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת, האם מישהו נמצא פה ממירשם האוכלוסין?
עאידה תומא סלימאן: אז אני ארצה גם לשמוע את עמדתכם ואיפה עומד כל הענין של שינוי המין בתעודת הזהות ואחר כך ארצה לשמוע גם מן התכנית למניעת אובדנות ונרצה גם לשמוע מן הבטוח הלאומי, שהנציגים והנציגות נמצאים פה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתקדם מעבר לפריסת הבעיות – שאני יודעת שהן חשובות וחשוב שנשמע אותם אבל בואו ננסה גם להתקדם ולמצוא מה קיים ומה אנחנו רוצים יותר, כדי שנצא בסיכום.
עאידה תומא סלימאן: נציגת משרד הבריאות, בבקשה, משרד החינוך.
<אלישע אלכסנדר: אני רק רוצה להעיר שאנחנו הגשנו נייר עמדה לשר החינוך באוגוסט ואנחנו לא ראינו שום התייחסות לזה.
<אלישע אלכסנדר: זה נמצא פה, בין ניירות העמדה.
<איריס מנדה בן יעקב: שלום, אני איריס מנדה בן יעקב, משרד החינוך, אני מייצגת את היחידה למניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד שהפעילות שלנו היא בשני מישורים, במישור הפרואקטיבי ובמישור הרה-אקטיבי.
<איריס מנדה בן יעקב: במישור הפרואקטיבי יש לנו פעילויות שמועברות במסגרת תכנית של כישורי חיים בכל הארץ, יש לנו שיעור ספציפי לכיתה ט' ושיעור בחטיבה העליונה, שכולל התייחסות - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, כשאומרים "שיעור", למה הכוונה?
עאידה תומא סלימאן: שיעור של שעה?
<איריס מנדה בן יעקב: שיעור "כישורי חיים", שיעור של שעה במערכת השעות, שיעור חובה.
עאידה תומא סלימאן: שבועי?
<איריס מנדה בן יעקב: שבועי.
<איריס מנדה בן יעקב: שיעור שבועי.
<איריס מנדה בן יעקב: זה ברמה הפרואקטיבית.
<איריס מנדה בן יעקב: ברמה של הכשרת צוותים, ליחידה שלי, הזמנתי השנה את ד"ר אילנה ברגר, שבאה להרצות לפני היחידה למיניות, בנושא של הטרנסג'נדרים, כדי ללמד אותנו, לעזור לנו, לראות איך אנחנו יכולים להעמיק - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני רוצה להבין יותר, יכול להיות שפיספסתי משהו, כי כל פעם שאני מעלה איזשהו נושא, או הטרדה מינית, או חינוך מיני, מחזירים לי את התכנית.
עאידה תומא סלימאן: אומרים לי: יש לנו כישורי חיים.
איילת נחמיאס ורבין: זו - - - של פעם, עאידה, אני לא בטוחה שזה לא רחוק מזה.
עאידה תומא סלימאן: טוב, בתי הספר הערביים אנחנו לא מקבלים - - -
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת על מה אני מדברת, תאמיני לי.
<איריס מנדה בן יעקב: גם אני יודעת על מה אני מדברת.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת מה מספרים לכם אבל הם לא מקבלים.
<איריס מנדה בן יעקב: בבתי הספר הערביים יש יועצות חינוכיות - - -
עאידה תומא סלימאן: שניה, השאלה שלי.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא: כאשר אומרים "רוצים להעמיק", האם יש במסגרת השנה הזו, שעות מיוחדות ותכנים מיוחדים שמועברים ומוכשרים המורים והמורות להעביר אותם בנושא של טרנסג'נדר?
<איריס מנדה בן יעקב: זה מה שאמרתי - - -
עאידה תומא סלימאן: אמרתי, יכול להיות שפיספסתי משהו.
<איריס מנדה בן יעקב: תכנית כישורי חיים היא תכנית שכוללת המון תכנים, הרבה תכנים.
<איריס מנדה בן יעקב: את חלק מהתכנים האלה אנחנו מייעדים אותם, לכיתות ט' יש תכנית מיוחדת, על להט"בים, בחטיבה העליונה כן מדברים על זה.
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף, אנחנו בקשר עם כל הארגונים הגאים שעוסקים בחינוך, עם "חושן" ועם "איגי", הם נכנסים לבתי הספר להעביר גם לצוותי חינוך וגם לתלמידים, מספרים סיפור אישי, לפעמים מביאים טרנס, לפעמים הומואים, מישהו מן הקהילה שלהם, הוא מרצה ומעביר גם לצוותים וגם לתלמידים את הנושא ואחר כך כמובן, בעקבות המפגש הזה יש פעילות שנעשית בבתי הספר.
<איריס מנדה בן יעקב: חוץ מזה אמרתי שלמדריכות של היחידה למניעות, כי אנחנו רוצות ללמוד את הנושא קצת יותר, את הנושא של הטרנסג'נדרים, הזמנו את דר' אילנה ברגר, כדי לשמוע ולראות איך אפשר להעמיק ולחשוב יחד אתה מה עוד אפשר לעשות.
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה, במצבי משבר, כשיש ילד במערכת החינוך שמשנה את מינו, שמבקש שיקראו לו בשם אחר, אז יש לנו מדריכה ארצית שמגיעה לבתי הספר, זה בדרך כלל לא קורה אבל במקרה כזה, בגלל הסיכון המאוד מאוד גדול, של הטרנסג'נדרים, היא מגיעה לבתי הספר ומלווה את צוותי החינוך, לפעמים זה עם גורמי חוץ ולפעמים זה עם גורמי פנים, היא מלווה- - -
<קריאה: מי המדריכה הארצית הזאת?
<איריס מנדה בן יעקב: נטע ידיד.
<איריס מנדה בן יעקב: שהיא הולכת באופן אישי לבתי הספר, עובדת עם צוותי החינוך, עובדת עם הפסיכולוגים החינוכיים ועוזרת לילד להשתלב.
<איריס מנדה בן יעקב: היא עונה על כל מיני סוגיות מורכבות שלא עולות בבתי הספר, יש סוגיות של איפה הילד או הילדה - - -
עאידה תומא סלימאן: יש, סליחה, יש - - -
<אלישע אלכסנדר: מה שאת אומרת, סליחה, זאת שאת אומרת שמלווה, אנחנו לא מכירים אותה, - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, שניה, קודם כל, שניה, קודם כל אני רוצה לדעת, יש מדריכה אחת בכל הארץ - - -
<איריס מנדה בן יעקב: רגע, לא, לא, לא, יש לי 64 מדריכים, יש לי 64 ימי הדרכה, הנושא שלנו הוא מניעת פגיעות מיניות, אנחנו נוגעים בהמון המון דברים.
<איריס מנדה בן יעקב: המדריכה הזאת מלווה את המדריכים שלי, הארציים.
<איריס מנדה בן יעקב: כשיש מצבי משבר אנחנו רוצים ללוות את בית הספר באופן פרטני, אם זה באיזור הצפון, אם זה בחברה הערבית, אם זה בחברה הדתית, זה לא משנה איפה, אבל כשיש מצב שילד רוצה לשנות את מינו, שמצביע על איזשהו שינוי, אנחנו מסייעים לבתי הספר באופן פרטני, במצבי משבר.
<אלישע אלכסנדר: אני חייב לענות.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, שניה, שניה, יש לי רשימה של עשרים וחמישה דוברים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו הקמנו לאחרונה שולחן עגול עם כל האגפים במשרד החינוך והארגונים מגיעים - - -
<אלישע אלכסנדר: נשמח להיות מוזמנים אליו.
<איריס מנדה בן יעקב: מי אמר את זה?
<קריאה: אלישע.
<איריס מנדה בן יעקב: אלישע, "איגי" אתנו ו"חושן" אתנו וכולם אתנו בשולחן העגול כדי לראות איך אנחנו מרחיבים ומעמיקים את העשייה.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה אבל אני גם מודה שהשטח נותן תרחישים קצת שונים ממה שהוצג וכנראה השטח לא מחלחלת אליו העשייה, לא, לא, לא, לא, אני יודעת, סליחה, בינתיים אני חושבת שאני מגנה טוב על השטח, תנו לי לעשות את זה, אנחנו מקבלים מסרים מאד ברורים מארגוני שטח, שלא מורגשת העשייה של משרד החינוך בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שכל פעם שאנחנו מדברים בנושא שהוא קשור במיניות או באלימות מינית, אז אנחנו שוב מעלים את התכנית הזו על השולחן הזה ומדברים עליה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן – ואני ביקשתי, יתקיים דיון מיוחד בשותפות של הועדה הזו עם ועדת החינוך, בנושא של מיניות ואלימות מינית והתכניות הקיימות, כדי שפעם אחת נלמד את התכנית הזו לעומק ונדע כמה באמת היא משפיעה על השטח.
מרב מיכאלי: אפשר גם לבקש מן הממ"מ לעשות מחקר ולבדוק בכמה כיתות בשנת הלמודים הזאת עובר התוכן הזה.
<קריאה: עזבי, שיהיה לנו מושג - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא אוהבת לסמן וי, שניה, סליחה, סליחה, לא, זה לא הולך כך, גבירתי, הדבר השנוא עלי הוא להשתמש בפטיש הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת, יש לנו דיון שאנחנו מתחלים להתקדם, בואו לא נפספס את הנקודה דרך זה שאנחנו מתדיינים בצד.
עאידה תומא סלימאן: נאמר לי שיש נציגות של רשות האוכלוסין.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן קודם כל לחבר הכנסת נחמן שי חבר הועדה להתייחס, ואחר כך אני רוצה את רשות האוכלוסין.
נחמן שי: אני קודם כל רוצה להודות לך על הדיון שאת מקיימת, אני חושב שאנחנו נמצאים פה באיזשהו רגע מאד חשוב.
נחמן שי: לא רק הנושא הזה אלא גם נושאים אחרים את חושפת ומביאה לתשומת לב הציבור באמצעות הדיונים בוועדה הזאת.
נחמן שי: הייתי גם מעביר את זה אפילו לוועדה אחרת ולאולם אחר, כי מה שאנחנו זקוקים לו הוא שינוי תודעתי.
נחמן שי: שינוי תודעתי של ציבור, הציבור במדינת ישראל.
נחמן שי: אם יתחולל השינוי הגדול אז ממילא יבואו השינויים האחרים, או אז משרדי הממשלה שישנם פה, שאנחנו תוקפים אותם –לפעמים בצדק ולפעמים שלא בצדק, גם הם יפנימו את זה, אז התקציבים ישתנו באופן טבעי, כל המערכת תגיב באופן שונה.
נחמן שי: אנחנו לא רחוקים משינוי תודעתי, שיהיה ברור, כי השינוי הכללי כלפי הקהילה כבר מתרחש.
נחמן שי: אנחנו נמצאים בעיצומו.