GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחמן שי: מה שאנחנו רואים עכשיו הוא שנכנסים לפלחים יותר מדוייקים בתוך הקהילה, לקבוצות משנה בתוך הקהילה, גם זה לוקח זמן, גם זה דורש את ההפנמה ואנחנו, אי אפשר, אנחנו לא עומדים בקו ההתחלה, כל מי שמכיר, אמרה יעל: זה ראשוני, אני לא יודע, עשר שנים לאחור, דיונים כאלה לא היו מתנהלים בכנסת בכלל, היו סוגרים את העיניים, לא לדעת, לא לראות, לא לשמוע, עכשיו אנחנו שם, אז לכן אני חושב שדיון כזה והסיכום שיינתן לזה והורים וילדים שיקראו את זה פתאום יבינו שלא זורקים ילד מהבית אם מגלים שהוא לבש שמלה, לא זורקים אותו אלא לוקחים אותו לטיפול ומתחילים להבין מה קרה, מה עובר עליו או עליה ואיך יוצאים מזה - - -
<קריאה: התייעצות - - -
<קריאה: ההורים, לא הוא.
נחמן שי: עכשיו נתקן את עניין ההורים.
נחמן שי: זו מכה להורים, הם רואים משהו שהתחולל אצל הבן או אצל הבת, אז הולכים להתייעץ, מה, האם הם יודעים בדיוק מה לעשות, האם זה פשוט כל כך?
נחמן שי: האם אנשים נולדים עם המודעות הזו?
נחמן שי: לא, זה שינוי, זה חלק מן העניין, זה להבין- - -
<קריאה: גם להיות גיי זו מכה להורים.
נחמן שי: רגע, רגע, לא מתקנים את כל העולם עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: חברי וחברות הכנסת, נא לגלות קצת סבלנות.
נחמן שי: אני אמר טיפול אז ישר חושבים שאני מציע כדורים נגד – לא, לא, התכוונתי ש - - -
עאידה תומא סלימאן: זהירות, פגיעות, כי - - -
נחמן שי: כולנו מדברים על - - - זה לאותו רגע, לכן, אם נצליח פה להביא לכך שמערכת החינוך תתחיל להבין את זה ולאתר את אותם ילדים וילדות כשהם צעירים ואחר כך ללוות אותם, אנחנו תופסים במקום הראשון ואני מבין שהאובדנות היא יותר גבוהה בגילאים הצעירים, כי אצלם ההפתעה היא הכי גדולה, והזעזוע, וגם החברה, ילדים לא יודעים איך להתיחס, אז גם המשרדים האחרים יוכלו אז להקצות משאבים.
נחמן שי: אנחנו צריכים ללחוץ על הממשלה לעשות יותר.
נחמן שי: ההפרטה שדובר עליה פה, היא לא הפרטה, יושבים פה שני נציגים של ארגונים – לא מקבלים שקל מן המדינה, אז איזו הפרטה יש?
נחמן שי: אם יש הפרטה אז זה אומר שהמדינה מקצה, גם אנחנו נגד הפרטות אבל אם כבר מפריטים אז זה אומר שמקצים, הרי מה זה אומר, הממשלה לא מטפלת, המדינה לא מטפלת אלא הארגונים מטפלים בשם המדינה.
עאידה תומא סלימאן: או חברות.
נחמן שי: בסדר, אנחנו לא אוהבים את זה אבל נניח, הרי אני רואה שיושבים פה ארגונים ואומרים שהם במצוקה כספית גדולה מאד, אז יבוא הכסף.
נחמן שי: אם הוא לא בידי המדינה ואם הוא לא בידי הגופים המופרטים אז איפה הכסף?
<קריאה: יש פה שלושה ארגונים, אחד - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, לא, לא, לא.
<קריאה: אף אחד לא מקבל.
נחמן שי: אז התהליך הזה, אם המדינה החליטה להקצות אז אנחנו צריכים לדעת לאן, למי וכמה וזה מה שצריך לעשות.
עאידה תומא סלימאן: נציגי רשות האוכלוסין.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת קודם כל את השם, התפקיד ותשובה, איפה זה עומד, מתי תתחילו לשנות.
<אודליה אדרי: שמי אודליה אדרי, אני עורכת דין מהלשכה המשפטית של רשות האוכלוסין.
<אודליה אדרי: קודם כל שינוי מין נעשה מזה שנים, רשות האוכלוסין פועלת בענין בהתאם לחוק מירשם האוכלוסין.
<אודליה אדרי: חוק מירשם האוכלוסין קובע כללים לרישום, לשינוי או לתיקון של פריט רישום, לפי הכללים האלה ואני מניחה שכולם יודעים, כדי לשנות או לתקן פרט רישום נדרשת תעודה ציבורית שמעידה על השינוי שחל או כי הרישום לא היה נכון.
<אודליה אדרי: כך שלדוגמה, אם אדם רוצה לשנות מ"רווק" ל"נשוי" אז הוא צריך להציג תעודת נישואין, אם אדם רוצה לשנות מ"נשוי" ל"אלמן" חס וחלילה, אז תעודת פטירה וכיוצ"ב.
<אודליה אדרי: אותו ענין חל גם לגבי פרט המין.
<אודליה אדרי: פרט המין – בניגוד לדת, לאום ומצב אישי הוא פרט שמעיד על נכונות האמור בו ולכן כדי לשנות לא מספיקה הצהרה של אדם אלא נדרשת תעודה ציבורית, אישור של - - -
מירב בן ארי: אני עברתי עכשיו הליך עם טרנסג'נדר - - -
מירב בן ארי: חצי שנה אני מנסה להוציא לו אישור, הרגו אותי- - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, לכן מקיימים את הדיון בגלל שהורגים אנשים.
מירב בן ארי: האישור הזה, אם הוא עבר טיפול - - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי.
מירב בן ארי: הם הורגים את האנשים.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, רצינו תשובות אז בואי נקבל אותן.
<אודליה אדרי: קודם כל אני יכולה לספר - - - לנו הנתונים ואני מצרה על כך אבל יש לנו עשרות שינויים בשנה של מין, של פרט המין.
עאידה תומא סלימאן: שניה, אני רוצה להבין, תעודה ציבורית – מה זאת אומרת?
מירב בן ארי: אישור נוטריון - - -
<אודליה אדרי: תעודה ציבורית לפי פקודת הראיות היא תעודה שמעידה על השינוי שחל.
<אודליה אדרי: צריך גורם מוסמך אובייקטיבי שמעיד על השינוי.
<קריאה: היום צריך שינוי פיזי.
<קריאה: פיזי.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה, שניה, אני מאד מבקשת, אני מאד מבקשת, אני רוצה תשובה ברורה.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אומרים, זה לא להסתובב, להסתובב, להסתובב, תגידי, היא או הוא מביאים תעודה מן הגורם הספציפי הזה, אני מקבלת.
עאידה תומא סלימאן: תגידי לי מי הגורם.
<אודליה אדרי: עד עכשיו, עד לפני כמה שבועות או חודשים, ההליך היחיד שאיפשר שינוי מין אכן היה בעקבות ניתוח עם תעודה של רופא בדבר ביצוע ניתוח וכך זה נעשה.
מירב בן ארי: ואם הוא - - - את הניתוח- - -
עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, אני יודעת - - -
מירב בן ארי: את צריכה להביא אישור - - - והכול בכוח של פקידים.
עאידה תומא סלימאן: שניה, חברי הכנסת וחברות הכנסת, תאמינו לי, אני יודעת מה המצב, אני יודעת מה היא הבעייתיות אבל אני רוצה לקבל תשובה מרשות האוכלוסין ואני מאד מבקשת שאף אחד לא יעזור, אני רוצה לשמוע את התשובה.
<קריאה: עאידה, הגיעו נתונים וזה מאוד חמור.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר ככה, אי אפשר.
עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים שהבעיה קיימת, כולם יודעים שמוציאים לכולם את הנשמה, שעושים להם את המוות עד שרושמים אותם, אנחנו רוצים לטפל בזה.
עאידה תומא סלימאן: אז מה התעודה הזו?
עאידה תומא סלימאן: מי חותם עליה?
עאידה תומא סלימאן: אמרת לי שהשתנה המצב, היה פעם רק אחרי ניתוח שינוי מין, מה המצב הקיים היום?
<אודליה אדרי: לאחרונה, בעקבות דיון שהיה יחד עם משרד המשפטים ומשרד הבריאות בענין, הוקמה ועדה של משרד הבריאות, שבאה לסייע לאנשים שלא מעוניינים לעבור ניתוח.
עאידה תומא סלימאן: ויצא חוזר מנכ"ל, נכון?
<אודליה אדרי: יצא חוזר מנכ"ל - - -
עאידה תומא סלימאן: תסלחו לי - - -
<אלישע אלכסנדר: ברק קשת לא היה עומד בקריטריונים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש שאף אחד לא יפריע.
עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, קראתי את כל החומר, אני יודעת, אני מנסה להגיע לנקודה מסויימת, או שעוזרים או שסתם מקיימים את הדיון כדי לקטר.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתקדם.
<אודליה אדרי: אני רק רוצה לציין לפני כן שפקידי רישום אינם מומחים בתחום – לא רפואי ולא נפשי ולכן, אנחנו צריכים תעודה ציבורית, תעודה ציבורית היא או תעודת רופא שמאשרת שהסתיים תהליך שינוי המין, והיום בעקבות הקמת העודה במשרד הבריאות נדרש אישור של הועדה, תעודה של הועדה, שנדע שהסתיים ההליך.
<אודליה אדרי: אחד מן השניים.
<קריאה: שהסתיים ההליך - - -
עאידה תומא סלימאן: אז בואו נסכם כך, אני מסכמת כך.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש נסיגה בחוזר המנכ"ל שיצא בנושא של רישום בתעודת הזהות מההתכתבות שחלה בשנה שעברה בענין התהליך הזה, ואני חושבת שלהיפך, החוזר החדש החזיר את כל הנושא צעדים אחורה אפילו לחוזר הישן שהיה, שהשתנה בזמנו על ידי חברת הכנסת השרה דאז.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שנפנה באופן הכי ברור, למשרד הבריאות, שישנה את ההוראות של חוזר המנכ"ל, שעסק בעניין שינוי המין בתעודת הזהות, ולפחות להתאימו לתנאים שנמצאים באותו חוזר המנכ"ל בנושא של הניתוחים.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב מיכאלי, שלש דקות, אחריה מיד חברת הכנסת זהבה גלאון, גם שלש דקות.
מרב מיכאלי: תודה רבה גבירתי.
מרב מיכאלי: אל"ף, באמת אושר לראות כאן את כולם וכל הכבוד לך על הדיון הזה שהוא באמת, אי אפשר להפריז בחשיבותו, במיוחד אחרי המספרים של דר' גופן.
מרב מיכאלי: אני רוצה לדבר לא על הפתרונות הקטנים, הקונקרטיים, הספציפיים, אני רוצה לדבר על התמונה הגדולה, אני רוצה לדבר על ההתבטאויות של אנשי ציבור, על חוסר לגיטימציה שעדיין יש מיותר מדי מנהיגים או אנשים שהם בעמדת מנהיגות במדינת ישראל, בכלל על קהילה, בכלל על הנטייה מינית ובטח ובטח לזהות מגדרית.
מרב מיכאלי: יש עדיין חוסר לגיטימציה, השינוי התודעתי, נחמן, שדיברת עליו, שזה בהחלט הדבר המרכזי שצריך להתרכז בו, הוא מבושש לבוא בדיוק בגלל שיש כוחות ריאקציונרים שכל הזמן לוקחים אותנו אחורנית.
מרב מיכאלי: אנחנו הולכים צעד קדימה ואז לוקחים אותנו שניים אחורה בדיבורים שהם בלתי נסבלים במה שאמורה להיות מדינה דמוקרטית בשנת 2015 בתהליך שמדינת ישראל מצד אחד כבר נמצאת בו ומצד שני הולכת אחור.
עאידה תומא סלימאן: את עדיין מאמינה בזה, מירב?
מרב מיכאלי: אני חייבת להאמין בזה, את יודעת, העבודה שלך ושלי להילחם על זה, שמה שטוב שקורה שימשיך לקרות וכן יגדל האור על פני החושך אבל החושך נוכח, נוכח בפה מלא, וזאת הבעיה המרכזית שלנו, כי זה מה שבאמת נותן לגיטימציה לכל בתי הספר, לכל המרפאות, אנחנו ניהלנו כאן, חברותיי ואני, שעומדות בראשות השדולה, כבר ניהלנו כאן דיון בעקבות התפרצות הומופובית מטורפת שהייתה במערכת הבריאות והתמודדנו עם הדבר הזה.
מרב מיכאלי: כל הפתרונות הקטנים הנקודתיים חייבים להיות מגובים באמירה מנהיגותית של קבלה, של כל סוגי בנות ובני האדם באשר הם, לא משנה מה התהליך שם עוברים, מהן הזהויות המגדריות או הנטיות המיניות שלהם.
מרב מיכאלי: זה המאבק הכי משמעותי שאנחנו צריכות וצריכים לעשות כאן בכנסת, לדעתי, גבירתי יושבת הראש, ומכאן לרדת למטה, למשרד החינוך שאגב, עם כל הדברים היפים שדיברת עליהם גבירתי, אנחנו בכנסת הקודמת הבאנו כסף קונקרטי, ספציפי, לחינוך לזהות מיגדרית דרך "חושן" וארגונים אחרים, עד היום לא נפתחה תקנה לענין הזה, זה כסף שכבר מת לדעתי, כי הוא מן התקציב הקודם, יש - - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכאלי.
מרב מיכאלי: בקיצור, בזה אני מסיימת, אי אפשר להמשיך לדבר רק על הפתרונות הקטנים, כי כמו שאמר נחמן, המודעות היא הדבר המרכזי ואנחנו חייבות וחייבים לדרוש מן האנשים שעומדים בראש, באמת, להתחיל לדבר כמו בני אדם בעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: ובהרבה עניינים.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.
זהבה גלאון: תודה רבה על הדיון החשוב הזה.
זהבה גלאון: שלש התאבדויות בתקופה האחרונה - - -
<קריאה: שנה שעברה.
זהבה גלאון: זה בתקופה האחרונה, תרשי לי.
זהבה גלאון: שלש התאבדויות זו קריאת יקיצה מדאיגה ביותר, מדאיגה ביותר.
זהבה גלאון: והיא לא מקרית והיא נובעת על רקע הדברים שנאמרו כאן על ידי קודמיי ואני לא אחזור עליהם.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר הערה שהיא הערה רחבה יותר, קצת בהמשך לדברים של חברת הכנסת מירב מיכאלי.
זהבה גלאון: לפני שבוע או לפני שבועיים, אני לא זוכרת - - - הזדמנות לומר ברכות, חברי שיושב כאן, חבר הכנסת אמיר אוחנה, זה לא מובן מאליו, אני מתכוונת לזה, זו לא מצוות אנשים מלומדה, פעם ראשונה מן המפלגה השלטת, מן הקואליציה, מן המפלגה הכי גדולה, נציג גאה של הקהילה זה לא מובן מאליו.
זהבה גלאון: ואמר ראש הממשלה בדברים שלו, הוא התייחס לזה, הוא בירך את אמיר בהרבה התרגשות.
זהבה גלאון: לא תמיד יש מלים טוב על ראש הממשלה ואני מתכוונת לזה - - -
<קריאה: הוא ביקש לדבר.
זהבה גלאון: הוא עלה לדבר, זה לא היה מובן מאליו, והוא אמר והוא ציין בדברים שלו, מעבר לשאר הדברים שהוא אמר, אני כך מזיכרון חופשי, הוא סיפר, הוא התגאה בזה, הוא אמר: יש לנו נציג של הקהילה הגאה.
זהבה גלאון: אני חושבת שזו נקודה מאד מאד משמעותית אבל רטוריקה והצהרות לא הולכים איתן למכולת, אם אני יכולה להגיד את זה כך.
זהבה גלאון: כי באותה נשימה, שבוע או שבועיים קודם לכן, אותה ממשלה הפילה לנו, לכמה חברי כנסת שיושבים כאן מכמה מפלגות, הפילה לנו את חוק הפרשנות, שביקש לתת הכרה חוקית גם לזהות מיגדרית בחקיקה, בכל הנושאים ואז זה כמובן היה נותן מענה - - -
<קריאה: שוויון.
זהבה גלאון: שוויון, אין דרך אחרת להגדיר את זה.
זהבה גלאון: הפער הזה, הקבוע, בין הרטוריקה לפרקטיקה יוצר את חוסר המודעות, את הבלבול וחוסר ההכרה שיש צורך בפעולה מערכתית משולבת.
זהבה גלאון: עושה נכון גבירתי, שאת שואלת את משרד החינוך והרווחה מה הם עושים אבל זה לא יכול לעבוד כך.
זהבה גלאון: זה ענין של גישה מלמעלה.
זהבה גלאון: צריכה להיות כאן מערכה משולבת, מתוזמנת, של כל הגורמים, יש בעיה של אובדנות, יש בעיה – כמו שאמרה קודם בֶּל, נערים ונערות אחרי גיל 18, לאן הם הולכים?
זהבה גלאון: הם לא הולכים למקום ממוסד, להוסטלים ממוסדים, מה יהיה עליהם?
זהבה גלאון: לאן הם יגיעו?
זהבה גלאון: אחר כך איפה הם מוצאים את עצמם, שולי החברה?
זהבה גלאון: שולי החברה זו מילה - - - בכנסת, זה המקום הכי נמוך בגיהנום, זה להגיע לזנות, לסרסורים, לאנשים שמנצלים אותם - - -
<אלישע אלכסנדר: לסמים.
זהבה גלאון: לסמים, נכון, לאן הם מגיעים אחר כך?
זהבה גלאון: צריכה להיות כאן התייחסות מערכתית כוללת של כל המשרדים, אני חושבת שצריך לעשות פה שולחן עגול, את אמרת קודם - - - ישיבה עם ועדת החינוך, צריך לעשות שולחן עגול רחב של כל הגורמים שנוגעים בזה, צריכה להיות כאן מערכה רחבה.
זהבה גלאון: משפט אחרון, אני רוצה להגיד, אני מודה שלפעמים, התחושה שלי שאנחנו נסוגים לאחור.
זהבה גלאון: אני זוכרת שלפני הרבה שנים – יושבת כאן מיכל עדן, היא פנתה אלי, זה היה לפני למעלה מעשור, היא פנתה אלי בעניינה של נורה גרינברג, בזמנו, שלא איפשרו לה לרשום בתעודת הזהות, אמנם היא עשתה ניתוח לשינוי מין, ושנים משרד הפנים לא נתן לה, אני מסיימת, אני חושבת שזו נקודה חשובה, וחיים רמון בזמנו קיבל את הבקשה שלי בתור שר הפנים ואיפשר את הרישום של נורה גרינברג - - - דבר אסור, זרמו מים בירדן, צריכה להיות איזושהי התקדמות, זה לא יכול להיות שאנשים יצבאו על הפתחים וימצאו את עצמם במצב הזה ששמענו עליו עכשיו, שלא נרשמים ולא רושמים אותם, זה חלק מן ההכרה של המדינה, שהמדינה תתחיל להכיר, לא רק בהצהרה ורטוריקה אלא תתן לזה ביטוי פרקטי ואז המצב ישתנה.
עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת גלאון אבל אני, ביחס לנושא של גישה שהיא יותר מערכתית אני חושבת שבכל הנושאים שאנחנו דנים בהם אנחנו רוצים גישה שהיא מערכתית, גישה שהיא מתייחסת לנושא ומקבלת מדיניות כללית ואז זה יורד למשרדים האחרים, זה מובן מאליו, אבל גם לתשאל כל מוסד בדברים הספציפיים, איך הם מבצעים, עד שנגיע, לצערי הרב, אני חושבת שעדיין - - -
מירב בן ארי: באמת, זה נכון, זה הכי קל לבוא ולתקוף ובאמת, הרטוריקה אבל, להגיד - - - מה שאת עושה אבל, אני באמת באתי לפה עם ציפי בכוונה ואני יושבת פה כבר שעה וחצי ולצערי צריכה ללכת לוועדת חינוך אבל אנחנו עושים אלא - - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת - - -
<קריאה: נמצאים במצב של סכנת חיים.
זהבה גלאון: אף אחד לא אמר שלא - - -
<קריאה: חברת הכנסת, חברת הכנסת- - -
<קריאה: עם כל הכבוד לך - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא יכול להיות, לא, שניה, שניה.
מירב בן ארי: לא - - - לסיים משפט.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי, אם אנחנו נסמוך את ידינו על הממשלה ועל הקואליציה וזהו אז נתפזר.
מירב בן ארי: אמרתי, שיש פה גם - - -
עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, כאשר, כאשר, לא, זה לא יכול להיות, אתן גוזלות מן הזמן של הדיון.
מירב בן ארי: אני הולכת, הנה, אקל על הדיון.
עאידה תומא סלימאן: תפקידנו להתווכח על העניין, תפקידנו להגיד מה חסר ומה כן קיים ואני חושבת שנמעל בתפקידנו אם לא נעשה את זה- - -
מירב בן ארי: אני לא אמרתי את זה.
עאידה תומא סלימאן: אז לא צריך כל פעם.
מירב בן ארי: משפט.
זהבה גלאון: תביאי - - - לדבר.
עאידה תומא סלימאן: זהבה.
זהבה גלאון: מבקשת שלא יובן שלא נכון, לא ניסיתי חלילה להגיד שהמעשה פרטני הוא לא חשוב, הוא חשוב ביותר, תמיד מהלך הוליסטי הוא חשוב, כשאנחנו נמצאים במצב של אובדנות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מנינה הלוי, שהיא נציגה של הקהילה בוועדה, נכון?
עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה גבירתי.
<נינה הלוי: שמי נינה הלוי, אני אשה טרנסג'נדרית, אני בת 57, אני מתנדבת בפרוייקט "גילה להעצמה טרנסית", אני מתנדבת במרפאת לוינסקי, אני מתנדבת בתור נציגת הציבור בוועדה לשינוי מין ואני מתנדבת בניידת הלילה של "עלם" לזיהוי - - -
עאידה תומא סלימאן: מילת המפתח היא "מתנדבת".
<נינה הלוי: כן, אני עובדת במשרה מלאה כמתנדבת, זה סיפור אחר, דובר פה כבר על התיקצוב שלנו.
<נינה הלוי: אני רוצה להתרכז בנושא של הועדה לשינוי מין ואני רוצה להחזיר את הדיון לדברים מאד קונקרטיים.
<נינה הלוי: הגוף שלנו הוא דבר מאוד מאוד קונקרטי, הגוף של אנשים טרנסג'נדרים הוא מאוד מאוד קונקרטי.
<נינה הלוי: אנשים טרנסג'נדרים לא יכולים להתחיל את החיים שלהם עד שנושא ההתאמה המגדרית של הגוף לא הושג.
<נינה הלוי: הנושא של התאמה מגדרית נמצא שנים בידי משרד הבריאות ואנחנו בעצם בני ערובה של ועדה שהוקמה ב-1986, שכלום לא השתנה בה, שהיא עדיין דוגלת באיזשהו מודל פטרוני, פתולוגיסטי, של שמירת סף, חייבים לשנות את המודל הזה.
<נינה הלוי: חוזר המנכ"ל של שנת 2014, שהושג בתקופה של יעל גרמן בתור שרת הבריאות, פתח איזשהו פתח.
<נינה הלוי: אני כנציגת הציבור שנמצאת בפעם הראשונה בתוך הוועדה הזאת, מאוד מאוד מתקשה להרחיב את הפתח הזה, הועדה עדיין מאוד מאוד נגועה בחשיבה מאוד מאוד ישנה, השינוי של מודל הטיפול למודל שמנגיש רפואה ולא מונע רפואה, הולך מאוד מאוד לאט ומאוד מאוד קשה.
<נינה הלוי: אני חייבת להגיד שגם אם נצליח לשנות את התפיסה של הוועדה, עדיין הועדה הזאת כרגע מרוכזת על ידי דר' דליה גלבוע שהיא בת לא יודעת כמה, שבעים ושבע אני חושבת, היא מתנדבת בחצי מישרה בתפקיד הזה.
<נינה הלוי: בכל שנה משלושים השנים האחרונות, היו בממוצע עשר עד שתים עשרה פניות לוועדה, סך הכול היו ארבע מאות פניות בכל שנות הועדה, אבל בשנה האחרונה היו תשעים ושתים פניות חדשות.
<נינה הלוי: לגבי הנושא של ניתוחים, כרגע מבוצע ניתוח אחד בחודש, יש משהו כמו ששים אנשים בתור, הסחבת היא עוד דבר שהופך את הועדה הזאת ללא רלבנטית - - -
עאידה תומא סלימאן: האם בגלל סחבת או בגלל הקצאה?
<נינה הלוי: הקצאה מאד מאד נמוכה, חדרי ניתוח - - -
עאידה תומא סלימאן: וההקצאה היא שמכתיבה.
<נינה הלוי: ההקצאה מכתיבה.
<נינה הלוי: לצערי, לצערי הנושאים האלה עדיין לא שקופים בכלל ועדיין לא שקופים לי בוודאי.
<נינה הלוי: אני לא יודעת איך מתנהלת ההקצאה.
<נינה הלוי: אין לי גם באמת שום סטטיסטיקות תקפות על פעילותה של הועדה הזאת, שכן היא התנהלה בהיעדר שקיפות מוחלט כל השנים.
<נינה הלוי: אני רוצה להגיד משהו על הרלבנטיות של הוועדה הזאת לציבור.
<נינה הלוי: אנשים שצריכים לחכות שנים על שנים, לזכות ביחס מאוד לא הולם, לקבל ניתוחים שהם לא תמיד טובים מצד מערכת הבריאות, אי אפשר להאשים אותם בזה שהם מנסים לחסוך כסף בכל דרך שאפשר ונוסעים לחו"ל לעשות את הניתוחים.
<נינה הלוי: מתוך בין 8,000-24,000 אנשים טרנסג'נדרים בארץ, אם רק 360 אנשים עברו עד היום ניתוח, זה אומר 'דרשני'.
<נינה הלוי: המחזורים היו צריכים להיות משהו כמו 300 איש בשנה ואני מניחה שהיתר, הרוב הגדול, אולי 90%, נוסעים לחו"ל לעשות ניתוחים ובעצם השירות הזה ניתן רק לבני ערובה, אלה שבאמת ידם אינה משגת בשום צורה ואופן, ובעצם המדינה פשוט מתעמרת באותם בני ערובה.
<נינה הלוי: תודה.
איילת נחמיאס ורבין: מה הזמן הממוצע שמחכה אדם לניתוח פה בישראל?
<נינה הלוי: שנה וחצי – שנתיים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו, אנחנו - - -
איילת נחמיאס ורבין: שנתיים.
<נינה הלוי: בדרך כלל יושבים - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדרוש כל הנתונים של הועדה ואנחנו נדרוש גם לדעת איך עובדת שיטת ההקצאות ומה בדיוק קורה במשרד הבריאות בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.
מיכל רוזין: תודה לכולם שבאו ותודה על הדיון, דיון חשוב ביותר.
מיכל רוזין: אנחנו – לפחות שלש מאתנו שיושבות כאן, כנשות השדולה הגאה בכנסת, קודם כל, למי שעוד לא יודע, ב-26 בפברואר, פעם ראשונה בכנסת, יושב ראש הכנסת הסכים לקיים יום שלם שיוקדש לקהילה הגאה בכנסת, דיונים בכל הועדות ובמליאה ואני חושבת שזה בהחלט הישג חשוב.
מיכל רוזין: אני גאה ביושב ראש הכנסת שאישר את הדבר, היו בקשות בעבר והן לא קרו.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר לכם שאני גאה בך, עאידה, והדיון הזה קצת החזיר אותי – סליחה על הנוסטלגיה אבל זה נותן קצת פרספקטיבה, לפני למעלה מעשרים שנה אחורה, התחלתי את הקריירה הפוליטית שלי אם אפשר לקרוא לזה ככה, בתור רכזת ועדת המשנה לנושא קהילת הלהט"ב אצל יעל דיין, שהיא היתה יושבת ראש הועדה לקידום מעמד האישה והיא אמרה: לא יכול להיות שנושא הזהות המגדרית ולהט"ב לא יהיו חלק מהועדה הזו, ובוודאי שאם הועדה צריכה להיות לשוויון מגדרי אז בוודאי שזה המקום ובואי נאמר את האמת, עאיידה, מאז יעל ועד אלייך לא קרה כלום בעניין הזה, להיפך, לא רצו לדון בנושאים האלה, פחדו לגעת בדברים, אני חושבת שהועדה הזאת צריכה להפוך להיות הבית של הנושאים האלה, זה חשוב ביותר, אין ספק שזה הבית המתאים ביותר והנכון.
<קריאה: פעם ראשונה זה כמו - - -
מיכל רוזין: מעבר ליום הגאווה וכד', אני חושבת שצריך לקיים פה את הדיונים ויש דיונים חשובים מאוד, ולהיכנס - - -
עאידה תומא סלימאן: אמרתי מן ההתחלה שהועדה הזו היא סוג פמיניזם אחר.
מיכל רוזין: בדיוק, אז אני חושבת שלפמיניזם –לפחות להגדרתנו, אני חושבת שזה חשוב ביותר.
מיכל רוזין: אני לא ארחיב כי דיברו פה לפניי רבות ואני מסכימה עם כל מה שנאמר, אני חושבת בסופו של דבר מדובר פה בהכרה.
מיכל רוזין: המדינה מכירה על ידי כך שהיא מחוקקת חוקים, שהיא מתקצבת תקציבים, זו ההכרה של המדינה.
מיכל רוזין: להגיד: אנחנו מכירים – בוודאי, אנחנו מקבלים – כן, כולם יכולים להגיד מן הפה והחוצה, אבל הדרך של המדינה לעשות את זה היא דרך הרשויות, דרך משרדי הממשלה, דרך התקציבים השונים – זו הדרך היחידה והחקיקה כמובן שאוסרת על אפליה, זו הדרך היחידה שבה המדינה מדברת.
מיכל רוזין: "דיבורים כמו חול ואין מה לאכול" אומרים, בסופו של דבר זה מה שהמדינה יכולה לעשות.
מיכל רוזין: גם צריך לשבור את החשיבה הדיכוטומית המגדרית של גברים – נשים, אני חושבת שגם משרד הפנים, גם משרד הבריאות, גם משרד החינוך לוקים בענין הזה, של "או שאתה או שאתה" ותבחר, אם אתה עובר ניתוח, לא עובר ניתוח, כן נרשום אותך, לא נרשום אותך, כל החשיבה הזו היא, ודרך אגב, היא תיטיב לא רק עם הטרנסג'נדרים אלא היא תיטיב עם כולנו, לכולנו יהיה המרחב להגדיר את המיגדר שלנו באופן יחודי לנו ולא בתוך איזה - - - של מיתוס מהו גבר ומהי אישה.
מיכל רוזין: אני חושבת שכל החברה תיטיב מכך, אנחנו כמובן נמשיך.
מיכל רוזין: אנחנו החלטנו בשדולה שהשנה נעסוק בנושא הטרנסג'נדרים, התחלנו בנושא חינוך ובריאות, קיים דיון גם בנושא תעסוקה, עם המשך הסקר שנעשה ואני שמחה שהוא מוכן.
מיכל רוזין: אנחנו נמשיך ללוות ואני מקווה שהועדה תרים את העניין, תקח את זה ותעבור נושא נושא לטיפול.
מיכל רוזין: ( היו"ר נחמן שי)
נחמן שי: תודה רבה מיכל.
נחמן שי: ערן ישראל גלובוס מן ה"הבית הפתוח", בבקשה.
נחמן שי: שלש דקות.
<ערן ישראל גלובוס: שלום.
נחמן שי: > שלום וברכה.
<ערן ישראל גלובוס: יש כמובן המון דברים להגיד, מפאת קוצר זמן אני לא אדבר הרבה על הדברים שאנחנו עושים בירושלים, "הבית הפתוח" קיים מזה כמעט עשרים שנה.
<ערן ישראל גלובוס: אני אדבר על כמה דברים קצרים.
<ערן ישראל גלובוס: אני אדבר על זה שאין היום, בערך 20% מהתקציב של הבית הפתוח הוא תקציב של העיריה, אין תמיכה ממשלתית בכלל, לא ממשרד הרווחה ולא ממשרד הבריאות.
<ערן ישראל גלובוס: בכל זאת יש לנו עובדת בחצי משרה טיפולית שמיועדת לטרנסיות, אנחנו תומכים בפרוייקט "גילה" בשנים האחרונות, יש פתרונות לינת חירום שאנחנו עושים עם העיריה אבל, בהיעדר תקציבים ידינו כבולות.
<ערן ישראל גלובוס: אני ארצה לדבר ספציפית על הנושא של אובדנות, שקרוב ללבי במיוחד, אני הייתי חבר קרוב של מאי פלג ז"ל, שהתאבדה לפני כחודש וחצי, חודשיים כבר.
<ערן ישראל גלובוס: מאי ציוותה לנו במותה במכתב ארוך ובשיחות שהיא עשתה לפני כן, מאבק ציבורי, מתוך הבנה שגם אנשים כמוה, שהיו, מאי היתה יו"ר הבית הפתוח, היא היתה מנהיגה בקהילה והייתה מוקפת בחברים, וזה מחדד את העובדה שגם אנשים שנמצאים במצב כזה בסוף צריכים להתמודד עם מסגרות טיפוליות ששמות אותם במחלקה עם גברים ולא לנשים, פניות בלשון הלא נכונה, הזנחה מבחינת ליווי של רווחה, עובדות סוציאליות, כל הדברים האלה ואפילו אדם מאד מאוד חזק כמו מאי לא הצליח.
<ערן ישראל גלובוס: אני ארצה ברשותך לקרוא כמה מלים ממכתב שהיא כתבה לנו.
<ערן ישראל גלובוס: "כשאני קוראת את השורות הבאות זה אחרי שהלכתי לישון בשלווה מתוך החידלון, ישנתי ולא סבלתי, ישנתי והפסקתי את הכאב והסבל שהיו מנת חלקי, רוב מכריע של חיי" אני קופץ קדימה, "יש לי חלום שיבוא יום ויוקמו בתים, בתים שיתנו מקום לכל מי שזקוקה, מכל סיבה שהיא, חוסר בעורף משפחתי, חוסר יכולת כלכלית, מצב נפשי או פיזי, ללא תנאים דרקוניים כפי שקיימים היום.
<ערן ישראל גלובוס: מה שמכונה היום 'הוסטלים' עם תנאי קבלה ושירות בלתי אפשריים יהפכו למקומות נגישים, מכילים - - - לבתים.
<ערן ישראל גלובוס: חשבו לי שתזכרו, הצעד שעשיתי היה החלטה שלי, האשמים היחידים במותי הם גורמי מימסד שלא יוצרים מקומות טיפול ראויים, משרד הרווחה, הבריאות, המשפטים, בטוח לאומי, צוות רפואי כושל" וכו', ואני חייב להוסיף לדברים שלה את בתי הדין הרבניים במאבק שלה לגבי המשמורת על הילדים שלה.
<ערן ישראל גלובוס: אני מאד רוצה לחזק את הדברים שאמרו הארגונים הטרנסים, אנחנו הצטרפנו גם בבית הפתוח לדברים אבל, חשוב גם שנבין איך הרשויות המקומיות יכולות לסייע ולהעביר תקציבים יעודיים לקהילה הזו, שזקוקה להם מאד.
<ערן ישראל גלובוס: תודה.
נחמן שי: תודה רבה לך ערן.
נחמן שי: קודם הזכירה זהבה את הדברים שאמר אמיר בנאום הראשון שלו, וכשדיברתי על שינוי תודעתי, אני חושב שעצם ההופעה והדברים שהוא אמר, ואני כנראה לא אשכח אף פעם את הדוגמה של דוד ואלה, שהבאת לנו במלחמת דוד וגולית, שגם פה יש איזו מלחמה של דוד וגלית באוויר, אז אני מאד מעריך את זה, אני אמרתי לך ואני חוזר ואומר את זה גם במקום הזה, על פריצת הדרך שעשית ואנחנו בתהליך, בבקשה.
אמיר אוחנה: תודה רבה אדוני יושב הראש.
אמיר אוחנה: דברים קשים וכואבים שמענו מפיה של מאי, דברים שנכתבו מדם לבה.
אמיר אוחנה: אני רוצה קודם כל להתנצל על שלא הייתי כאן מתחילת הישיבה, אנחנו נאלצים לתמרן בין דברים שונים, בכל זאת נאלצתי לוותר על דיון אחר, גם הוא בנושא הקרוב ללבי, כי זה ענין של סדרי עדיפויות.
אמיר אוחנה: אני חושב שהדיון כאן חשוב מאוד.
אמיר אוחנה: כשאנחנו מסתכלים על קהילת הלהט"ב ומפרקים לאותיות אז קשה מאוד לחלוק על כך שה"ט" שבלהט"ב, קהילת הטרנסג'נדרים, היא הקהילה הכואבת ביותר, הפגועה ביותר, המופלית ביותר, שצריכה יותר מכולם את עזרתנו.
אמיר אוחנה: שמענו את הדברים כאן, מחלק מהדוברים, זה נכון בתעסוקה, חלק גדול מהבנות נאלצות לעבוד בזנות בגלל שמקומות תעסוקה חוששים להעסיק אותן.
אמיר אוחנה: זה נכון בדיור, זה נכון גם בפן המשפחתי.
אמיר אוחנה: הקהילה שאמורה להיות, הגוף שאמור להיות הכי עוטף, הכי שומר, הכי מגונן, הוא גוף שלא פעם דוחה את הטרנסג'נדרים, הטרנסג'נדריות וזה לצערי הרב נכון גם באלימות.
אמיר אוחנה: אנחנו חווינו לאורך השנה האחרונה כמה וכמה מקרים של טרנסג'נדריות שהותקפו על הרקע הזה.
אמיר אוחנה: הותקפו כטרנסג'נדריות.
<קריאה: טרנספוביה, נקרא לזה ככה.
אמיר אוחנה: > נכון.
אמיר אוחנה: זה בא לידי ביטוי גם בטרנספוביה, שבשיא שלה מגיעה לאלימות פיזית ממש.
אמיר אוחנה: ובעניין הזה אני יכול לומר שהצעת החוק הראשונה שאני מתכוון להגיש –וזה קורה היום, היא הצעת חוק לתיקון חוק העונשין, באופן שאדם שיבצע תקיפה, שיתקוף על רקע של זהות מיגדרית, יקבל כפל העונש מאשר תקיפה רגילה.
אמיר אוחנה: זה למעשה תיקון לחוק פשעי שינאה.
אמיר אוחנה: אני חושב שהדבר הזה צריך להיות קונצנזוס חוצה מפלגות.
אמיר אוחנה: גם החברים, ואתם יודעים שיש לי חברים בקואליציה שאינם רואים אתי עין בעין את הנושאים הלהט"בים, גם החברים הללו הם בוודאי נגד אלימות, לפחות אם נשפוט על פי האופן בו הם מתבטאים, לפחות באופן הזה ואני חושב שזה דבר שניתן יהיה לשכנע, אני אעשה כמובן כמיטב יכולתי כדי לשכנע כדי לקבל את תמיכת הקואליציה, אני בטוח שגם - - -
<קריאה: מאתנו תקבל תמיכה.
אמיר אוחנה: > אני בטוח שחלקים גדולים מן האופוזיציה יתמכו - - -
נחמן שי: לעולם לא תצעד לבד.
אמיר אוחנה: > בהקשר הזה אני רק רוצה לומר, חברים, אנחנו יכולים לחוקק נגד פשעי שנאה, אנחנו לא יכולים לחוקק נגד שנאה.