GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ראויה בורבארה: יש לנו הרבה מנהלות ומורות יוזמות עם 40 מיזמים חדשים באומנויות בבתי הספר ויש לנו את פרויקט קרב, שיש שם 60,000 שעות לפרויקט הזה, שכולו אומנויות מחול, מוסיקה ותיאטרון בובות, ויש שם כ-30,000 תלמידים ו-90% מהמורות מהיוצרות, מהמדריכות, הן נשים.
<ראויה בורבארה: זה במשרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אני אשמח אחר כך אם תעבירי לגברת נורית ואני אשמח לקבל את הדיווח הזה שהבאת בפנינו בכתב, באופן מסודר.
<ראויה בורבארה: בסדר גמור.
עאידה תומא סלימאן: גם עם ניתוח תקציבי לעניין.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו ראויה היוצרת.
עאידה תומא סלימאן: אל-מובדיעה.
<ראויה בורבארה: אז ראויה היוצרת, אתם עכשיו תרחיקו מהראש שלכם שאני ראויה שעובדת במשרד החינוך.
<ראויה בורבארה: אני עכשיו אדבר באמת באמת לא בצורה רשמית, אני אדבר כראויה היוצרת.
<ראויה בורבארה: ראויה היוצרת סובלת.
עאידה תומא סלימאן: במצוקה.
<ראויה בורבארה: ראויה היוצרת סובלת ובמצוקה, כי אנחנו לא נשמעים טוב כערביי ישראל במדינות ערב.
<ראויה בורבארה: אני אתן לכם דוגמא.
<ראויה בורבארה: יש לי שיר יפה מאד, שקוראים לו עייש כון יכונו.
<ראויה בורבארה: אני לא אגיד לכם עכשיו מה השירה הזו, זה שיר מולחן.
<ראויה בורבארה: שמעה אותה מג'אד אל רומי.
<ראויה בורבארה: רצתה לקחת את השיר הזה.
<ראויה בורבארה: פנתה אלינו ובקשה שאנחנו נפנה לכנסייה, הכנסייה תפנה למג'מע אל לורייה אל ערבייה בקהיר שיפנו ללבנון שהיא תבוא לבית לחם.
<ראויה בורבארה: הכל לא הסתדר.
<ראויה בורבארה: את השיר הזה שמעה שירין, הזמרת המצרייה המפורסמת.
<ראויה בורבארה: היא אהבה ורצתה לקחת את השיר.
<ראויה בורבארה: אחר כך היא התקשרה אלי ואל המלחין ואמרה – אני אוהבת אתכם מאד.
<ראויה בורבארה: אני יודעת שאתם נשארתם בארצכם ובאדמתכם, אבל אני מפחדת מאיל נכבי – ארגון האומנים.
<ראויה בורבארה: לכן היא לא קיבלה את השיר.
עאידה תומא סלימאן: שמחרים את ישראל.
<ראויה בורבארה: כן, כן.
עאידה תומא סלימאן: כלומר הקונפליקט הוא בין הזהות הערבית פלסטינית לבין זה שהעולם הערבי מסתכל - - -
<ראויה בורבארה: איך העולם הערבי מסתכל עלינו, איך הוא מקבל אותנו כיוצרות, למרות שהרומן שלי היה רב מכר ביריד הספרים בשאריקה, כי הוא מדבר על אישה יהודייה שנשואה למוסלמי, אבל מעבר לזה זה הוצא לתרגום גם לצרפתית, גם לתורכית, גם לעברית, אבל זה מקרה יחיד.
<ראויה בורבארה: אבל כסופרת לו הייתי בעולם הערבי, הייתי אולי מפורסמת יותר, היה לי משהו אחר, אולי לא הייתי מתעסקת בכל הדברים האחרים.
עאידה תומא סלימאן: לא היית עובדת במשרד החינוך.
<ראויה בורבארה: כן, הייתי סופרת באמת, הייתי פרופסיונל ולא אני כותבת ויוצרת בשעות הפנאי שלי, באוטו, מתי שיש לי זמן, כאשר אני משקה את הגינה.
<ראויה בורבארה: אין לי זמן.
עאידה תומא סלימאן: אין לך זמן ואין לך כסף.
עאידה תומא סלימאן: ראויה, בדיוק לפני שנכנסת אנחנו דיברנו עם נציגות משרד התרבות על הנושא של תמיכה ביוצרות ערביות.
<ראויה בורבארה: את יודעת מה אני משלמת עבור הספרים שלי?
<ראויה בורבארה: אני משלמת להוצאה לאור ואחר כך הוא נותן לי 200 עותקים ואם הוא נדיב הוא נותן לי 250 שאני מחלקת לחברים שלי, ואחר כך, עד היום יש לי קבלות, הרב קבלות, אני קונה את הספרים שלי מההוצאה לאור.
<ראויה בורבארה: אני קונה אותם כדי לתת מתנות לאחרים.
<לובנה זועבי: זה לא קשור.
<לובנה זועבי: יש מצוקה, ברור.
<לובנה זועבי: אני מודעת למצוקה שהיא מעלה, אבל זה קשור בכל מיני גורמים נוספים, לא רק משרד התרבות, גם ההוצאה לאור ויש שם בעייתיות באמת לשמור על הזכויות של הסופר, היוצר, שהוא בעצמו בסוף כביכול לא יכול להנות כראוי מ - -
<ראויה בורבארה: אנחנו לא נהנים כספית כלום.
<לובנה זועבי: כן, אני יודעת.
<לובנה זועבי: זה מה שאני אומרת.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אם הסופרים והסופרות היו מקבלים יותר תמיכה ממשרד התרבות והספרים שלהם היו נקנים ונרכשים על ידי משרד התרבות ומחולקים לספריות של בתי הספר למשל - - -
<לובנה זועבי: זה קשור לפרויקט שעסקנו בו כל השנים.
<לובנה זועבי: זה הפרויקט שאמרתי לך - - -
עאידה תומא סלימאן: שהוקפא בשנה שעברה.
<לובנה זועבי: זה בדיוק מה שאת מתארת - - -
עאידה תומא סלימאן: שנייה, זה מאד יפה שעסקתם בזה.
עאידה תומא סלימאן: זה בינתיים מוקפא, ממה שאני הבנתי.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי מתי זה יוצא שוב לדרך ומה החלק של הספרות בשפה הערבית.
<לובנה זועבי: הכל ערבית.
עאידה תומא סלימאן: כל הפרויקט הוא רק לאוכלוסייה.
עאידה תומא סלימאן: כמה בדיוק היה התקציב של זה?
<לובנה זועבי: בפעם האחרונה קרוב ל-100,000 שקלים פלוס.
עאידה תומא סלימאן: ומתי זה חוזר לפעול?
<לובנה זועבי: תקשיבי, אני צריכה לנהל נכון.
<לובנה זועבי: קודם כל בתור אשת המקצוע במשרד אני אנהל שיח עם - - -
עאידה תומא סלימאן: טוב, את אומרת מה זה בכלל.
עאידה תומא סלימאן: זה החלק שמגיע מה-3% שמוקצים לתרבות הערבית.
<לובנה זועבי: בסדר.
<לובנה זועבי: לגבי החלטות, אני צריכה לנהל את השיח הזה מול המשרד - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אנחנו מסכמות ככה - - -
<ראויה בורבארה: ועוד דבר אחד בקשר לזה.
<ראויה בורבארה: אם אני מדפיסה את הספר שלי למשל בירדן, כאשר אני מביאה אותו ארצה אני משלמת מכס.
<לובנה זועבי: שווה, שווה דיון.
עאידה תומא סלימאן: שווה דיון, ברור שזה שווה דיון.
עאידה תומא סלימאן: אני רשמתי בפני את ההערות.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שאנחנו נמשיך את הקשר, נפנה למשרד התרבות גם כן בעניין התקציב הכללי, גם בעניין חלוקה של התקציב ובאופן ספציפי לבעיות שנוצרו.
עאידה תומא סלימאן: חבל שהיוצרות לא הגיעו לדיון, חוץ מגברת ראויה, כי את האמת, היה אפשר לשמוע יותר את הבעיות.
עאידה תומא סלימאן: אני אנהל פגישת עבודה שהיא לא ישיבת ועדה אתכם כדי לשמוע יותר על הבעייתיות הקיימת, כדי לדעת איך לפנות למשרד התרבות לקדם.
עאידה תומא סלימאן: אני גם כן אתייחס לנושא של הקריאה בשמות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בקשר טוב עם היועצות לקידום מעמד האישה ואני אפנה לראשי הרשויות המקומיות בקריאה שיתחילו לקרוא לרחובות בשמות של נשים ונעשה יותר מזה.
עאידה תומא סלימאן: את המאגר שאספתי בזמנו, כשהייתי מנכ"לית נשים נגד אלימות של שמות נשים מוצעים – אנחנו נפיץ אותו עם הדרישה הזו לראשי הרשויות המקומיות.
עאידה תומא סלימאן: דבר נוסף, בתחילת דרכי כיושבת ראש הוועדה - ומנהלת הוועדה תעיד על כך - אמרתי שאעשה יום מיוחד ליוצרות הערביות.
עאידה תומא סלימאן: ואז נכנסנו לקלחת הפוליטית ולכל הנושאים שצצו בדרך וזה היה בהקפאה.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני מכריזה שאני מקווה שלפני סיום מושב הקיץ הזה, לקראת סוף יולי, נקיים כנס מיוחד ליוצרות הערביות, כך שהכנסת גם תתחיל להכיר בעשייה שלכן.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכן ושיהיה לכן המשך יום פורה ונעים.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לכולם, סבאח אל ח'ייר, אני פותחת את הישיבה של הועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.
עאידה תומא סלימאן: היום הרביעי בינואר 2016 ותנו לי להגיד לכולם, לאחל לכולם שנה טובה, זו תחילה של שנה, פעם ראשונה שאנחנו מתכנסים בוועדה הזו לאחר כניסת השנה 2016, מאחלת לכולם שתהיה שנה טובה, שתהיה שנה של קצת נחת ושיהיה לכולנו – מקווה, שלום ורווחה.
נחמן שי: התחלנו עקום.
עאידה תומא סלימאן: התחלנו עקום?
עאידה תומא סלימאן: באיחולים כאלה עקום?
נחמן שי: בחיים המשותפים שלנו - - -
אילן גילאון: באיחולים התחלנו ישר - - -
עאידה תומא סלימאן: האיחולים מטרתם לתקן את החיים העקומים.
אילן גילאון: שהוא יתקן.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני חושבת שאני ניסיתי לפתוח עם פתיחה קלה, אם תרצו להיכנס לחיים העקומים ואיך אני רואה אותם, אני חושבת שנלך ונסתבך פה אבל, כמובן, בימים כאלה קשה מאוד לחשוב שרק באיחולים אנחנו נגיע לשלום או נגיע לנחת.
עאידה תומא סלימאן: צריך מעשים וצריך מעשים בכיוון הנכון ולצערי הרב, עד עכשיו לא ראינו התחלה של מעשים לכיוון הנכון.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו זה בסדר?
אילן גילאון: יש עתיד, אנחנו עוד צעירים.
עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו מתמקדים בדיון שלנו בנושא של שירותי רווחה לנשים ערביות בדואיות בנגב.
עאידה תומא סלימאן: וכשאני אומרת "נשים ערביות בדואיות בנגב" כנראה אנחנו נוגעים באוכלוסייה שנמצאת לא בשוליים אלא בשולי השוליים של החברה הישראלית, של החברה הערבית, נמצאת בשולי השוליים של מה שנקרא אפילו פריפריה גיאוגרפית, פריפריה חברתית ופריפריה כלכלית.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אנחנו מדברים על האוכלוסייה הכי מופלית, הכי מוזנחת, הכי מוחלשת, למרות כל ההצלחות ההישגים שהנשים הערביות הבדואיות הצליחו לרשום לעצמן בשנים האחרונות, אבל אם נסתכל באופן כללי על המצב הקיים, על שיעורי העוני, על מצב השירותים והנגשת השירותים הקיימים לצרכים של הנשים הערביות בנגב, אנחנו עדיין רחוקים ורחוקות מאשר להגיע למצב, שבו האישה הערבייה הבדואית יכולה באמת להרגיש שהדלתות פתוחות בפניה והיא כן יכולה ואכן יכולה להתקדם בחיים שלה, לפי המאמץ שהיא משקיעה, לפי הרצונות שלה והחלומות שלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על חברה ובאופן כללי החברה הערבית נמצאת במצב כלכלי נמוך וקשה.
עאידה תומא סלימאן: יותר מסביבות 60% מהילדים הערבים חיים מתחת לקו העוני.
עאידה תומא סלימאן: אני מניחה – ואני תיכף אגיד למה אני מניחה, אני מניחה שיותר מ-70% מן האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב, חיה מתחת לקו העוני, ואמרתי מניחה כי לצערי הרב למדתי שהלמ"ס לא כוללת את האוכלוסייה הבדואית בשנים האחרונות, בסטטיסטיקה ובסקרים שהיא אוספת, כולל בדוח העוני.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אם דוח העוני היה כולל את הסטטיסטיקה והמצב הקיים בקרב הערבים הבדואים בנגב, אז קודם כל היינו רואים דוח עוני יותר קשה מהקיים כיום והיינו אולי מבינים יותר את הצרכים של האוכלוסייה.
עאידה תומא סלימאן: כמובן שכשבדקתי את הנושא מול הלמ"ס ושאלתי איך יכול להיות שהאוכלוסייה הערבית הבדואית לא נכללת, התשובה הייתה שיש קושי באיתור סוקרים בתוך האוכלוסייה, וכשהצעתי כמה הצעות נאמר שנבדקו ההצעות האלו, ועד עצם היום הזה לא מתאפשר להציג סוקרים או סוקרות באוכלוסייה הערבית, והנה יש כבר חיוכים באולם.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה, את האמת, זה בהתחלה העלה גם חיוך על הפנים שלי ואחר כך כעס אמיתי, כי להגיד דברים כאלה זה קצת לא מתקבל על הדעת.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על הנוכחות שקיימת היום.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שנתמקד בשירותי הרווחה הקיימים והמוגשים לנשים ערביות בדואיות בנגב ואני מברכת על הנוכחות של הח"כים אתנו, ח"כ אילן גלאון, ח"כ אחמד טיבי, ח"כ נחמן שי, ח"כ טאלב א סאנע, מצטערת, הראש שלי נדד, הראש שלי נדד קולי, - - -
נחמן שי: אחרי שלי את קוראת גלאון.
עאידה תומא סלימאן: טוב, טוב, טוב, טוב.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה, לא, לא, לא, לא, אל תסכסך, אל תסכסך, טאלב אבו עראר יסלח לי ויקבל את זה ממני - - - אני רוצה שנתחיל קודם כל עם מר חגי מויאל, מפקח ארצי, אני ארצה לשמוע קודם כל מה יש למשרד להציג לנו בעניין התכניות ושירותי הרווחה הקיימים – מצב כללי, ואחר כך כמובן נשמע מנציגות השטח.
<חגי מויאל: אני יושב כאן בתחום של הטיפול באלימות במשפחה.
<חגי מויאל: באופן כללי יש כאן
<חגי מויאל: את החברים שלי מן המחוז, שיכולים להציג את העשייה המחוזית ואת כלל העבודה מול החברה הבדואית.
עאידה תומא סלימאן: אז בעצם בוא נתחיל בכללי, במחוז, ואחר כך נתמקד כי עד כמה שידוע לי, שירותי הרווחה הם משהו שהוא יותר כללי מעניינים של אלימות.
עאידה תומא סלימאן: אז מי בעצם יציג, מר חאלד אזברגה?
<מרים בן עטר: מרים בן עטר.
עאידה תומא סלימאן: גב' מרים בן עטר, מרכזת שירות פרט ומשפחה במחוז דרום.
עאידה תומא סלימאן: ואני מאוד מבקשת להיות ממוקדים כדי שנוכל באמת לשמוע את כולם.
אילן גילאון: גבירתי, אם אפשר להיות 'כמותיים' ו'נתוניים' מה שנקרא.
אילן גילאון: לא לדבר ב'מרחבים' אלא כמה?
אילן גילאון: אנחנו אנשים מאוד שטחיים פה בכנסת ומעניינות אותנו כמויות, הכמויות מבחינתנו הן איכויות בעצם, מספרים.
<מרים בן עטר: אנחנו – מעניין אותנו בני אדם.
אילן גילאון: לא, לא, - - -
עאידה תומא סלימאן: בוא, בואו נתמקד ונשמע.
<מרים בן עטר: קודם כל אני אתנצל היות אצלנו, נודע לנו רק אתמול בערב, מאוחר, אז אנחנו נביא את הנתונים שברשותנו ולא הספקנו לבדוק את הכול.
עאידה תומא סלימאן: כדאי רק לציין, כדי שיירשם בפרוטוקול: ההזמנה יצאה מתחילת השבוע שעבר אבל כנראה במשרד הודיעו לכם מאוחר.
<מרים בן עטר: במחוז הדרום יש לנו תשע מחלקות לשירותים חברתיים - - - בדואיות, שמטופלים בהן באופן עקרוני כ-15,500 משפחות בסך הכול בתוך כל המחלקות האלה.
<מרים בן עטר: בשנה האחרונה, בכל מחלקה יש צוות על פי מפתח שנקבע או הוגדר.
<מרים בן עטר: בכל מחלקה יש צוות של עובדים סוציאליים שאמון על הטיפול, - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה מחלקות אמרת, גבירתי?
<מרים בן עטר: תשע.
עאידה תומא סלימאן: תשע.
<מרים בן עטר: לְמַנות אותן?
מאיר כהן: לִמְנות.
<מרים בן עטר: סליחה?
מאיר כהן: למנות.
<מרים בן עטר: למנות אותן?
<מרים בן עטר: יש לנו את רהט שהיא המחלקה הגדולה ביותר, העיר הבדואית היחידה.
<מרים בן עטר: יש לנו את לקייה, - - - גב' שיפא, חורה, כסייפה, ערערה, תל שבע, שגב שלום, אבו בסמא ואל קסום, שהן שתי המועצות שאמונות על הפזורה מה שקרוי, הפזורה הבדואית וערערה גם כן.
<מרים בן עטר: ברמה העקרונית קודם כל, העבודה של המחוז היא עבודה הדוקה עם כל מחלקה.
<מרים בן עטר: אני מוכרחה לציין שהטיפול בחברה הבדואית הוא בראש מעייננו.
נחמן שי: כל ישוב זה מחלקה?
<מרים בן עטר: כל ישוב זה מחלקה.
<מרים בן עטר: ואנחנו מאוד מאוד עסוקים בטיפול בחברה הבדואית ולנסות לתת, לאפשר לכל אחד מתושבי הישובים את ההזדמנויות, את הטיפול שמגיע לו, כמו שמגיע לכל אזרח במדינת ישראל.
<מרים בן עטר: אנחנו גם מבקשים רק לזכור שאנחנו מטפלים באוכלוסייה, אנחנו מחוז שרובו פליטי - - - שזה מביא בעיות לא מעטות, בעיות של כוח אדם, של איכות כוח אדם, של אנשים, של תחלופת כוח אדם, - - -
מאיר כהן: מהי איכות כוח האדם?
מאיר כהן: אני קצת מבקש לערער על פסיקתך.
מאיר כהן: אני גיליתי שם כשר הרווחה את האנשים הטובים ביותר מתוך המקום הקשה הזה, מצאתי שם עובדים סוציאליים הטובים ביותר ומנהלי מחלקות הטובים ביותר, אני מבקש לחזור בך.
<מרים בן עטר: אני לא - - -
אילן גילאון: למה ללכת רחוק?
אילן גילאון: הוא עצמו איש פריפריה.
<מרים בן עטר: שניה, שניה, - - -
מאיר כהן: אין הנחתום מעיד על עיסתו אבל - - -
אילן גילאון: הוא היה שר שם.
<מרים בן עטר: שניה, - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת ש - - -
<מרים בן עטר: תני לי לתת - - -
עאידה תומא סלימאן: שניה, אני חושבת שהערעור על האמירה הזו, אני חיכיתי עם זה עד שתגיעו לעניין מרכז אל- וואחאתי, אחת הסיבות שנכתבו שחור על גבי לבן היא איכות אנשי המקצוע - - -
<מרים בן עטר: נכון.
עאידה תומא סלימאן: ואני חיכיתי לערער על זה אז בבקשה.
<חגי מויאל: לעשות הפרדה בין - - -
עאידה תומא סלימאן: זה הוגדר.
<חגי מויאל: לבין העמותה שמפעילה שרות.
<מרים בן עטר: אני מוכנה, אני רוצה לתת דוגמה אחת למשל, אחת הבעיות של כוח אדם למשל, היא עובדים סוציאליים - - -
מאיר כהן: יש בעיה, סליחה שאני מפריע לך, יש בעיה של כוח אדם אבל איכותו של כוח האדם - - -
נחמן שי: אתה מדבר בכמות, על מספר העובדים.
מאיר כהן: היא פגיעה בכבודם.
מאיר כהן: יש בעייה של - - -
נחמן שי: נכון, מדבר על מחסור - - -
עאידה תומא סלימאן: ברור, יש מחסור, יש מחסור.
<מרים בן עטר: יש מחסור ויש מחסור באנשים מיומנים.
<מרים בן עטר: בתחומים מסוימים.
<מרים בן עטר: אני לא אפרט יותר מדי, אני לא רוצה לפתוח פה חזית אבל, אנחנו עובדים בצורה הדוקה עם המחלקות, בשיתוף, דרך אגב, המשרדים השונים שנמצאים פה, כי רווחה לבד לא מצליחה לתת איכות חיים, להעניק איכות חיים ראויה לתושבי הדרום, ביניהם התושבים הבדואים, - - -
עאידה תומא סלימאן: יש לכם תשע מחלקות שנמצאות בתוך הערים והכפרים.
עאידה תומא סלימאן: מה עם הכפרים הלא מוכרים?
עאידה תומא סלימאן: מי מגיש להם את השירותים?
<מרים בן עטר: המחלקות לשירותי רווחה.
<מרים בן עטר: אל קאסום ואבו בסמה.
<מרים בן עטר: בנווה מדבר, סליחה, - - -
<מרים בן עטר: נווה מדבר ואל כסוף שאמונות על הטיפול באוכלוסייה של הפזורה.
<מרים בן עטר: אנשים מגיעים לשטח כדי להנגיש את הטיפול, - - -
טלב אבו עראר: שתי המועצות האלו לא מחזיקות שם - - -
<חגי מויאל: לשאר?
<מרים בן עטר: לא שמעתי.
טלב אבו עראר: יש חמישים אלף נפשות, לא שייכים למועצות שאת הזכרת.
<חגי מויאל: יש רווחה ויש את הרשויות המקומיות.
<חגי מויאל: ברהט, למשל, יש מענה לאיזור מסוים של הפזורה של רהט, שמקבל מענה גם מתוך ערערה.
<מרים בן עטר: זה חלק אחר, - - -
<קריאה: - - - מקבל את הפזורה של - - -
<מרים בן עטר: - - - זו הפזורה הקרובה אליו.
<מרים בן עטר: שגב שלום מטפל בפזורה הקרובה אליו - - -
מאיר כהן: מנהל המחוז - - -
<מרים בן עטר: אבל בכל אופן - - -
מאיר כהן: מנהל מחוז דרום, הוזמן?
מאיר כהן: עוזי?
עאידה תומא סלימאן: הוזמן המשרד והמשרד החליט את מי לשלוח.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאת בעצם אומרת שהשירותים מוגשים לכפרים הלוא מוכרים דרך מה שקיים, דרך המחלקות הקיימות.
<מרים בן עטר: דרך המחלקות.
<מרים בן עטר: העובדים מגיעים לשטח, כדי להנגיש את השירותים נפתחו שלוחות קטנות שמאפשרות לתושבים שגרים באיזורים יותר - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה שלוחות כאלו יש?
<מרים בן עטר: אני לא יודעת להגיד במספר מדויק.
אילן גילאון: יש קבוצות - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, כלומר, יש ארבע?
עאידה תומא סלימאן: יש עשרים?
<מרים בן עטר: יש חמש, עשר, חמש,שש שלוחות כאלה שנפתחו.
<מרים בן עטר: וכל הזמן מפתחים שירותים.
<מרים בן עטר: נרכשה גם משאית כדי להנגיש שירותים לאיזורים - - -
מאיר כהן: נרכשו ארבע משאיות.
מאיר כהן: ארבע משאיות.
מאיר כהן: אחת, שתיים נכנסו לפעולה ועוד שתי משאיות ארבע על ארבע, שהן משרד נייד.
נחמן שי: משאיות?
מאיר כהן: כן, משאיות.
מאיר כהן: אני זיהיתי את הצורך - - -
<קריאה: זה לכלל הכפרים - - -
אילן גילאון: את אומרת למעשה שאין מצב שיש אזרח בדואי אחד בפזורה או בכל מקום שהוא לא נמצא מתחת לרדאר שלכם בכל מקרה.
נחמן שי: היא לא אמרה את זה.
עאידה תומא סלימאן: איפה שמעת את זה?
אילן גילאון: אז איך אפשר להגיד כאילו, אילו אוכלוסיות לא נמצאות מתחת לרדאר שלכם?
<חאלד אזברגה: אני רוצה לחדד פה שהמועצות נווה מדבר ואל קאסום - - - את השירותים לכל התושבים שנמצאים בכפרים הלא מוכרים.
<חאלד אזברגה: עכשיו הרזולוציה של השירות היא משתנה, ישובים שהם קרובים לבאר שבע לעומת ישובים שהם רחוקים, אבל בשביל להתמודד עם האתגר הזה יש את המשאיות שהזכירו קודם, בשביל להגיע לאוכלוסייה הזאת.
<חאלד אזברגה: יש גם את העובדים הסוציאליים שמגיעים לתוך הישובים, הם יושבים במבנים שהם עובדים שם, כמו טיפות חלב, כמו מבנים של מועדוני נוער ומקבלים קהל בתוך הישוב.
<חאלד אזברגה: לא אומרים שהתמונה מושלמת ולא כולם מגיעים אבל המגמה היא מגמה של שינוי לחיוב לפחות במבט שלנו, כמחוז, אנחנו רואים שינוי לחיוב והיום אנחנו גם רואים, גם מבחינת הסוגיות שאנחנו מטפלים בהן, ניתן דוגמה רק בשביל להמחיש, תכנית של עוצמה, של רשויות הרווחה, שנכנסה בשנה שעברה לכל הרשויות הבדואיות, אנחנו עובדים גם בתוך הכפרים הלוא מוכרים, ואם אני מסתכל אחורה לפני כמה שנים זה לא היה מובן מאליו, אבל היום האמצעים להנגשה של השירות מסייעים לנו להגיע לאוכלוסיות הרחוקות שנמצאות בפריפריה, בצורה לא מושלמת אבל זו מגמה לחיוב.
<מרים בן עטר: גם הנגשה - - -
טלב אבו עראר: אבל יש הבדל, יש הבדל בין מה שאמרו, אמורים לעבוד, לבין מה שבפועל.
טלב אבו עראר: למשל, - - - אל תעשו מזה כאילו - - -
<מרים בן עטר: אנחנו לא מציירים תמונת גן עדן אבל אנחנו מדברים על - - -
טלב אבו עראר: הוא אומר, מאיר כהן, שהיה שר, סליחה, הוציא ארבעה רכבים, הוא - - - לכך שייצאו ארבעה רכבים לספק שירותים לתושבי הפזורה, הישובים הבלתי מוכרים אבל לא היה כלום לפני.
<מרים בן עטר: היו - - -
עאידה תומא סלימאן: , השאלה שלי - - -
מאיר כהן: זה לא הוגן להגיד - - -
<מרים בן עטר: היו באים - - -
עאידה תומא סלימאן: כדי, כדי - - -
<מרים בן עטר: אני מוכרחה להגיד שאנחנו מדברים פה על הרבה אנשי מקצוע, שעושים כמיטב יכולתם, באמצעים שהמשרד נותן, ונותן יותר ויותר, וחושב יותר ויותר איך לשפר, איך להגיע לכל עניין וסוגיה, כדי באמת להטיב עם האוכלוסייה ולשפר את איכות החיים.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה כך, בואו נעשה קצת סדר.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה, אין צורך בהתגוננות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יושבים כדי לשפר, אנחנו יושבים כדי לבדוק מה קיים ולחשוב על דרכי שיפור אז בואו לא ניכנס למגננה, אנחנו רוצים להבין.
עאידה תומא סלימאן: כאשר מדובר על ארבע משאיות, איך שקראתם להן, באיזו תכיפות נגיד, מגיעים?
עאידה תומא סלימאן: רק כדי להבין, מי שלא יודע את התכנית הזו, מי שלא יודע, אפשר, כאילו, אני יכולה לחלום על מצב כזה שהמשאית מגיעה כל יום, וכמובן שיש עוד ארבע משאיות וזה לא אומר שהיא מגיעה כל יום לאותו כפר.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו, קצת ככה, תנו לנו להרגיש את השירותים יותר.
עאידה תומא סלימאן: כמה עובדים סוציאליים עובדים?
עאידה תומא סלימאן: באיזה סוג של תכניות הם עובדים?
עאידה תומא סלימאן: האם זה רק טיפול פרטני - - -
<מרים בן עטר: לא - - -
עאידה תומא סלימאן: אז בואו, בואו ניכנס לזה.
<מרים בן עטר: בואו נעשה כך.
<מרים בן עטר: הטיפול הוא פרטני והוא קבוצתי והוא קהילתי בהתאם לנושא.
<מרים בן עטר: אחת הדוגמאות לנושא קהילתי למשל, הוא כל הנושא של החירום, שנכנס בצורה מאוד מאוד מסיבית ברשויות והוא כלי גם כן לגייס ולפתח מנהיגות מקומית.
<מרים בן עטר: יש הכשרה, מאתרים את האנשים החשובים של כל ישוב וישוב, מעבירים להם הכשרות כדי להתגונן בזמן חירום באמת, אבל דרך זה גם אנחנו מעשירים אותם בתחומים ובידע בתחומים אחרים, ומפתחים מנהיגות מקומית.
<מרים בן עטר: טיפול קבוצתי.
<מרים בן עטר: טיפול קבוצתי עובד מאוד טוב עם בני נוער.
<מרים בן עטר: יש הרבה מאוד תכניות אתגריות, חינוכיות כמו ספורט ומיגוון מאוד רחב של פעילויות שאנחנו מעבירים לבני נוער בדואים, במיוחד בפזורה, במיוחד בפזורה.
<מרים בן עטר: וטיפל פרטני - - -
עאידה תומא סלימאן: לנשים.
<מרים בן עטר: לנשים טיפול פרטני, אבל יש תכניות שנכנסות עכשיו בצורה מאוד מסיבית בשנה האחרונה לרשויות הבדואיות.
<מרים בן עטר: תכניות של "נושמים לרווחה" ו"עוצמה", מרכזי "עוצמה", אני אמנה אותן ואפרט אותן אחר כך.
<מרים בן עטר: "חאדיג'ה" למשל, ברהט, "נשים רודפות חלום" בשיתוף עם עמותת "אגי'ק", "כתף אל כתף", "אשת חיל", אתה רוצה לפרט את התכניות?
<חגי מויאל: אני - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, כדי שנתקדם.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להסתובב כל הזמן באותו מקום.
עאידה תומא סלימאן: כל תכנית – כמה משתתפות?
עאידה תומא סלימאן: יש לי מולי את החומר ששלחתם אבל, - - -
<מרים בן עטר: אותן - - -
עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, שניה, תירגעו, שניה.
עאידה תומא סלימאן: אני ראיתי את החומר שלכם.
עאידה תומא סלימאן: לא ברור לי מתי התחילו התכניות האלה, לא ברור לי אם יש כבר בוגרות של תכניות כאלה, האם זה רק התחיל, כמה משתתפות, זה מה שאני צריכה כדי לדעת.
עאידה תומא סלימאן: ולהפריד בין תכניות לעידוד תעסוקה לבין "נושמים לרווחה", זו תכנית וזו תכנית, רק כדי שנדע, ואחר כך ניכנס ל"על מה".
<חאלד אזברגה: אני רוצה לציין שכשאנחנו מדברים על נשים אנחנו לא יכולים להפריד את הדיון מן התא המשפחתי.
<חאלד אזברגה: זאת אומרת, היום, רוב התכניות שלנו, שמתייחסות לנשים, בסופו של דבר מתקבלת מעטפת טיפולית לכל המשפחה, ואני רוצה להביא דוגמאות בהמשך למה שנאמר, ששאלת, פה יש גם את הסיוע הפרטני השוטף בתוך המחלקות.
<חאלד אזברגה: זאת אומרת, אנחנו מדברים פה על נשים בהקשר של תכניות ייחודיות אבל לא נשכח שבשוטף, כל הנשים שפונות למחלקת הרווחה, מקבלות מענה פרטני, גם תכנית התערבות וגם יש שם תקציבים שנמצאים לטובת שיפור תפקוד המשפחה, שנמצאים בתוך מחלקת הרווחה.
<חאלד אזברגה: בנוסף לזה, - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מבינה שאין לכם תכניות - - -
<חאלד אזברגה: אני רוצה התייחסות - - -
עאידה תומא סלימאן: תכניות יחודיות לנשים, כי כל הזמן אתה מחזיר אותי לשיפור תפקוד המשפחה, אני שואלת גם על נשים.
עאידה תומא סלימאן: יש נשים שהן לא רק נמצאות בתוך תפקיד שיפור חיי המשפחה.
<חאלד אזברגה: יש לנו תכנית "אשת חיל" שעובדת בלקייה, בית ספר, שגב שלום, בלקייה סיימו מחזור ראשון, יש שלושים נשים שהשתתפו במחזור הזה, כמעט 70% מן הנשים השתלבו בסוג של תעסוקה, הן במיזמים מקומיים או בתעסוקה במקומות מוסדרים.
<חאלד אזברגה: התכנית פועלת בשגב שלום, בשנה החדשה נפתחה קבוצה, היא עכשיו ב - - - , כבר עברו מפגש לקידום תעסוקתי ראשון, אני נכחתי במפגש הזה, וראיתי שם את הנשים איך הן מדברות על השינויים הקטנים שלפעמים לא מקבלים ביטוי בדוחות או לא מקבלים ביטוי בשיח היותר גבוה, אלא מדברות במושגים שלהן של איך הן יוכלו היום לצאת מתוך הבית ולהגיע למחלקת הרווחה, ולשבת בקבוצה, ואיך הן קיבלו כוח לחזור לבעל ולגייס אותו שיסכים שהן ייכנסו לתוך התכנית הזו.
<חאלד אזברגה: זאת אומרת, יש לנו הצלחות שהן באמת, הן מתוארות ברמה מקומית ולא מגיעות לרמה היותר גבוהה.
<חאלד אזברגה: בנוסף לכך התכנית פועלת גם בכסייפה, התחילה קבוצה חדשה בכסייפה, - - - גם היא בתקופה של - - - כבר הגיוס, הגיוס כבר הושלם, עיקר התכנית הזאת, קבוצת היעד שלה היא נשים שנמצאות על קצה הרצף, שאין להן יכולות, שהן ללא תעסוקה, לפעמים יש להן קשיים של שפה, התכנית הזאת מתייחסת גם לקשיים של שפה, גם לקשיים מנטליים אישיים, יש את הליווי הקבוצתי וגם את הליווי הפרטני.
<חאלד אזברגה: בנוסף לכך, ברהט יש את אל חאדיג'ה, שהיא פועלת כבר שלש שנים, אנחנו השנה המשכנו להפעיל אותה למרות שהתקציב של המטה שלנו נגמר, מן השירות שלנו, המשכנו לתפעל אותה דרך תקציב של החלטות ממשלה, שאושרו בשנה שעברה, והיא ממשיכה לפעול.
<חאלד אזברגה: משתתפות בה שלושים נשים ואני רוצה לציין פה שזו תכנית שהיא ממומנת מאה אחוז על ידי המשרד.
<חאלד אזברגה: כל התכניות שאני מזכיר פה הן במימון מלא של המשרד, זאת אומרת, אין את ה matching של הרשות, זה מקל על העבודה ואנחנו ראינו שיש התקדמות בעבודה הזאת ואין - - -.
עאידה תומא סלימאן: בעצם אנחנו מדברים על מחזור בשנה של תשעים נשים, שהן משולבות בשלושת הקבוצות וזה רק השנה.
עאידה תומא סלימאן: בשנה שעברה היו לכם שלושים ברהט, השנה התווספו עוד שתי קבוצות אז זה תשעים נשים בכל - - -
<חאלד אזברגה: כן, זה ממשיך.
עאידה תומא סלימאן: הנגב.
<חאלד אזברגה: אני רוצה רק לציין שתכנית חדיג'ה היא תכנית ייחודית שנבנתה על ידי העובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות של מחלקת הרווחה ברהט, הם התוו את המתווה, המתווה אושר על ידי המשרד, יש לנו מימון לכוח אדם, מימון לסדנאות ומימון לסיוע והכשרה.
<חאלד אזברגה: בנוסף, יש תכנית "נשים חולמות חלום", תכנית משותפת של המשרד ושל "מכון הנגב אג'יק", התכנית הזאת פועלת שלש שנים, בשנה האחרונה יש דיון מחודש על המשך התכנית, אנחנו יושבים במסגרת הדיונים שלנו, בשביל באמת להתאים את התכנית או לשנות את המרכיבים שלה, שתתאים לקהל היעד.
<חאלד אזברגה: בנוסף לכך יש לנו, אי אפשר להתעלם מזה, תכנית "נושמים לרווחה", תכנית שאי אפשר להגיד שהיא לא נוגעת לנשים בתוך המחלקות, כי הליבה של התכנית הזו נחלקת לשני חלקים, יש את החלק שהוא מרכזי עוצמה, שהוא נותן מענה קבוצתי, ואני יכול להגיד לך שבתקופה האחרונה נפתחו בכל הישובים מרכזי עוצמה.
<חאלד אזברגה: בתוך המרכזים כבר התחילו לפעול קבוצות ורוב המשתתפים בקבוצות הם נשים, מן הסיבה הפשוטה שאנחנו יודעים שרוב הפונים של המחלקות, שמגיעות, הם נשים.
<חאלד אזברגה: אני רוצה גם לציין את עובדה שלעומת הגברים, הנשים יש להן יכולת לתהליכים, לקבוצות שהן קבוצות הנחיות.
<חאלד אזברגה: הגברים, אם מגיעים לקבוצה את והם לא רואים משהו מוחשי, משהו "על השולחן", הם נושרים.
<חאלד אזברגה: בנוסף לכך, יש בתכנית "נושמים לרווחה" 220 משפחות, שכל משפחה מקבלת 8,000 שקל סל שירותים, כל משפחה מקבלת עובד סוציאלי שעובד עם מספר קטן של משפחות, שהמטרה שלו לבנות תכנית מסודרת "מכופתרת" למשפחה, יש מלווה צמוד למשפחה שהוא גם מסייע לו - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מכירה את הנושא.
<חאלד אזברגה: את התכנית?
<חאלד אזברגה: אז אני רוצה להגיד לך שאנחנו עשינו התאמות בתכנית הזו והחרגנו משפחות שהן חד הוריות, הכנסנו אותן לתוך התכנית והתכנית – אני יכול לציין בוודאות, שרוב הפונות הן נשים.
<חאלד אזברגה: אנחנו רואים היום, כבר בתקופה של ששה שבעה חודשים, אנחנו רואים היום שינוי מגמה, אנחנו רואים היום יותר ויותר מודעות אצל העובדים ויותר אמונה שאפשר לעבוד עם אנשים.