GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרב מיכאלי: מה שאומרת ציפי, שאני, בגלל ההרגל להביא כסף למרכזי הסיוע, אז באמת הגעתי לפה, יכולתי להביא הרבה יותר כסף לא רק למרכזים אלא לכל המסגרות - - -
<מירב לברון: גם משרד הבריאות.
מרב מיכאלי: וגם למשרד הבריאות בדברים והכסף אגב לשיפוץ איתנים, ברוך השם בתקציב הקודם.
מרב מיכאלי: בקיצור, אפשר.
מרב מיכאלי: אבל צריך שאתם תדרשו את זה.
מרב מיכאלי: זאת אומרת אנחנו באמת מטפלות במיליון דברים ואתם זה ה-bread and butter שלכם.
עאידה תומא סלימאן: הבייבי.
עאידה תומא סלימאן: כן, זה הבייבי שלכם.
מרב מיכאלי: בואי, תשימי תכנית, תשימי תקציב של פי עשרה ממה שנדמה לך שזה יעלה, מהחישובים שתעשי.
מרב מיכאלי: ונבוא.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, יש איזה שיבוש.
מרב מיכאלי: יש שיבוש עמוק במקום שאנחנו עומדות בו.
מרב מיכאלי: הארגונים באים ומצביעים – וכל הכבוד על הדו"ח – סליחה, אני מקצרת בכיבודים.
מרב מיכאלי: כל הכבוד על הדו"ח, נהדר, מצוין, חשוב, כל הכבוד.
מרב מיכאלי: הארגונים מצביעים, הארגונים מקדמים מבחוץ.
מרב מיכאלי: זה מדהים שבתוך משרד הבריאות מתנהל הפרויקט הזה, אבל הוא נשאר ומשרד הבריאות לא לוקח אותו ואומר – לא משנה, אולי אתם לא חושבות וחושבים שהוא מושלם ככה, אולי צריך לעשות בו שינויים, אבל שיהיה איזה-.
מרב מיכאלי: כאילו, שהמערכת תיקח כבר.
מרב מיכאלי: כאילו, תרימו.
מרב מיכאלי: אתן יכולות, ראבק, אתן באמת יכולות.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לסיום רק עוד דבר אחד, בבקשה.
מרב מיכאלי: א', כן, נביא כסף, כמה שיהיה צריך להחזיק את זה.
מרב מיכאלי: אני חושבת שצריך גם לייצר איזו שהיא מערכת משותפת למשרד הבריאות והרווחה בשביל לייצר את הרצף הזה בצורה יותר אפקטיבית.
מרב מיכאלי: אני חותמת על כל מילה בעניין האשפוז.
מרב מיכאלי: אנחנו רוצות להגיע לאשפוז כמה שפחות.
מרב מיכאלי: אני חושבת שזו הסכמה מקצה לקצה.
מרב מיכאלי: אני רוצה שתשבנה אולי אפילו שתיכן, ובואו נייצר איזה מנגנון - - -
<ציפי נחשון גליק: ישבנו כבר.
מרב מיכאלי: שוב, אם צריך ל - - -
<ציפי נחשון גליק: ישבנו.
<ציפי נחשון גליק: אפילו ישבנו עם - - - שיקום - - -
מרב מיכאלי: לא, יותר מזה.
מרב מיכאלי: אני חושבת שהמערכות צריכות לעבוד בתיאום.
<ליאת קליין: צריך להחזיר את הוועדה הבין משרדית שעסקה בזה.
מרב מיכאלי: ואם צריך, אני לא יודעת אם זה - - -
<ליאון גאי-מאיר: מבחינת שיקום לא עובדים יחד עם הטיפול.
<ליאון גאי-מאיר: שני הדברים צריכים שם גם לעבוד.
מרב מיכאלי: בקיצור, אני בטוחה שבין ציפי לחיה, אתן יכולות לייצר את המנגנון הנכון לדבר הזה.
מרב מיכאלי: אם צריך בשביל זה חקיקה, אם זה צריך בשביל זה לא יודעת מה, כאילו איזה שהוא, what ever, מה שלא יהיה, אבל בואו נחשוב על הדבר הזה.
מרב מיכאלי: זה צריך להיות משהו מובחן.
מרב מיכאלי: סל שיקום לבד לא יפתור את זה.
<קריאה: השיקום זה חלק מהרצף.
מרב מיכאלי: כן, אבל אנחנו מדברות על העניין הטיפולי ועל העניין של השיתוף בין המערכות גם.
מרב מיכאלי: הרי זה לא סביר שתהיה דיכוטומיה בין המערכות.
מרב מיכאלי: שזה יהיה כאן וזה יהיה כאן ולא יהיה דיבור ביניהם.
מרב מיכאלי: ואפרופו סל שיקום, זה באמת כשנגיש כבר את החלק הכלכלי של החוק לזכויות נפגעי ונפגעות עבירה, שגם לזה גם נגיע סוף סוף.
מרב מיכאלי: אז בהצלחה ותודה רבה לכולן.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תשמעו, אני אעמוד על זה עכשיו, יש לי ברשימה עוד כמה וכמה דוברים ואני אעמוד על זה שניתן לכל מי שנרשם זכות דיבור של שלוש דקות ואני ממש אקטע.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת ללינור לוי, בבקשה גברתי, תתחילי.
<לינור לוי: צהריים טובים.
<לינור לוי: שמי לינור, סטודנטית לקרימינולוגיה.
<לינור לוי: אני עברתי פגיעה מינית מתמשכת בילדותי במשך כמה שנים.
<לינור לוי: עקב הדברים הקשים שעברתי ניסיתי להתאבד מספר פעמים, פגעתי בעצמי ועקב הדברים הללו הגעתי לאשפוז כפוי במחלקה פסיכיאטרית בגיל 16.5.
<לינור לוי: הטענה הייתה שאני בסיכון אובדני גבוה, וזאת הסיבה שבגללה הוא היה כפוי.
<לינור לוי: לתחושתי, וזה לא רק לתחושתי, דברים שחוויתי – לצוות לא היה מושג קלוש בפגיעות מיניות.
<לינור לוי: הם לא ידעו לגשת ולדבר איתי על זה, לפתוח איתי את הדברים האלה.
<לינור לוי: תמיד הייתה הציפייה, כמו שמליאון הייתה, שאני אפתח את הדברים בעצמי.
<לינור לוי: הם לא ניסו לגשש כי הם פחדו.
<לינור לוי: התגובה שלהם גם לכל מיני דברים שצפו ועלו אצלי, לא הייתה כמו שצוותים אמורים להגיב.
<לינור לוי: בפעמים של פלשבקים, בפעמים של זיכרונות, בפעמים שעולה רצון לפגוע בעצמי, התגובה שלהם הייתה אוקיי, את הולכת לחדר קשירה, שם את תוכלי להירגע, שם אנחנו נוכל להגן עליך.
<לינור לוי: זה לימד אותי למעשה לפגוע בעצמי בסתר, כדי שהצוותים לא יגלו את זה.
<לינור לוי: נקשרתי מעל 20 פעמים.
<לינור לוי: כל הקשירות היו ברוטאליות, אלימות, מחרידות.
<לינור לוי: לאחר מכן הייתי גם במחלקה הסגורה של המבוגרים, ששם חוויתי סוג של פגיעה מינית.
<לינור לוי: באחד הימים נקשרתי למעל 24 שעות ברצף.
<לינור לוי: שחררו אותי לשם אחרי שקיבלתי שתי זריקות, שהן סוג של קשירה כימית.
<לינור לוי: הגעתי לחדר שלי כשאני לא מצליחה ללכת.
<לינור לוי: שתי אחיות סייעו לי ללכת, נזרקתי למיטה ונרדמתי.
<לינור לוי: בשלב מסוים התעוררתי כשגבר פשוט שוכב מעלי ונוגע בי.
<לינור לוי: לא הייתי במצב של לדבר, לבקש, להזיז אותו, לא יכולתי לזוז פיזית מהזריקות.
<לינור לוי: לשמחתי, מטופל אחר שראה את זה פשוט הזיז אותו מעלי.
<לינור לוי: יום למחרת כשהתעוררתי הלכתי להתקלח ואני מגלה היקי ענקי על הצוואר שלי.
<לינור לוי: ניגשתי לאחות ואמרתי לה תקשיבי, המטופל הזה והזה, אתמול נגע בי והשאיר לי סימן.
<לינור לוי: היא הסתכלה עלי ואמרה לי – מה את מדברת שטויות.
<לינור לוי: עשית את זה לעצמך ופשוט סובבה את הגב והלכה.
<לינור לוי: זה היחס לתקיפה מינית במחלקות פסיכיאטריות: את מדברת שטויות, לא יכול להיות שזה קרה לך.
<לינור לוי: זה גם התוצאה של אי הפרדה מגדרית במחלקות פסיכיאטריות.
<לינור לוי: אני לא מבינה את הטעם לערבב אותנו ביחד.
<לינור לוי: סליחה על הביטוי, גברים שם מאוננים כל היום בתוך המחלקות, גם בחצרות.
<לינור לוי: אני לא מזמן ביקרתי חברה בבית החולים במחלקה מופרדת.
<לינור לוי: בחצר ישבה אישה שאחזה באיבר מינו של גבר ועשתה לו כל מיני דברים לעיני כולם.
<לינור לוי: היא כביכול הייתה במחלקה לנשים בלבד.
<לינור לוי: הדברים האלה עדיין קורים, עדיין נמצאים.
<לינור לוי: זה ממש היה לפני כמה חודשים, שראיתי את זה במו עיני.
<לינור לוי: וזהו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה אפילו לתאר לעצמי, לשמוע את זה רק זה עושה כאב עמוק.
עאידה תומא סלימאן: אז תודה ששיתפת אותנו.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין תוהה איך עדיין אפשר להחליט שזה מדיניות להפריד רק בלינה.
<עידית סרגוסטי: וגם זה לא בכל מקום.
עאידה תומא סלימאן: איך אפשר?
עאידה תומא סלימאן: דיברנו על זה מקודם ועדיין יש התעקשות.
עאידה תומא סלימאן: עדיין יש התעקשות.
עאידה תומא סלימאן: כאשר הנשים חוות את ההטרדות ואת הפגיעות האלה שוב ושוב ושוב, והם מחליטים שההפרדות הן רק בלינה, כאשר בהרבה מקומות אפילו את זה הן לא מקבלות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן באמת לנער את המערכת בנושא הזה ואי אפשר לשתוק על זה עוד יותר.
עאידה תומא סלימאן: תגידו שאני רגשנית, תגידו שהושפעתי.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות, אבל אני למדתי תוך השנים שמה שמנער אותי מבפנים, חייב-חייב להיות אמת.
עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו מזועזעות ממה ששמענו, אנחנו חייבות באמת ללכת עם זה עד הסוף.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר .
עאידה תומא סלימאן: גברת נאוה גולדברג, פסיכולוגית קליני.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת, שלוש דקות.
<נאוה גולדברג: במקומי ידבר ד"ר עמיחי הר אבן.
<נאוה גולדברג: אני אתחלף איתו במקומות והוא ידבר במקומי.
<נאוה גולדברג: אנחנו כתבנו מודל יחד והוא יציג אותו.
עאידה תומא סלימאן: תגידו, סיכמתם ביניכם כל האורחים שתעשו לי הטעיות כאלה היום?
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בבקשה אדוני.
<נאוה גולדברג: אני מקווה שהוא ידבר בשם שמנו.
<עמיחי הר אבן: ד"ר אביחי הר אבן, אני מנהל מחלקה סגורה, פעילה, בבית החולים מזור.
<עמיחי הר אבן: אני כן רוצה לייצג בכל זאת את הנשים שכן מאושפזות במחלקות החריפות, הכרוניות.
<עמיחי הר אבן: כמעט כל מי שדיברה כאן סביב השולחן אמרה שעשרות אחוזים מבין המאושפזות סבלו מפגיעות מיניות, מפגיעות שמשפיעות על המחלה הנפשית שלהן, ובעצם מה שאני רוצה להגיד זה שיש לנו כבר הרבה מאד מחלקות לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
<עמיחי הר אבן: וזה המחלקות הפסיכיאטריות, הכרוניות, העמוסות ואני רוצה לבקש מכם – תשקיעו בחינוך.
<עמיחי הר אבן: תשקיעו בחינוך שלנו כצוותים.
<עמיחי הר אבן: אל תפתחו מחלקות ייעודיות, אל תפתחו מחלקות חדשות, להשקיע בחלופות אשפוז בוודאי.
<עמיחי הר אבן: למנוע אשפוזים בוודאי, ככל שניתן, אבל מי שכבר מגיעה למצב של תחלואה פסיכיאטרית קשה, אני מבקש, תשקיעו בחינוך שלנו, של הצוותים, תשקיעו בחינוך באוניברסיטאות.
<עמיחי הר אבן: תשקיעו במניעה, בחינוך של הילדים, של הנוער.
<עמיחי הר אבן: כמו למשל תכנית שעשו בצבא, שחייל עוזר לחייל אחר.
<עמיחי הר אבן: כשיש טראומה, אפשר ללמד בני נוער לזהות מצוקה אצל בני נוער אחרים.
<עמיחי הר אבן: אנחנו גם חשבנו על איזו שהיא תכנית נוספת שאפשר להציע – להשקיע במרכזי הסיוע ולהסתמך על מתנדבות או על עובדות בשכר שתוכשרנה ללוות מתאשפזות חדשות במחלקות פסיכיאטריות.
<עמיחי הר אבן: אני מדבר על המצבים הקשים, הדיסוציאטיביים, הפסיכוטיים, ללוות אותם ליווי אישי.
<עמיחי הר אבן: פרטנו את התכנית, אני לא אפרט אותה עכשיו.
<עמיחי הר אבן: היא הוגשה גם לוועדה.
<עמיחי הר אבן: אנחנו חושבים שזה דבר ישים, שהוא יהיה זול הרבה יותר מאפשר לפתוח בתי חולים מיוחדים או מחלקות מיוחדות.
<עמיחי הר אבן: אני חושב שזה ייתן פתרון לדברים העיקריים גם שהוצגו בדו"ח המיוחד שהגשתי.
<עמיחי הר אבן: גם הנושא של הפרדה מגדרית תוכל לקבל שם מענה מיידי, גם לפני שנפריד את כל המחלקות; וכמובן הנושא הזה של בטיחות, של הימנעות ככל הניתן מטיפולים שהם טיפולים שמצריכים הפעלת כוח.
<עמיחי הר אבן: אני שומר על השפה שלי, אני לא אומר טיפולים כוחניים.
<עמיחי הר אבן: זה לוויכוח בוועדות אחרות.
<עמיחי הר אבן: אני מדבר על טיפולים שמצריכים הפעלת כוח.
<עמיחי הר אבן: זהו, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: גברת הילה שנר, עמותת מגן לזכויות אנוש.
<הילה שנר: אני רוצה להיות קצרה בזמן ואני אשתדל להגביל את עצמי לשלוש דקות.
עאידה תומא סלימאן: אם לא תצליחי אני אעזור לך.
<הילה שנר: לא, לא, אני אצליח, אני טובה בזה.
<הילה שנר: אנחנו עמותה שעוסקת בין יתר עיסוקינו בלחשוף ולחקור הפרות זכויות אדם בתחום בריאות הנפש.
<הילה שנר: אנחנו במשך השנים העלינו כמעט 500 עדויות בשנה ואנחנו באמת מודעים לכל העדויות שהיו פה, שזה לא משהו שהוא חד פעמי של שתי הבנות המדהימות האלה, שהסכימו להיחשף, אלא שזה משהו קונסיטינטנטי וקיים כל הזמן.
<הילה שנר: מונח לפני דו"ח הממונה המיוחד לנושא עינויים וטיפול מתאכזר לא אנושי ומשפיל או ענישה.
<הילה שנר: זה דו"ח של ממונה מטעם האו"ם, שמחייב את כל המדינות שחתמו על אמנה למניעת עינויים ובעצם מדינת ישראל חתומה עליו.
<הילה שנר: בדו"ח הזה הוא אומר במפורש שיש איסור מפורש על כבילה ועל בידוד והוא אומר שכבילה מתמשכת של אנשים עם מוגבלויות במוסדות פסיכיאטרים, נחשבת לעינוי והתאכזרות והוא ממשיך ואומר שהבידוד והשימוש בו לכל משך זמן, על אנשים עם מוגבלויות נפשיות, הינו אכזרי, בלתי אנושי ומשפיל.
<הילה שנר: אני יכולה להעביר לוועדה את כל הדו"ח לזכויות החולה.
<הילה שנר: בין יתר המלצותיו, אני אומרת את זה בקיצור, כי באמת יש פה הגבלה של זמן, הוא אומר במפורש שהמדינות שחתומות על האמנה מחויבות להעביר חקיקה או תיקוני חקיקה, שתיקונים כאלה לא יהיו.
עאידה תומא סלימאן: תעבירי לנו את החומר, בבקשה.
<הילה שנר: כן, בטח גברתי.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת חנה שטרום-כהן, פסיכולוגית קלינית בכירה, יושבת ראש הפורום.
<חנה שטרום כהן: כן, פורום של פסיכולוגים ועובדים סוציאליים לבריאות הנפש.
<חנה שטרום כהן: גם המידע שלי הוא מחברי הפורום בכל הארץ, במרכזים לבריאות הנפש.
<חנה שטרום כהן: אני רוצה גם להגיד לגבי התחנה שלי שאני עובדת בה, התחנה הקהילתית הראשונה בארץ, מ-52.
<חנה שטרום כהן: אנחנו עשינו סקר ומצאנו ששליש מהפונות אלינו עברו תקיפה מינית.
<חנה שטרום כהן: יש לנו צוות ייעודי לטיפול בתקיפה מינית.
<חנה שטרום כהן: הוא מפוצץ.
<חנה שטרום כהן: למרות שבירושלים יש גם את מרכז תמר וגם אצלנו, אין מספיק צוות.
<חנה שטרום כהן: נקודה מאד חשובה, שהטיפולים לא מגיעים רק לצוות תקיפה מינית.
<חנה שטרום כהן: מכל העובדים – אין עובד שלא מקבל נפגעי תקיפה מינית, נפגעות תקיפה מינית.
<חנה שטרום כהן: הפניות ברובן הן אינן מזוהות, בלי דיווח, גם כשאצלנו כן נהוג לשאול.
<חנה שטרום כהן: לא מדווחים על פגיעה מינית וזה צץ רק אחרי איזו שהיא תקופה.
<חנה שטרום כהן: הפניות מופיעות עם כל סוגי הפניות, כולל הפרעות אכילה, חרדה, בעיות בזוגיות ולכן ההכשרה חייבת להיות לכל הצוותים ולא רק הקמת צוותים ייעודיים.
<חנה שטרום כהן: למזלנו, לפני כמה שנים משרד הבריאות עשה השתלמויות נרחבות ורוב הצוות שלנו הלך, עבר השתלמויות נפלאות במרכז לוטם.
<חנה שטרום כהן: חייבים לחדש את זה, מפני שהמבוגרים יוצאים והצעירים נכנסים.
<חנה שטרום כהן: אנחנו חייבים כל הזמן לעשות גם את ההכשרה וגם את הליווי.
<חנה שטרום כהן: ציינו שם יהיו יחידות ייעודיות בתוך התחנות, אז הקופות ישתפו פעולה.
<חנה שטרום כהן: קופות החולים לא לוקחות על עצמן הכשרה.
<חנה שטרום כהן: זה חייב, זה היה וזה חייב להישאר במשרד הבריאות, מתוך תקציב בריאות הנפש, אולי בחקיקה.
<חנה שטרום כהן: אני חושבת שחייבים חקיקה בעניין הזה.
<חנה שטרום כהן: חייבים להקצות משאבים להכשרה ולהדרכה.
<חנה שטרום כהן: זה יהיה דבר נפלא.
<חנה שטרום כהן: עוד נקודה מאד חשובה, נושא התיוג.
<חנה שטרום כהן: א', הזכירו כבר שאין בעצם הכרה באבחנה של קומפלקס PTSD.
<חנה שטרום כהן: אני ניהלתי מאבק גדול על נפגעת תקיפה מינית, שלא תקבל אבחנה, כל מיני אבחנות, בעיקר בורדר-ליין, או כל מיני דברים אחרים.
<חנה שטרום כהן: נפגעות תקיפה מינית לא תמיד מוכנות שיופיע במעבר, בעיקר עם בעיית הסודיות, יעבור מידע לקופת החולים שהיא נפגעת תקיפה מיני.
<חנה שטרום כהן: וחלק ניכר מאלה שפונות זה הדבר הכי בנאלי שיכול להיות, נראה כאילו משהו בזוגיות זה קוד זי.
<חנה שטרום כהן: אני שוב חוזרת על הטענה: חייבים לאפשר לכל אחת ואחד לקבל טיפול, בלי המגבלה של קוד F.
<חנה שטרום כהן: ה-ICD הוא מחורר כגבינה שוויצרית, אין שם אבחנות ואז ממציאים אבחנות וזה קטסטרופה.
<חנה שטרום כהן: אז חייבים את שני הדברים האלה גם להכניס.
<חנה שטרום כהן: כל אדם יהיה זכאי ושמירה על הסודיות בצורה מוחלטת.
עאידה תומא סלימאן: אלכסנדר שסטיפרוב.
<אלכסנדר שסטיפרוב: שסטיפרוב.
עאידה תומא סלימאן: מה שתרצה.
עאידה תומא סלימאן: אחרי דיונים לאורך שעות זה לא ייצא לי.
עאידה תומא סלימאן: וזה מתוך כבוד.
<אלכסנדר שסטיפרוב: תודה.
<אלכסנדר שסטיפרוב: אני גאה ונרגש להיות נוכח כאן
<אלכסנדר שסטיפרוב: בוועדה שעוסקת בנושא כה חשוב וכה משמעותי לראשונה.
<אלכסנדר שסטיפרוב: אלימות מינית היא אחד הנושאים שעולים מדי יום - - -
עאידה תומא סלימאן: רק כדאי להגיד את התפקיד, אלכסנדר.
<אלכסנדר שסטיפרוב: אני אח במחלקה י"ב במרכז לבריאות הנפש בנס ציונה, וזאת מחלקה סגורה, מעורבת.
<אלכסנדר שסטיפרוב: אלימות מינית היא אחד הנושאים העולים מדי יום בתדירות גבוהה בכל המדיות והשיח הציבורי בשנים האחרונות.
<אלכסנדר שסטיפרוב: בעקבות עלייה במודעות ובגיבוי החברתי, החשיפה של הקורבנות לאלימות מסוג זה מותירה נזקים נפשיים משמעותיים המלווים אותם לאורך חייהם, החל מרגע התקיפה ובשלבים מאוחרים יותר.
<אלכסנדר שסטיפרוב: אי לכך, נפגעים שעברו התעללות מינית בילדותם, נמצאים בסיכון מוגבר לפיתוח הפרעות או מחלות נפשיות.
<אלכסנדר שסטיפרוב: נכון להיום אין קווים מנחים מוסכמים ונהלים לזיהוי והתערבות טיפולית לנפגעים שעברו התעללות מינית בילדותם וסובלים ממחלות או הפרעות נפשיות, והיקף התופעה, כמו שרבים ציינו כאן, איננו ידוע.
<אלכסנדר שסטיפרוב: ברצוני לשתף אתכם בפרויקט שנעשה במסגרת עבודת תזה בתואר השני שלי בסיעוד.
<אלכסנדר שסטיפרוב: נושא המחקר עוסק בקשר שבין חווית התעללות מינית בילדות, לתחלואה נפשית.
<אלכסנדר שסטיפרוב: אחת ממטרות המחקר היא לאמוד את היקף האוכלוסייה אשר עברה התעללות מינית בילדות וסובלת מתחלואה נפשית בקרב מאושפזים במרכז המאוחד לבריאות הנפש נס ציונה.
<אלכסנדר שסטיפרוב: ישנן עוד מטרות נוספות, אך הזמן מוגבל ואני מקווה שייפתח כאן הצוהר בין הגורמים המכובדים שיושבים כאן, במטרה לקדם את המחקר ובאמת להביא את המציאות לאור.
עאידה תומא סלימאן: גברת דורית גורני, רכזת היחידה לנפגעות טראומה מינית, אשפוזית.
<דורית גורני: אני רציתי להגיד שאנחנו פתחנו את היחידה פעם ראשונה לפני 10 שנים.
<דורית גורני: זה היה הרבה לפני שהתקבל התקציב והתחלנו לעבוד בעצם בהתנדבות וניסינו להשתמש בכוח אדם שכבר היה קיים.
<דורית גורני: היחידה שנפתחה, נפתחה מבחינת המגורים ביחידה נפרדת.
<דורית גורני: זה בדומה למה שמתואר בשער מנשה.
<דורית גורני: זאת יחידה שהיא חלק ממחלקה פתוחה.
<דורית גורני: היחידה עצמה, המגורים היו מעבר לכביש, כי זה בית חולים שבנוי בצורה של כפר.
<עידית סרגוסטי: הוא בנוי על כפר, לא בצורה של כפר.
<עידית סרגוסטי: על חורבותיו של כפר.
<דורית גורני: הוא בנוי על כפר מטראומות אחרות, אבל זה לא המקום לדבר על זה.
<דורית גורני: אז בכל מקרה, מה שקרה זה שאחרי הרבה זמן שהיחידה פעלה, לא הספיק הצוות כדי באמת לדאוג למה שקורה לנשים שנמצאות חלק מהזמן לבד בתוך המגורים.
<דורית גורני: כל התיאורים שהיו פה של דיסוציאציה, של דחפים לפגיעה עצמית.
<דורית גורני: כל הסימפטומים המאד מאד קשים, שאני חושבת שדובר עליהם פה, לא קיבלו התייחסות ומענה, כי הצוות היה מצומצם, ובעקבות זה אנחנו באמת סגרנו את היחידה.
<דורית גורני: עד אז היחידה הייתה יחידה ארצית שנתנה מענה לנשים מכל הארץ והיא הייתה היחידה היחידה שפעלה.
<דורית גורני: אחרי שהתקבל התקציב, שהוא היה באמת מאד מאד מצומצם, אנחנו החלטנו שהדבר היחידי שאנחנו נוכל לעשות עם התקציב זה להעסיק מדריכות למשמרת אחת ביום, שאני לא יכולה להגיד כמה זה מינימאלי, אבל זה לפחות הספיק כדי שחלק מהנשים ירגישו שכן יש מישהו שרואה אותן, מתייחס אליהן, מתייחס לקושי.
<דורית גורני: אני חושבת שאת דיברת על זה מאד מאד יפה קודם, והרבה יותר טוב ממני תיארת כמה הדבר הזה נדרש.
<דורית גורני: אנחנו מאד מאד מוטרדים מזה שהתקציב ייגמר.
<דורית גורני: אני כן רציתי להגיד שהתקציב שניתן כמובן היה מאד חשוב, אבל הוא לא הספיק להרבה מאד דברים אחרים שהמטופלות זקוקות.
<דורית גורני: דובר פה על מבנה נפרד וגם על פעילות נפרדת.
<דורית גורני: המודל שלנו מתבסס על זה שהפעילות תהיה לגמרי נפרדת.
<דורית גורני: הפעילות הנפרדת מאפשרת – ואני דיברתי על זה גם קודם עם נאוה – זה נותן גם את ההכרה וגם את ההסבר ללמה אני נמצאת בבית חולים פסיכיאטרי, מאפשר לעשות את החיבור בין המצב הנפשי לבין מה שהן עברו קודם.
<דורית גורני: לגבי הרצף, אנחנו כן חשבנו שנכון ליצור איזה שהוא רצף גם בתוך בית החולים עצמו, שזה אשפוז ואשפוז יום, שמלווה את האשפוז.
<דורית גורני: האשפוז אצלנו לא מוגבל.
<דורית גורני: זה עדיין בתוך בית חולים, אבל זה מאפשר את ה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני פשוט הולכת לאיבוד.
<דורית גורני: אז תשאלי.
עאידה תומא סלימאן: אשפוז, אשפוזית, אשפוזיון, מה?
<דורית גורני: אז אם תשאלי אני אשמח להסביר.
<דורית גורני: זה טוב שאת שואלת.
<דורית גורני: אשפוז מלא - - -
עאידה תומא סלימאן: אשפוזיון, זה החדש.
<דורית גורני: אשפוז יום.
עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי, לא שמעתי אותך.
עאידה תומא סלימאן: אשפוז יום, אוקיי.
<דורית גורני: טוב.
<דורית גורני: אשפוז יום זה אומר שאחרי שנמצאים באשפוז מלא, אפשר ללכת כל יום הביתה ולהמשיך לקבל - - -
עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר, אני מבינה.
עאידה תומא סלימאן: לא קלטתי את האשפוז יום.
עאידה תומא סלימאן: זה נשמע משהו אחר אצלי.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בבקשה.
<דורית גורני: אז תודה.
<דורית גורני: בכל מקרה, אני חושבת שזה באמת מאפשר את הרצף הזה שקודם את התייחסת אליו ואמרת כמה שהוא חסר.
<דורית גורני: זה דבר אחד.
<דורית גורני: דבר נוסף שאני רציתי להגיד, זה שזה אמנם זו ועדה שעוסקת בנושאים של נשים ואנחנו פתחנו את זה, אבל אנחנו כן מצאנו שיש הרבה מאד גברים שנמצאים ב- - -
עאידה תומא סלימאן: זאת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נעשה להם שוויון בנושא הזה, בבקשה.
<דורית גורני: אוקיי, אז צריך להגיד, גם מבחינה סטטיסטית, שקורבנות גילוי עריות עד גילאים מסוימים מהסטטיסטיקה היא מאד מאד דומה ואנחנו חושבים שכן צריך להקים גם מסגרת ואנחנו כן בתוך כפר שאול פועלים להקים מסגרת לגברים, שזה דבר חשוב.
<דורית גורני: דבר אחרון, אני רק רוצה להגיד משפט אחד.
<דורית גורני: זה שגם אם חיה ישראל אנחנו יודעים שהמטופלות צריכות לצאת למסגרת והיא מסגרת שתלווה בדיור ואנחנו מנסים להקים בקהילה עכשיו מסגרת כזאת, שאני מאד מקווה שגם משרד הבריאות באמת ייקח את זה ויאפשר לעמותה מסוימת, שאנחנו עובדים איתה, שתיקח את הדבר על עצמה.
<דורית גורני: תודה, תודה גם לך.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין קרן גרינבלט, ממש שתי דקות.
<קרן גרינבלט: משפט.
<קרן גרינבלט: אז אני רוצה לקחת חזרה לנושא שהוזכר קודם, שזו הפגיעה על ידי הצוותים המטפלים עצמם ולהפנות את השאלה למשרד הבריאות.
<קרן גרינבלט: כבר הוחלט בדיון קודם פה בוועדה שסקר שביקשנו ביחד עם איגוד מרכזי הסיוע יתקיים.
<קרן גרינבלט: אני נכחתי בפגישה במשרד הבריאות שבה דובר בנושא ולא ברור מה קרה מאז.
<קרן גרינבלט: אז אני חושבת שגם הוועדה וגם אני נשמח לשמוע מה קרה עם זה, וזה סקר שעוסק בהיארעות של פגיעה מינית על ידי צוותים רפואיים.
<קרן גרינבלט: הדבר השני זה רק להודות למשרד הבריאות על ההתקדמות בגיבוש נוהל לטיפול בנושא של פגיעה מינית של מטופלות.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר זהר סער-לביא, ממלאת מקום מנהלת המחלקה לטיפול באלימות במשפחה ותקיפה מינית.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שגם כן תתייחסי למה שאמרה ושאלה קרן בישיבה הקודמת שלנו עוד היום, ואני מקווה שאנחנו התקדמנו קצת; ואם יש לך התייחסות לנושאים אחרים, גם, בבקשה, אבל נעשה את זה קצר.
<זהר סער-לביא: קצר.
<זהר סער-לביא: אני אתחיל בסוף.
<זהר סער-לביא: אז באמת ישבנו והתחלנו בכתיבה של נוהל בנושא של פגיעות מיניות של צוותים רפואיים במטופלים.
<זהר סער-לביא: אנחנו צירפנו גם את כל קופות החולים והנציגות של בתי החולים.
<זהר סער-לביא: אנחנו נעשה ישיבה משותפת.
<זהר סער-לביא: זה חלק אחד.
עאידה תומא סלימאן: חבל, למה לא מדווחים לוועדה ששלחה וביקשה ודרשה.
<זהר סער-לביא: את צודקת, זה אצלי.
<זהר סער-לביא: אני פשוט רציתי שיהיה לי מה לדווח ואני ממש בימים אלה אמורה לכתוב את זה.
<זהר סער-לביא: פשוט זה משהו שלאחרונה התהווה - - -
<ציפי נחשון גליק: כן, זה רק התחיל עכשיו.
<זהר סער-לביא: והייתה ישיבה - - -
עאידה תומא סלימאן: לשלוח: קיבלנו את הבקשה שלכם, אתן צודקות, אנחנו הולכות ליישם את זה, אנחנו הולכות לעשות ככה.
עאידה תומא סלימאן: הרי יושבת ראש הוועדה לא שולחת מכתבים כי בא לה.
עאידה תומא סלימאן: היא רוצה לקדם דברים.
עאידה תומא סלימאן: אז - - -
<זהר סער-לביא: אני מתחייבת להוציא את התשובה בשבוע הקרוב.
<זהר סער-לביא: התקיימה גם ישיבה גדולה שבאמת במסגרתה המשרד כן התחייב לעשות סקר במסגרת סקרי חווית המטופל, ששם יוכנסו כמה שאלות שיהיו רלבנטיות.
<זהר סער-לביא: זה סקרים שכרגע המשרד עושה באופן רציף למטופלים בצורה מאד רחבה.
<זהר סער-לביא: ברגע שיהיו לנו הנחיות יותר ברורות סביב הנושא של מה אנחנו רוצים לבקש מהצוותים, אנחנו נבנה מערך של הדרכות ופרסום כמובן גם בקופות.
<זהר סער-לביא: חלקים אחרים שצריך להתייחס אליהם זה באמת המנגנון של התלונות – מה קורה עם התלונות כשיש מתלוננת בקופת חולים.
<זהר סער-לביא: למי היא מתלוננת, איך מעבירים את התלונות אחר כך הלאה.
<זהר סער-לביא: זה גם בתהליך של עבודה מול ד"ר בועז - - -
עאידה תומא סלימאן: שזה גם כן בנוהל.
<זהר סער-לביא: זה יהיה חלק מהנוהל, כי בעצם הנוהל צריך - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל זה גם כן.
עאידה תומא סלימאן: כשקיימנו את הדיון פה גילינו שלקופות החולים אין שום נוהל ברור של איך מעבירים הלאה ורופאים עוברים, לאחר שיש חשדות נגדם, עוברים, קופצים מקופה לקופה, בלי שמישהו יעשה חשבון איתם - - -
<זהר סער-לביא: נכון.
<זהר סער-לביא: זו בעיה מאד - - -
עאידה תומא סלימאן: ופנינו למשרד וגם לא קיבלנו תשובה על זה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני שמחה לדעת שאתם מתייחסים למכתבים שלי ברצינות, למרות שלא הגבתם.
<זהר סער-לביא: מתייחסים מאד ברצינות, סליחה שלא הגבנו.
<זהר סער-לביא: לגבי שאר הדברים שעלו פה בדיון, אני אתחיל בנושא של נפגעות אלימות, שאמרת בבוקר בדיון הקודם שלא הגבתי.
<זהר סער-לביא: יש איתור בקופות החולים, גם בקופות החולים בצורה מאד נרחבת וגם הכשרות סיסטמתיות בכל הקופות, סביב הנושא של אלימות במשפחה ותקיפה מינית, איתור נפגעי אלימות בכל המגזרים.
<זהר סער-לביא: בנושא של מערך בריאות הנפש אנחנו עכשיו.
<זהר סער-לביא: זה אמנם נוהל שקיים כבר הרבה שנים, אבל אנחנו כן עכשיו נכנסים בצורה יותר אינטנסיבית בהכשרות של אנשי מקצוע.
<זהר סער-לביא: היו בשנה האחרונה כמה קורסים מאד אינטנסיביים לאנשי מקצוע בתוך בריאות נפש, כדי להתחיל לקדם את זה בצורה יותר ברורה.
<זהר סער-לביא: אם אני מדברת על תשאול, אני חושבת שמהניסיון שלנו יש חובת תשאול, לכאורה, בנושא של אלימות ופגיעה מינית.
<זהר סער-לביא: אני חושבת שהפער - - -
עאידה תומא סלימאן: יש חובה?
<עידית סרגוסטי: יש חובה, זה רק לא מיושם בפועל.
<זהר סער-לביא: יש נוהל שקיים משנת 2003.
עאידה תומא סלימאן: לא, כי אני לתומי מבינה שכשיש חובה על משהו, יש גם מנגנון בקרה ובדיקה אם זה מתקיים או לא.
<זהר סער-לביא: זה נכון, אך זה מאד קשה לבקר באופן עקבי, לדעת כמה הרופאים שאלו.
<זהר סער-לביא: זה נושא שדורש הרבה מאד הטעמה ואני כן אגיד דווקא את הצד השני.
<זהר סער-לביא: כי דווקא למשל במערך טיפות החלב, הנושא מוטמע בצורה מאד ברורה והאחיות שואלות, אבל אנחנו למדנו בשנתיים-שלוש האחרונות, שלא מספיק לתשאל, צריך גם לדעת איך לשאול ולא רק זה.
<זהר סער-לביא: היום אנחנו עובדים יותר - - -
<עידית סרגוסטי: אבל צריך לדעת מה לעשות כשמקבלים את ה - - -
<זהר סער-לביא: על עבודה מאד אינטנסיבית.
<זהר סער-לביא: למשל, עכשיו יש לנו פרויקטים גדולים של עבודה עם אחיות טיפת חלב, סדנאות ארוכות של מה קורה לך כשאת שואלת ואיך את שואלת כדי שבאמת תקבלי גם תשובה.
<זהר סער-לביא: כי באמת לא מספיק שהאחות תבוא ותגיד – האם עברת פגיעה?
<זהר סער-לביא: רוב הנשים לא יענו את התשובות האמיתיות.
<זהר סער-לביא: זאת אומרת בן אדם צריך לענות על דברים כל כך רגישים שהרבה פעמים נמצאים במקומות מאד מודחקים, כשהוא באמת מבין שיש פה מישהו שמבין.
<זהר סער-לביא: ולכן זה באמת לא מספיק ללמוד את זה בבית ספר לרפואה ולא מספיק לעבור לומדה ולא מספיק לעבור הכשרה של יום אחד או של חצי יום.
<זהר סער-לביא: צריך איזה שהוא ליווי אינטנסיבי שלצערי אנחנו מנסים להטמיע אותו, לא מספיק מצליחים.
<זהר סער-לביא: זה באמת בתהליך.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה שהגעתם למסקנה הזו.
עאידה תומא סלימאן: כמה תקציב עומד לרשות
עאידה תומא סלימאן: כם כדי לעשות את ההטמעה הזו?
<זהר סער-לביא: היום התקציב הוא 2 מיליון שקלים.
<חיה ישראל: יש לנו 2 נקודה משהו מיליון שקלים, אבל זה לכל התכניות.
<זהר סער-לביא: לכל מערך הבריאות.
<זהר סער-לביא: לכל מערכת הבריאות.
<חיה ישראל: לכל מערכת הבריאות, לא רק בריאות הנפש.
<חיה ישראל: בריאות הנפש בתוך המערך הזה, שזה גם מיועד לתכניות שונות בתוך זה.
<חיה ישראל: זה מה שיש לנו וגם חלק מזה זה - - -
עאידה תומא סלימאן: אז שאף אחד לא יגיד לי שמערכת הבריאות רואה את הרפואה המגדרית.
עאידה תומא סלימאן: כאילו אי אפשר.
עאידה תומא סלימאן: 2.3 מיליון לכל התכניות ויושבים פה ומלמדים אותי שמערכת הבריאות אימצה את הרפואה המגדרית.
עאידה תומא סלימאן: לא אימצה ולא בטיח.
עאידה תומא סלימאן: אימצה את הכותרת.
עאידה תומא סלימאן: וזה לא מכוון אישית לא לכם ולא לעשייה המבורכת שלכן, אלא לרמת קבלת ההחלטות והמדיניות.
עאידה תומא סלימאן: רצית להוסיף עוד משהו, לפני שהתפרצתי לדברים שלך?