GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שכך חיות נשים במדינת ישראל.
עליזה לביא: ג'ולי הזכירה את החוק של הפיקוח האלקטרוני, שאני מובילה וגם ליושבת הראש יש חוק בנושא, והשר ארדן הודיע שהוא יקדם גם הצעת חוק ממשלתית ואנחנו עובדים עכשיו כדי לנסות ולתאם, אבל כל רגע שההצעה הזאת לא מתקדמת ולא מיושמת – זה רגע שיש בו פוטנציאל לכרוניקה של רצח ידוע מראש ואת זה אנחנו צריכים לבוא ולשנות, למגר.
עליזה לביא: בעצם אנחנו פה, את יודעת, דנים ודנים ודנים, ולמעשה השטח רוחש וגועש והסיפור הזה של צורך בהגנה של העולם התחתון.
עליזה לביא: זאת מדינת ישראל שנת 2016, לא יעלה על הדעת.
עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על מציאות שהיא ממש מעוררת פלצות.
עליזה לביא: מצד אחד עיכובים, חסרים של חקיקה שמתעכבת ובירוקרטיה, שאפשר היה לבוא ולמנוע, ומצד שני פתרונות יצירתיים שלא יעלה על הדעת שזה המצב והמציאות שבה חיות נשים במדינת ישראל.
עליזה לביא: ואני לא יכולה לשמוע, ואת יודעת כמה הערכה אדירה יש לי באמת לעבודה שלכן, אבל אי אפשר לבוא ולשמוע שבעצם בזמן הנוראי הזה שאנחנו מבזבזים, הפתרונות כאן הם ללכת לבקש עזרה מהעולם התחתון.
עליזה לביא: זאת לא המציאות שאנחנו יכולים להמשיך.
<מיכל יודין: תראו, אני רק לוקחת לי דקה.
<מיכל יודין: אני מציעה - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל אמרת את זה.
<מיכל יודין: אמרתי לה, אני אומרת לכם, להפוך את המקלטים למסגרות מעצר של הגברים האלימים, להחזיר את הנשים עם הילדים הביתה ולדרוש מימון מהממשלה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי - - -
<מיכל יודין: מה ששמעתי פה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, סליחה.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מציעה ככה:
עאידה תומא סלימאן: קודם כל מי שרוצה לדרוש הקמת בתי מעצר נוספים לגברים, אני חושבת שיש מקום בבתי הכלא הקיימים, אפשר לעצור אותם שם.
<מיכל יודין: משחררים אותם.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, משחררים אותם, אז מי יכלא אותם במקום האחר?
עאידה תומא סלימאן: אותם גורמים.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה – כל הנושא של האכיפה ברור ואני לא מציעה להתחיל לדבר על כך שאין צורך במקלטים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עדיין בשלב שצריך מקלטים לנשים וצריך שמקלטי הנשים יקבלו את כל התמיכה ממוסדות המדינה, כדי שיעשו את העבודה שלהם וכדי שהתנאים שבהם יהיו במצב המרבי.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להודות לכולכן ולכולכם על ההתגייסות המהירה.
עאידה תומא סלימאן: עלו כמה נושאים מאד חשובים.
עאידה תומא סלימאן: גם ביום רביעי אנחנו נדון ונצביע על הצעת חוק שחברת הכנסת זהבה גלאון מעלה בנושא של מעצר על הפרת צו הרחקה ואני חושבת שזאת הצעת חוק מבורכת.
עאידה תומא סלימאן: מרכזי הסיוע שותפים להצעת החוק.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי, אם שותפים סמויים של הרבה חוקים פה.
עאידה תומא סלימאן: נאמר גם על נושא האזיקונים והצעות החוק בעניין האזיקונים, שגם השר לביטחון פנים השתכנע ברעיון ומוביל איתנו גם הצעת חוק ואני מקווה שאנחנו נצליח להעביר את זה מהר מאד.
עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי את כל הדיבורים שעלו ועלו שוב ושוב ושוב על הסנכרון במידע ועל חוסר תיאום מלא, 100%.
עאידה תומא סלימאן: אני לא אומרת שאין תיאום, אבל התיאום הוא לא מקסימאלי, ואנחנו שואפות לתיאום יותר טוב בין הרשויות.
עאידה תומא סלימאן: תיאום כזה לא יתאפשר בעיני.
עאידה תומא סלימאן: ככה האמנתי מתחילת דרכי ובגלל זה הכנתי את הצעת החוק הקשורה ברשות למאבק באלימות נגד נשים ובגלל זה אפילו תרמתי לפיתוח המבנה הארגוני של הרשות הזו.
עאידה תומא סלימאן: לא יתאפשר סנכרון כזה מבלי רשות שתאגם תחתיה את כל הידע, הניסיון, המידע והמקורות – גם מימון – כדי להוביל את הנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שוב מסכמות היום את הצורך בהובלת הנושא הזה ואני מקווה שהשרים ימצאו אפשרות או רצון לקדם את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לרשום בפנינו שבחודש יולי, לפני שאנחנו יוצאים לפגרה, אני אבקש דיווח ממנכ"ל משרד הרווחה על עבודת עשרת הצוותים שעובדים בנושא האלימות, כדי לדעת איפה הם נמצאים וכמה התקדמו במציאת פתרונות לדילמות שהעלינו.
עאידה תומא סלימאן: אני גם כן מברכת על יוזמת המשטרה לכנס את הישיבות האלה לדיון על נשים, יחד עם הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אתם רואים למה צריך רשות?
עאידה תומא סלימאן: ולו לפחות להגיד גורם וזהו.
עאידה תומא סלימאן: לא כל פעם לפחד שפספסתי משהו, או פגעתי במשהו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהיוזמה בדיון הזה היא מאד חשובה.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שמתוך הדיונים האלה יעלו הרבה צרכים שמחייבים שינוי בנהלים או שינוי בחקיקה, ואני אשמח וכולנו נשמח לדעת שיותר מאוחר נתקדם לצערי הרב כנראה שאנחנו נמשיך לקיים דיונים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה - הייתי רוצה לחשוב שזה מקרה הרצח האחרון.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שאני רוצה להיות אופטימית, אני גם ריאליסטית.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת מה קורה מסביבנו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת עד כמה נושא אלימות נגד נשים מושפע מכל המצב שאנחנו חיים בתוכו, כולל התרבות הפטריארכאלית, כולל האלימות המשתוללת, כולל המיליטריזם, כולל כל מיני גורמים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אז לצערי אנחנו נמשיך להיות עם יד על הדופק.
עאידה תומא סלימאן: אתם תמשיכו לעשות את העבודה המופלאה שלכם בהגנה ובטיפול בנשים, ונתראה בימים יותר טובים.
עאידה תומא סלימאן: התאריך 11 לינואר 2016.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שקט באולם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו דנות היום בנושא שהוא בעיניי חשוב ביותר, כאוב ואנחנו מדברים ומדברות על מקרי התאבדויות בקהילה הטרנסג'נדרית – האחריות והכשלים בהתמודדות הרשויות.
עאידה תומא סלימאן: לפני שאני מתחילה את הדיון, אני רוצה להסב את תשומת לב כל הנוכחים והנוכחות, קודם כל לעניין שאנחנו בינתיים מצולמים אבל תיכף נעלה בשידור ישיר ואני עיכבתי את השידור הישיר כדי לשאול אם מישהו או מישהי מעוניין או מעוניינת לא להיות מצולמים, כדי שנכוון אותם למקום ישיבה ולדאוג שלא יהיו מצולמים בשידור.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא ענין השמות, אם מישהו או מישהי רוצים לדבר בישיבה אבל לא רוצים שהשם יופיע בפרוטוקול של הועדה, שבדרך כלל גם מתפרסם באתר, אני מבקשת מעכשיו לציין את זה או בתחילת הדברים אבל, בעניין הצילום, האם יש מישהו או מישהי שלא רוצים להיות מצולמים?
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שלא.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השלישי שהייתי רוצה להעלות אותו – אנחנו נעצור כדי לקבל על זה יעוץ ובגלל זה איחרתי את פתיחת הישיבה, הוא עניין נוכחות של קטינים וקטינות אתנו בישיבה, עם הרצון שלהם להשתלב בדיון.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לפתור את זה מבחינה משפטית קודם, אני צריכה לקבל יעוץ אז תסלחו לי, בגלל זה התעכבנו.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על השתתפות חברי הכנסת וחברות הכנסת, חלק מהם חברי הועדה וחלק כיבדו אותנו בנוכחותם היום ואני מבינה שהנושא חשוב וקרוב ללבם.
עאידה תומא סלימאן: מקרי ההתאבדויות של צעירים וצעירות מהקהילה הטרנסית, עוררו הרבה כאב והיוו כתב אישום חברתי ומוסדי נגד המוסדות ונגד חברה הישראלית באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: נגד החברה בגלל היחס המפלה שמפלה החברה הישראלית, עדיין, על כל מרכיביה, נגד הקהילה ונגד חבריה, אם זה מתבטא בקבלה למקומות עבודה, אם זה באלימות, אם זה באי-רצון לקבל אנשים לשכירות של דירה, בשכנות לדירות שלנו, או אם זה כלפי המוסדות שעדיין כנראה, מוסדות המדינה, עוד לא עיכלו ועוד לא הפנימו, שחלק מאזרחי המדינה – במקרה הזה הקהילה הטרנסג'נדרית, יש להם את הזכות ולהן את הזכות, קודם כל להגדרה עצמית, לזהות ולחיים שווים כמו כל – אפילו את המשפט הבא אני לא יכולה להגיד, כמו כל אזרחי מדינת ישראל, כי לא כל אזרחי מדינת ישראל חיים בשוויון אבל, לפחות יכולים לחיות בשוויון באידיאל האזרחי שהיינו מקווים שהמדינה הזו תגיע אליו באיזשהו יום.
עאידה תומא סלימאן: ההתאבדויות של מאי פלג ז"ל, ברק קשת ז"ל וויקטוריה ז"ל מעוררות הרבה רגשות אבל גם הרבה שאלות מהותיות, על היחס המפלה של החברה וגם של המדינה.
עאידה תומא סלימאן: בשנת 2014 הוכתרו מאמצים – אני חייבת להגיד, כמעט מהפכניים או מהפכניים של שרת הבריאות דאז, חברת הכנסת יעל גרמן, שנמצאת אתנו היום והוכיחה השרה דאז שהכול עניין של רצון פוליטי, החלטה פוליטית והחלטה מדינית והיא באמת הובילה את השינוי של נוהלי הניתוחים –יש כאלה שאומרים 'לשינוי מין', יש כאלה שאומרים 'לשינוי מגדר'.
עאידה תומא סלימאן: הנהלים השתנו ונעשו הרבה הקלות –בואו נגיד כך, או אולי לא הקלות אלא הנהלים נעשו יותר נורמאליים.
עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב, לא הגענו למצב השוויוני ולא המשיכה השרה בפעילות שלה כשרת הבריאות כדי לשנות עוד דברים, והגענו למצב הקיים היום, כאשר עולות כל מיני שאלות שמשליכות על חיים ומוות של חברי וחברות הקהילה, שאלות שקשורות לדרך שמשרד הבריאות מתייחס לנושא, שאלות שקשורות לדרך שוועדות מתייחסות ואיך משרד הפנים עם רשות האוכלוסין מתייחס לנושא.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לשתף אתכם במשהו שקרה עכשיו בבוקר, לפני שנכנסנו לישיבה הזו.
עאידה תומא סלימאן: פתאום הבנו שיכול להיות שבכניסה לכנסת היום, הקהילה על חבריה וחברותיה שנכנסים לבניין, יכולים להיתקל במצב כזה שבתעודת הזהות יהיה רשום מין מסוים ובחזות יהיה משהו אחר אז היה חשוב לנו להדגיש בפני המשמר של הכנסת, שיש דיון כזה שמתקיים היום ושלא יהיו שום יחס או התנהגות שעלולים לפגוע בבאי-הדיון הזה ובמשתתפי ומשתתפות הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שהצלחנו לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הדיון והיום אני חייבת להגיד, הדיון שלנו הוא דיון, בואו נגיד, נרשמו הרבה משתתפים ומשתתפות, יש פה חומר מאד רציני והייתי רוצה שננהל אותו ביעילות.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מאלישע אלכסנדר, מנכ"ל "מעברים".
<אלישע אלכסנדר: אני מציג את המצגת יחד עם מיכל סטולר מפרוייקט "גילה".
עאידה תומא סלימאן: מצוין, בבקשה אבל אני מאד מבקשת בארבע דקות מכסימום.
<אלישע אלכסנדר: תודה רבה.
<אלישע אלכסנדר: אני אלישע, אני מנכ"ל "מעברים", אני בן ארבעים, אני טרנסג'נדר בעצמי.
<אלישע אלכסנדר: מאד התרגשתי לשמוע על ההנחיות שניתנו למשמר של הכנסת.
<אלישע אלכסנדר: הבעיה של אנשים טרנסג'נדרים לא נמצאת רק בכנסת אלא בכל מקום בעצם, זה משהו שצריך להיות רחב יותר וזה גם משהו שאנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: לצערי אני עדיין לא אחראית על כל מקום.
<אלישע אלכסנדר: עדיין לא.
<קריאה: המסר העקרוני שיצא מפה הוא שחשוב, בכל זאת מסר.
<אלישע אלכסנדר: אני ליוויתי את ברק לבטוח הלאומי, היפנתה אותו אלי דר' רות גופן שנמצאת פה, והיא אמרה לי: "תשמור עליו" כי נראה לה שהחיים שלו קשים והיא צדקה, ולא הצלחנו.
<אלישע אלכסנדר: זה משהו שמאד קשה לי.
<אלישע אלכסנדר: גם את מאי היכרתי בשנים האחרונות, קצת פחות טוב, כי היא הייתה אקטיביסטית גם בנושא של מתמודדי נפש, לא רק אנשים טרנסג'נדרים וגם המוות שלה היה מאד מאד קשה.
<אלישע אלכסנדר: את ויקטוריה לא היכרתי אבל יש פה גם חברות שלה.
<מיכל סטולר: שמי מיכל סטולר, אני מטפלת סוציאלית בהכשרה שלי וכיום רכזת של פרוייקט "גילה להעצמה טרנסית".
<מיכל סטולר: פרוייקט "גילה" הוא ארגון שקם מתוך הקהילה הטרנסית בשביל הקהילה הטרנסית.
<מיכל סטולר: בואו נתחיל.
<מיכל סטולר: אתחיל במספר מן הסוף, התופעה של התאבדות בקרב אנשים טרנסים היא לא משהו חדש בישראל.
<מיכל סטולר: הנתון הזה של 41% הוא נתון שהגיע ממחקר אמריקאי מאד רחב שהיה וחוזר על עצמו בהרבה מאד מחקרים בעולם.
<מיכל סטולר: אובדנות היא משהו שקיים בקהילה שלנו, ולשמחתנו גם אפשר לפתור אותו.
<מיכל סטולר: יש כל מיני מחקרים שמראים שעם טיפול פסיכותראפי מתאים, אפשר להפחית משמעותית ולצמצם את האובדנות.
<מיכל סטולר: קצת על רקע - - - d.s.m., הגדרה של הפרעת זהות מיגדר, היום אנחנו מדברים על דיספוריה מיגדרית, תחושה של לחץ, חרדה ואי-נוחות שקשורות בפער בין התפיסה העצמית של המיגדר ובין איך שהחברה תופסת אותו.
<אלישע אלכסנדר: זה בעצם מה שגורם בין היתר לנושא של אובדנות, כלומר, לא הטרנסג'נדריות עצמה אלא היחס של הסביבה והנגישות לטיפולים שונים.
<אלישע אלכסנדר: בשקף הבא אפשר לראות שאפשר להקל ואפילו - - - על הנושא של דיספוריה מגדרית שגורם, בין היתר, לאובדנות, על ידי קבלה מהסביבה, הכרה במיגדר בכל הרשויות –משהו שלא מתקיים כיום, אי אפליה, ניפוץ סטיגמות וגם להנגיש טיפולים, להתאים את המראה מבחוץ לתחושה הפנימית.
<אלישע אלכסנדר: בנוסף – וזה משהו שמאד בולט בהרבה מהסיפורים הטרנסג'נדרים הוא שאומרים: טוב, הוא לא התאבד בגלל שהוא היה טרנסג'נדר אלא בגלל מיליון דברים נוספים אבל, הבעיה היא שבגלל שאנחנו כל כך חשופים לדיכוי באפליה ואלימות אז יש לנו הרבה מה שנקרא 'תחלואה נלווית' והרבה פעמים אנחנו נופלים בין הכיסאות.
<אלישע אלכסנדר: כל מערכת מצפה שמערכת אחרת תדאג לזה ומדובר בבעיה רוחבית.
<אלישע אלכסנדר: אין פה משהו אחד שהוא ספציפי ואנחנו יכולים להגיד: טוב, פתרנו אותו, סידרנו את הועדה לשינוי מין ואז הכול נפתר, זה לא ככה, זו בעיה רוחבית ונתנו גם נייר עמדה.
<אלישע אלכסנדר: אני יודע שזה קצת ארוך אבל, כל רשות שם מקבלת פיסקה.
<אלישע אלכסנדר: מאד חשוב לי שאם יש פה נציגי משרדים אז שיקראו את הפיסקה המתאימה וזה רק על קצה המזלג.
<אלישע אלכסנדר: אנחנו צריכים לעשות שינוי רוחבי בכל המוסדות השונים.
<אלישע אלכסנדר: משהו מאד מאד חשוב הוא נושא של הכשרות בכל מקום, במערכת החינוך, במערכת הרווחה, במערכת הבריאות, בבריאות הנפש.
<אלישע אלכסנדר: אתם יכולים לראות את הציטוטים למעלה וזה משהו מלפני שבועיים אני חושב, בחור טרנס שחשב להתאבד אבל במקום זה הלך להתאשפז.
<אלישע אלכסנדר: הצוות בבית החולים פנה אליו בלשון נקבה, למרות שהוא ביקש שלא יעשו את זה, הם לא הבינו עד כמה זה משמעותי כי הם לא הכירו את הנושא בכלל - - -
איילת נחמיאס ורבין: איזה בית חולים זה אם מותר לדעת?
<קריאה: מְשנֶה?
איילת נחמיאס ורבין: משנה, כן.
<אלישע אלכסנדר: "גהה" אבל באמת זה קורה בכל מקום, לא הייתי רוצה להגיד שזה משהו מסוים, גם לפעמים תלוי על מי נופלים.
<אלישע אלכסנדר: אנחנו צריכים ליצור ידע מקצועי, לחקור את הנושא, אין לנו מספיק מידע לתת לכם כדי להגיד: הנה, יש אפליה.
<אלישע אלכסנדר: במקרה של אפליה בתעסוקה למשל, הנציבות לשוויון הזדמנויות בעבודה עשתה מחקר ואנחנו יכולים להגיד: הנה, יש אפליה בתעסוקה.
<אלישע אלכסנדר: אנחנו יכולים להגיד מה אנחנו מרגישים מהבטן אבל אין הרבה גיבוי מחקרי לדברים שאנחנו אומרים בארץ אבל יש בעולם, אז אנחנו צריכים עזרה במחקרים, אנחנו צריכים עזרה במימון.
<מיכל סטולר: מה שכן, יש הרבה מידע שנאסף מהשטח, שני הארגונים שלנו – פרוייקט "גילה" ו"מעברים", פועלים כבר כמה שנים ואנחנו מקבלים עשרות פניות בחודש כך שאנחנו רואים את זה, את האפליה בתעסוקה, אפליה גם ברשויות שאמורות לסייע בתעסוקה, בדיוק לא מזמן, הגיעה מישהי שליוויתי איכשהו במשרד התעסוקה, היא ניסתה לקבל סיוע ולא הסכימו ולא הבינו שאם לא מקבלים אותה לעבודה שלא בתור אישה זו בעצם אפליה אז היא לא יכלה לקבל סיוע במציאת עבודה למעשה.
<מיכל סטולר: אנחנו רואים את זה באמת בכל מפגש עם הרשויות, אנחנו פונים אליהן ומדווחים על אפליה והתחושה היא שאין מענה.
<מיכל סטולר: אין לנו הרבה מענים להציע.
<מיכל סטולר: שנינו ארגונים טרנסים עם אפס תקציב פחות או יותר מן הרשויות וככל שיש - - -
נחמן שי: מיכל, מהם המקורות כספיים שלכם?
<מיכל סטולר: פרוייקט "גילה" ממומן על ידי תרומות מהקהילה, הוצאנו לוח שנה שאסף כמה עשרות אלפי שקלים ומתוך זה אנחנו מצליחים בחצי שנה האחרונה להעסיק רכזת וזהו, אין לנו שום - - -
נחמן שי: ו"מעברים"?
<אלישע אלכסנדר: "מעברים" ממומן באמצעות 11,000 שקל שנתיים מעיריית תל אביב, מכל מיני בזארים יד שניה שאנחנו עושים ויש לנו המון דברים שקשורים לשווי כסף, הצלחנו לקבל דמי שירות שהם בחינם, אבל אנחנו חנוקים.
<אלישע אלכסנדר: אנחנו מקבלים ששים פניות של אנשים טרנסג'נדרים בחודש, זה החודש האחרון.
אילן גילאון: וברשות למניעת אובדנות אתם נעזרים?
<אלישע אלכסנדר: אנחנו עכשיו יצרנו קשר עם היחידה למניעת אובדנות ואנחנו מתחילים איזשהו תהליך בנושא אבל, אנחנו גם מאד נשמח לכל משרד שרוצה לעשות דברים יחד אתנו ועם פרוייקט גילה - - -
עאידה תומא סלימאן: משרד הרווחה לא עושה כלום אתכם?
<אלישע אלכסנדר: ממש לא, משרד הרווחה כן עושה אבל זה לאט מדי וזה ענין של חיים, אז המשרדים עובדים לאט ואנחנו שמחים לעבוד עם משרדים אבל אנחנו חנוקים.
<ישראלה לב: תרשו לי להוסיף, אני הרבה במרכזי "גאיה" בתל אביב ויחד עם אלישע ואני אומרת - - -
עאידה תומא סלימאן: כתוספת?
<ישראלה לב: ממש נכנסתי לאחרונה כתוספת ואני אומר את זה, בשלושה חודשים האחרונים הגיעו אלינו קרוב לשלש מאות אנשים חדשים, לטיפולים בכל מיני תחומים, זאת אומרת, אנחנו כרגע באפס כסף, ומלא מלא אנשים שזקוקים להרבה התערבויות.
עאידה תומא סלימאן: המצוקה הכלכלית של הארגונים כבר הובנה, תיכף נשמע גם מן המשרדים השונים שנמצאים אתנו ואני ארצה שתענו לטענות הללו.
עאידה תומא סלימאן: סיימתם?
<אלישע אלכסנדר: יש לנו עוד הרבה מה לומר אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה אבל בטח גם מי שידברו ישלימו את הדברים שלכם ויוסיפו.
<יעל גור: שלום.
<יעל גור: מרפאת לוינסקי היא מרפאה ששייכת למשרד הבריאות, מרפאה למחלות מין ו-hiv.
<יעל גור: מאומצת על ידי משרד הבריאות ובשנים האחרונות, גם על ידי הרשות לקידום מעמד האישה, בהיבט של עבודת out reach וטיפול בנשים במעגל הזנות.
<יעל גור: אנחנו הרחבנו את הפעילות גם לגברים ונשים טרנסג'נדריות במעגל הזנות ובעצם המפגש שלי עם הפורום הזה הוא סביב הקשיים שמבטאות נשים טרנסג'נדריות במעגל הזנות.
<יעל גור: יש הרבה דוברים והרבה מה להגיד אז אני אתן את רשות הדיבור ליונתן, להתייחס לשני היבטים ספציפיים.
<יעל גור: יונתן עובד סוציאלי, טרנסג'נדר במרפאת לוינסקי.
<יונתן מרטון: שלום.
<יונתן מרטון: כשמדברים על טרנסג'נדרים אז הסוגיה של הזהות חייבת להיות על השולחן כיוון שאנחנו, בזירות הזנות השונות, רואים הרבה מאד טרנסיות צעירות וגם לא צעירות, שנמצאות בזנות.
<יונתן מרטון: חשוב לדבר על הכרוניקה הזאת של הצטרפות למעגל הזנות שהיא מן כרוניקה ידועה מראש כזאת, נכנסות לזנות בגיל מאד מאד צעיר בגלל שאין להן גב משפחתי, אין להן גב כלכלי, נזרקות מביתן ואז הן פשוט מחפשות את "קבוצת השווים" שלהן, מוצאות אותן טרנסיות צעירות שנמצאות בזנות ובעצם יש פה איזושהי חיברות לזנות ובשלב הזה אנחנו למעשה פוגשים אותן כבר ברחוב, כשמצד אחד אנחנו מנסים להושיט יד ולעזור להן עם הכלים המעטים שיש לנו – אם זה באמצעות בטוח לאומי, קבלת אחוזי נכות, שיקום תעסוקתי וזה מצד אחד.
<יונתן מרטון: מצד שני הן צריכות איזשהו פתרון מיידי, זאת אומרת, הן צריכות לגור איפה שהוא, הן צריכות לקנות אוכל, הרבה פעמים חברות אחרות אוספות אותן לבתים שלהן אבל גם שם הן צריכות להשתתף בהוצאות, הן צריכות משהו מידי ובעצם הן נשאבות לזה, ברגע שהן מתחילות עם הזנות אז נורא נורא קשה, קשה להן לצאת החוצה.
<יונתן מרטון: אם מדברים על מענים שצריכים להיות אז הדבר הראשון שצריך לדבר עליו הוא יצירת רצף מענים לטרנסיות.
<יונתן מרטון: יש כרגע דירת מעבר אבל דירת מעבר היא בעצם החלק האחרון של הרצף, כשחסרה דירת חרום, חסר הוסטל יעודי שייענה לצרכים האלה גם לא של קטינות, כלומר, כרגע אפשר להגיע ל"בית דרור" אבל חסר משהו יעודי גם לגילאים מבוגרים יותר.
<יונתן מרטון: דבר נוסף הוא להקל על כל מה שקשור בבטוח הלאומי.
<יונתן מרטון: כרגע, להוציא אחוזי נכות, כאלה שבאמת נותנים קיצבה, זה נורא נורא קשה כי קצת החמירו מאז שינוי הגדרת ה d.s.m.
<יונתן מרטון: שינו את ההגדרות של בטוח לאומי ונורא קשה להוציא אחוזי נכות שיביאו לקיצבה שתוכל לסייע.
<יונתן מרטון: צריך להנגיש את הענין של השיקום המקצועי כי הרבה טרנסיות באמת לא יודעות מה הזכויות שלהן בבטוח הלאומי, איך הבטוח הלאומי יכול לסייע להן לצאת ממעגל הזנות אז חייבים לעשות עבודה סביב זה.
<יונתן מרטון: תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה לךּ.
עאידה תומא סלימאן: גם לךְ.
עאידה תומא סלימאן: תקנו אותי אם אני טועה, בסדר, אז אמרתי 'לך' נכון.
עאידה תומא סלימאן: חברות הכנסת, ביקשתן, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה ואנחנו נמשיך להקשיב לארגונים.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פה בדיון למרות שזה יום שני וכולנו נאלצים תמיד לדלג בין ועדות, אני חושבת, עאידה, באמת 'שאפו' לך, גם אחרי שאני דיברתי אתך ואני מניחה שעוד חברי כנסת דיברו אתך, כי הדיון הזה הוא מאד מאד חשוב.
איילת נחמיאס ורבין: אני כבר הרבה שנים נחשפת למורכבות של החיים של טרנסים וטרנסיות.
איילת נחמיאס ורבין: יש לי ידידה בשם אביה בן דוד, שבנה הוא טראנס והיא – לא רק שחיבקה את הדבר הזה, היא גם אימצה מאז עוד טראנס ואני תמיד הסתכלתי בהשתאות על האופן שבו היא – ואני לא רוצה להגיד מטפלת, כי היא מחבקת את העניין הזה ואני אסירת תודה לה היום יותר ממה שהייתי אי פעם, על זה שהיא פתחה לי את העולם הזה.
איילת נחמיאס ורבין: לפני כמה חודשים התוודעתי לשון, שהוא טראנס, שהשתחרר מן הצבא, וכשהוא היה צריך להצטרף לקופת חולים "מכבי", נתקל בכל מיני קשיים בירוקרטיים כדי לקבל את ההורמונים שנדרשו לו.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד, אני נאמתי נאום בן דקה ותוך עשר דקות קיבלתי טלפון מקופת חולים "מכבי" שהרימה את הכפפה בצורה מאד מאוד מאוד יפה.
איילת נחמיאס ורבין: זה 'אפרופו' הארגונים שלא פתוחים, לפעמים אנחנו, כחברי כנסת ואני מראש מזמינה אתכם להיעזר בנו לדברים האלה, ועשינו ישיבה עם הנהלת קופת חולים "מכבי", על האופן שבו היא מתייחסת לטרנסים.
איילת נחמיאס ורבין: איך היא פונה אליהם, איזו שפה מגדרית, איך היא מסייעת להם בוועדות ובדיונים שהם צריכים לעבור ובאמת, הרבה פעמים, אחד הדברים שאני הבנתי מזה הוא שהרבה פעמים ארגונים, שלא במכוון, באמת לא במכוון, עושים עוול לטראנסים ולטראנסיות כי הם פשוט לא יודעים איך לגשת לנושא הזה וצריך בן אדם אחד, מספיק פתוח ומספיק נכון – ואני בהקשר הזה תסלחו לי על המפלגתיות אבל באמת החוג הגאה של מפלגת העבודה מאד מאד עזר לי בענין הזה, כי פשוט צריך לפעמים לקחת את האנשים האלה ולהגיד להם ופשוט ללכת אתם, כי אחרת לא הייתי נחשפת לבעיה שלו, צריך להגיד את האמת, הם אלה שפנו אלי ואני אומר את זה, אני מזועזעת מן הנתון הזה ש-41% מן הטראנסים ניסו להתאבד, פשוט באמת, זה נתון מזעזע, זה נתון קשה מאד אז שלושה דברים לסיום וגם בענין של בית החולים "גהה", אני לא סתם שאלתי כי אני ממש נדהמת, זה אחד מבתי החולים, לא מזמן הייתי שם, זה אחד מבתי החולים, זה ממש מדהים אותי שהם לא הצליחו להנגיש את השפה כלפי הטראנסים.
<אלישע אלכסנדר: אחרי שהתלוננו הם כן השתנו.
<אלישע אלכסנדר: זה מחוסר ידע.
איילת נחמיאס ורבין: או.
איילת נחמיאס ורבין: קיי.
איילת נחמיאס ורבין: אז לכן אני אומרת, אל"ף, תיעזרו בנו, אני מסיימת, מסיימת, תיעזרו בנו, ואני שואלת את עצמי שאלה, בעולם שבו קייטי ג'נר היא 'סלב', האם זה הולך להשתנות בדורות הבאים?
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, יש פה איזשהו מקום, אנחנו צריכים, לפעמים הבירוקרטיה לא יודעת לרוץ מספיק מהר אחרי השינוי החברתי, ובשביל זה אנחנו כאן, תודה רבה.
מאיר כהן: לשמוע את משרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע תיכף.
עאידה תומא סלימאן: הגברת ציפי נחשון גליק, ממשרד הרווחה.
<ציפי נחשון גליק: אני רוצה להתחיל ולומר שלפני חמש שנים, כשהתחלתי לנהל את השירות לנוער צעירות וצעירים, נחשפתי באופן ישיר לתופעה ולכן, יזמתי הקמת ועדת היגוי, שחברים בה גם נציגי עמותות, גם נציגי האוכלוסיה וגם נציגי משרד הבריאות ומשרד הרווחה.
<ציפי נחשון גליק: מאז התחלנו לעשות דרך לגבי יצירת מענים למצוקת האוכלוסיה הזו.
<ציפי נחשון גליק: מה שקיים היום במשרד הרווחה הוא מיזם משותף עם האגודה שזה לטיפול פסיכוסוציאלי לקבוצה של בני נוער וצעירים, יש לנו מיזם משותף עם עמותת נוער שפיתחה מודל לטיפול משפחתי בבני נוער בעיקר, שבעצם נאלצים לצערי לברוח מן הבית על רקע רגישות מגדרית או מינית ושהמשפחה לא מסוגלת לקבל את השינוי ואנחנו מצליחים לשכנע קרוב לעשרים בני נוער וצעירים מדי שנה כן לעבור את המודל של טיפול משפחתי.
<ציפי נחשון גליק: העברנו תקציב לעירית תל אביב שהקימה דירת מעבר לצעירות טרנסג'נדריות, במימון מלא של משרד הרווחה.
נחמן שי: זו אותה דירה ששמענו עליה?
<קריאה: במימון מלא של משרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: בעצם יש דירה אחת.
נחמן שי: בכל הארץ יש דירה אחת?
<אלישע אלכסנדר: חמש מיטות בלבד, חמש מיטות.
<ציפי נחשון גליק: כרגע יש דירה אחת עם חמש מיטות מתקציב של משרד הרווחה.
<ציפי נחשון גליק: זה מדובר בצעירים 18.
<ציפי נחשון גליק: לקטינים מתחת גיל 18 יש כבר המון שנים גם הוסטל וגם הלנת חירום שנקרא "בית דרור", במימון מלא של משרד הרווחה.
<ציפי נחשון גליק: לגבי אוכלוסיה של קצה הרצף בזנות, הקמנו לפני שנה וחצי תכנית "הלב 24/7", תודות לתקציב שהגיע בזכותו של השר הקודם, שגם קבוצה של טרנסג'נדרים ואוכלוסית להט"ב בכלל נעזרים בה.
<ציפי נחשון גליק: המסגרת שם פתוחה 24 שעות 7 ימים בשבוע.
<קריאה: אבל היא מוגבלת לגיל.
<ציפי נחשון גליק: אני מתנצלת על מה שאנחנו עושים - - -
<אלישע אלכסנדר: את לא צריכה - - -
<ציפי נחשון גליק: סליחה, אני מציינת מה אנחנו עושים ואני יודעת שאנחנו צריכים לעשות עוד הרבה אז בואו קודם כל ניתן כבוד למה שעושים, נשמע מה עוד צריך לעשות - - -
עאידה תומא סלימאן: גברת נחשון גליק, אני חושבת שאנו בדיוק יושבים כדי לשמוע מה חסר ועל מה שעושה המדינה כל הכבוד אבל יש חסר.
<ציפי נחשון גליק: בוודאי - - -
עאידה תומא סלימאן: זה מה שסיפרו נציגי הארגונים.
<ציפי נחשון גליק: אני ישבתי לפני שבועיים עם נציגי הקהילה ואני באתי לפה כאשת בשורות ואני בקשר אתם כל הזמן כדי לשמוע מה הצרכים ונחשפנו לנתונים של כאלה שנמצאים ברחוב, אני מדברת על מעל גיל 18 אז באמת, תודות לתקציב 2016, אנחנו הולכים להקים הלנת חירום לצעירים בני 18, אנחנו הולכים להקים הוסטל - - -
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת 18?
מירב בן ארי: כל אלה שמסיימים ב"בית דרור" שתהיה להם מסגרת.
<ציפי נחשון גליק: צעירים פלוס אנחנו מדברים על 18, 26-7, הלנת חירום היא בעצם דלת שמסתובבת 24 שעות ביממה.
עאידה תומא סלימאן: וזאת השאלה שלי, אם היא מסתובבת 24 שעות ואם היא הלנת חירום, אז לאלה שעברו את ה-26, לא מגיעה הלנת חירום?
<ציפי נחשון גליק: תראי, אני אשמח אם יהיה תקציב נוסף שנקים עוד אבל, מאד קשה לערב אוכלוסיה של 18 עם בני 35 ולכן אנחנו מגבילים את זה בגילאים.
עאידה תומא סלימאן: זו לא מסגרת שהיא לאורך חודשים.
עאידה תומא סלימאן: זה יכול להיות כמה ימים.
<ציפי נחשון גליק: זה יכול להיות ממספר לילות עד שלושה ארבעה חודשים.
<ציפי נחשון גליק: למי שעובר את השלב הזה ויש התקדמות, רצון לשינוי ויכולת, הוא יכול לעבור להוסטל שיקומי שבכוונתנו להקים.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו כבר הכנו מפרט לצאת למכרז, נקבל הצעות של עמותות לוועדת המכרזים, היא תחליט איזו עמותה תהיה ראויה להפעיל את זה- - -
מירב בן ארי: ספציפית - - -
<ציפי נחשון גליק: לא, את הלנת החירום אנחנו - - - עירית תל אביב, שאנחנו מעבירים לה תקציב.
מירב בן ארי: שאלתי על ההוסטל השיקומי.
<ציפי נחשון גליק: את ההוסטל השיקומי אנחנו חייבים להעביר במכרז כי עירית תל אביב לא מוכנה להפעיל את זה באופן ישיר, אז אנחנו נצא למכרז פומבי.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו בכתיבת מיזם משותף עם עמותת "איגי", לטיפול בנוער, לקטינים, עד גיל 18 באמצעות בני נוער והם יספרו בהרחבה על זה.
<אלישע אלכסנדר: האם מדובר ספציפית בטרנסג'נדרים?
מירב בן ארי: על מה אתם מדבר, אלישע, על ההוסטל?
<ציפי נחשון גליק: מה שמניתי עד עכשיו, כן, זה ספציפי לאוכלוסיית טרנסג'נדרים, הלנת החירום וההוסטל השיקומי, אבל מיזם משותף עם איגי לאו דווקא.
<ציפי נחשון גליק: אני כרגע בודקת, בהתאם לכל התקציב שעומד לרשותי, אם אני יכולה בכל זאת לתת - - -
נחמן שי: מה התקציב שעומד לרשותך?
<ציפי נחשון גליק: כרגע, שני מיליון וחצי שקלים.
<ציפי נחשון גליק: אני מנסה לבדוק בכל זאת - - -
עאידה תומא סלימאן: כל השירותים האלה?
<ציפי נחשון גליק: רק להלנת חירום ו - - - ואני מנסה לבדוק במיזם משותף עם "איגי", זה תקציב יעודי שהמנכ"ל יצטרך להשיג אותו ולגבי דירת מעבר נוספת, הפעם לבנים, אלה מאתיים וחמישים אלף שקלים שאני צריכה לבדוק - - -
<ציפי נחשון גליק: בשנה.
<ישראלה לב: ומה עם טרנסג'נדריות מבוגרות?
עאידה תומא סלימאן: יש לי הרגשה שמשרד הרווחה מתייחס לבעיות או למכשולים שעומדים בפני נוער טרנסג'נדרי או עד גיל 25.
עאידה תומא סלימאן: נוער וצעירים אבל השאלה שעומדת: מישהו מעל 25, אנשים שבאמת הם נכנסו כבר לחיים ומוצאים את כל הקשיים שהועלו כבר פה, אני חושבת שזה מחייב דיון רציני, אם משרד הרווחה לא מספק תשובות לאוכלוסיה הכול כך רחבה.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אצטרך ללכת לפי השיטה של חבר הכנסת אילן גילאון, כי חברי כנסת התחילו לבקש לדבר אז פעם נציג ופעם חבר כנסת.