GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: מאתמול אחרי הצהריים התחילו להגיע אלי עדויות, ויושבת פה גברתי, נציגת המשטרה.
דב חנין: אני לא פונה אליך, אבל אני מפנה - - -
<רוני מלר: אני גם אשמח אחר כך להגיב.
דב חנין: אני מפנה את הטענה שלי באופן כללי.
דב חנין: התחילו להגיע אלי התלונות הנוראיות.
דב חנין: אני חייב להגיד שכששמעתי את העדות הראשונה, חשבתי שאולי מדובר בהגזמה.
דב חנין: באמת חשבתי שמדובר בהגזמה.
דב חנין: אני אמרתי – אני רוצה לשמוע עוד אנשים.
דב חנין: הגיעה העדות השנייה – עוד יותר קשה מהראשונה.
דב חנין: על הבחור הזה שעובד משלוחים בסופר יהודה בתל אביב - - -
עאידה תומא סלימאן: כדאי לשמוע את בעל הבית שלו.
דב חנין: וחטף מכות רצח, מכות רצח איומות משוטרים.
דב חנין: משוטרים – לא תגידו איזה בריונים ברחוב.
דב חנין: שוטרים שהתפקיד שלהם להגן על הביטחון, על הסדר, איך שהוא התגלגלו למצב.
דב חנין: אני חייב להגיד, ושוב, אנחנו כמובן לא נעשה פה בוועדה משפט שדה בעניין הזה, ממש לא, אבל אני חייב להגיד לך גברתי, נציגת המשטרה, פשוט כי את יושבת מולי, שאני פשוט מזועזע לראות את תגובת המשטרה.
דב חנין: את יודעת, עשרות אנשים שהעדויות שלהם הגיעו אלי וחלק גם התפרסמו בתקשורת, או שכולם משקרים וכולם לא ראו וכל הסרטונים הם איזו שהיא הנדסה של משהו שאף אחד לא יודע איך להמציא אותו, או שהמשטרה חיה בכוכב אחר.
דב חנין: עוד במקום להגיד נבדוק, נחקור וזה, מתחילים להצדיק את הדבר הזה.
דב חנין: זו התנהלות שברמה העקרונית היא פסולה.
דב חנין: קודם כל תגידו במצב כזה אנחנו צריכים לבדוק.
דב חנין: מפרסמים נגדכם כאלה דברים איומים, איך אתם יכולים להגיד?
דב חנין: קודם כל להגן.
דב חנין: אני אומר את זה וזה לא נכון רק לגבי המקרה הזה.
דב חנין: באולם הזה עשינו דיון על אלימות כלפי יוצאי אתיופיה ואנחנו ראינו פה נשים בוכות על ההתייחסות לילדים שלהן, לבנים שלהן מצד משטרה.
דב חנין: יש פה בעיה אמיתית, אבל כדי לא לסיים בצד הקשה הזה, אני בכל זאת רוצה לציין צד אחד מאד יפה והוא אופטימי לדעתי.
דב חנין: וזו העבודה שעם כל הקשיים, יש ביטחון קהילתי בארץ הזאת.
דב חנין: ואתה דיברת, חברי, חבר הכנסת עודה, על ירידת הקהילתיות וזה נכון, אבל עדיין יש תחושה שיש קהילה.
דב חנין: אז חברים, לפחות יש ממה להתחיל.
דב חנין: יש לנו פה אנשים טובים, יש אנרגיות טובות ויש קהילות עדיין, אז בואו נילחם לשפר את כל הדברים הרבים שצריך לשנות.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חבר הכנסת דב חנין.
מירב בן ארי: אני צריכה ללכת לוועדת ביקורת, כי יש שם דיון שאנחנו גם עוסקות בו ביחד.
עאידה תומא סלימאן: הנושא של חסרי מעמד.
מירב בן ארי: חיכיתי בסבלנות.
מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד שני דברים.
מירב בן ארי: אחד, אני חושבת שמה שהיה חסר לי בסקר זה הנושא של פילוח לפי אזור מגורים.
מירב בן ארי: אני אגיד לך למה, כי אני לא מאמינה לחברתי שם, שכחתי את שמך - - -
עאידה תומא סלימאן: ליאת.
מירב בן ארי: ליאת – אנחנו מכירות ועושות הרבה דברים ביחד.
מירב בן ארי: על העניין הזה של להסתובב ברחוב, אני מצטערת, 50% אני לא קונה את זה.
מירב בן ארי: רוב הנשים, לפחות במרכז הארץ, הולכות גם אחרי שתיים-שלוש לפנות בוקר.
מירב בן ארי: באמת, בכל מקום שהייתי, חוץ משהיינו בתחנה המרכזית בתל אביב, וגם שם הלכנו בביטחון, אם לא אותו אחד שליווה אותנו שם באופן קבוע, מתוך רצון לשתף.
מירב בן ארי: אבל אני כן מאמינה שבאזורי מגורים אחרים במדינת ישראל יש בעיה, ולא סתם הנשים הערביות אמרו את זה והחרדיות אמרו את זה.
מירב בן ארי: אני חושבת שחסר לי הפילוח, כי במרכז הארץ ובערים גדולות, אני חושבת שמצב הביטחון האישי הוא בהחלט בהחלט גבוה, יותר מ-50%.
<ליאת קליין: אני רק רוצה להגיד לך על זה שיש נתון בתל אביב.
<ליאת קליין: סקר שנעשה בתל אביב - - -
מירב בן ארי: אז רגע, אז את יודעת מה, גם כחברת מועצת העיר לשעבר בתל אביב, גם תל אביב מורכבת משכונות רבות ושונות.
מירב בן ארי: לכן אני אומרת שלגבי 50% אני פחות מסכימה, אבל חסר לי הפילוח של הערים בארץ, כי כן אני חושבת שיש מה ללמוד וצריך ללמוד למה בעיר אחת אישה בטוחה ובעיר אחרת אישה לא בטוחה.
מירב בן ארי: זה מה שמפריע לי וזה משהו של שיעורי בית.
<קריאה: ביישובים הקטנים.
מירב בן ארי: אז עוד יותר הייתי שמה על זה דגש.
מירב בן ארי: דבר שני שאני רוצה להגיד על העניין שגם הטריד אותי ואני צילמתי את השקף הזה ואני אראה לגברתי השוטרת.
מירב בן ארי: על זה שכמעט יותר מ-20% מהנשים לא פונות למשטרה, מבלי קשר לאירוע שהיה בתל אביב הם הבחור הזה, שהוא אירוע נוראי ומזעזע שהמשטרה בהחלט צריכה לעשות בדק בית.
מירב בן ארי: אבל יותר מ-20% מהנשים במדינת ישראל, ללא קשר לחרדיות ערביות, גם צבריות, חוששות לפנות למשטרה.
מירב בן ארי: אני לא יכולה להתעלם מהביקור שלי ושל חברת הכנסת עאידה בשבוע שעבר באירלנד.
מירב בן ארי: בביקור המרתק פגשנו את מפקד המשטרה.
מירב בן ארי: הם סבלו.
מירב בן ארי: לא 20%, 80% לא האמינו במשטרה המקומית.
מירב בן ארי: 80% חששו לפנות, לא 20% והצליחו בתהליך ארוך ולא פשוט, שעד היום הוא לא פשוט, להחליף את דעת הקהל על המשטרה.
מירב בן ארי: אז אני אומרת באמת, ולא יכולתי שלא, כי זה החזיר אותי לביקור שלנו בשבוע שעבר במשטרה שם, הביקור המרתק הזה.
מירב בן ארי: סליחה, אתם צריכים לעשות לכם יעד – אם דיברנו על תחושה של ביטחון ביישובים – להוריד את זה לפחות ל-10% לדעתי, כי אני צילמתי לי את זה ואני לא עובדת במשטרה, וזה משהו שאני חושבת שצריך לקחת מהשקף הזה, והוא חמור בעיני.
מירב בן ארי: ובלי קשר לאירוע של אתמול.
מירב בן ארי: אם אנחנו הנשים חוששות – 20% - לפנות למשטרה, אני חושבת שזה בשבילכם לא נורה אדומה, אני קוראת לזה אורגן אורות.
מירב בן ארי: אני צילמתי לי את זה, כי אני חושבת שאנחנו צריכים להמשיך ולהתייחס וגם לבדוק אותם אפילו עוד שנה – האם לגבי נשים במדינת ישראל – ירד האחוז הזה של פנייה למשטרה, כי לדעתי זה חמור מאד.
מירב בן ארי: 20% זה המון.
מירב בן ארי: זה הרבה נשים וזה מאד הפריע לי.
מירב בן ארי: זה שני הדברים.
עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרת, חברת הכנסת מירב, זה תהליך די ארוך וזה תהליך שלא עוצר רק בפרסומים ובלצאת בקמפיינים כדי לשפר את תדמית המשטרה, אלא חייב בתהליכים פנימיים בתוך המשטרה, כולל מינויים שמשדרים לנשים מסרים מאד גרועים, לצערי הרב, שקרו בתקופה האחרונה ואני בעצמי כבר פניתי לשר ביטחון הפנים בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: זה כולל הצהרות שיוצאות מדרגים שונים במשטרה.
עאידה תומא סלימאן: זכות הדיבור לגברתי, רב פקד רוני מלר, בבקשה.
<רוני מלר: כן, אני מבקשת לומר כמה דברים גם בתגובה למה שנאמר כאן על ידי חברי הכנסת וגם בכלל.
<רוני מלר: אנחנו בכל זאת מדברים על תחושת הביטחון האנושי של נשים בישראל ומכל הפרמטרים, או לפחות מרובם, דווקא הפרמטר של תחושת הביטחון לפנות למשטרה, זה המקום היחיד אולי שמצבן של הנשים טוב יותר משל הגברים, משום שמדובר ב-80% ביטחון של נשים לפנות למשטרה, לעומת 76% של גברים לפנות למשטרה.
<רוני מלר: ברור שבשניהם היינו שמחים להעלות את האחוזים עוד יותר ולהגיע אפילו ל-90-95% של - - -
דב חנין: להבדל של 20% ל-24% - לא בטוח שהייתי בונה עליו תיאוריה נורא חזקה.
<רוני מלר: לא, אבל אני מתכוונת שוב, יש פה את העניין של תחושת ביטחון של אזרח בכלל לפנות למשטרה - - -
מירב בן ארי: את יודעת שבפירמידת הצרכים של מאסלו, זה הדבר הראשון.
<רוני מלר: כן.
מירב בן ארי: לא יכול להיות שיש אזרחים – מה זה 20%?
מירב בן ארי: מבחינתי, אני רואה שאת חיובית ואת מדברת על להעלות.
מירב בן ארי: אני מתייחסת קודם כל למה שאמר חבר הכנסת חנין על גברים, שאם זה 4% הבדל, אז אין הבדל, אבל תחושת ביטחון זה הצורך הבסיסי שלי להרים טלפון למשטרה.
<רוני מלר: מסכימה לגמרי.
<רוני מלר: המשטרה בכלל עובדת כל הזמן על לשפר את עצמה.
<רוני מלר: אגב, ממש לא מזמן מונה ראש מנהלת המגזר הערבי בדרגת ניצב, מתוך תפיסה באמת של להגיע לאוכלוסיות שחוששות יותר ולהיות נגישים יותר וכחלק מזה גם הפעילות של היוהל"ן בתחום של קידום שוויון ההזדמנויות לנשים, לשים יותר נשים בתפקידי ליבה במגזר הייעודי, במגזר שפוגש את האזרחים, מתוך אותה תפיסה שככל שהמשטרה תהיה יותר מגוונת ותכיל יותר אוכלוסיות, בדומה לאוכלוסייה כולה, השירות יהיה טוב ויותר וביטחון האזרחים לפנות אליה יהיה טוב יותר והיא תהיה נגישה יותר.
<רוני מלר: וכמובן שיש עוד מה לעשות ואנחנו כל הזמן עושים ואני מקווה שרק נצליח יותר.
<רוני מלר: באשר לאירוע של אתמול, שהוא אכן על פניו נראה דרוש בדיקה רצינית, דווקא כאן, אגב, מי שיעשה את הבדיקה הזאת זאת המחלקה לחקירות שוטרים.
<רוני מלר: כלומר כאן המשטרה עצמה תיבדק על ידי הגורמים המוסמכים במשרד המשפטים.
<רוני מלר: בוודאי שאנחנו צריכים לחכות ולראות מה יעלו - - -
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לעבור על זה ששיפור תדמית הוא רק במינוי אנשים בתוך המשטרה בדרגים גבוהים, או ראש מנהלה או משהו כזה, כאשר מצד אחד יש לך מצב שמשנת 2000 עד היום כ-42 אזרחים ערבים נורו על ידי המשטרה והוגש כתב אישום אחד נגד שוטר אחד.
עאידה תומא סלימאן: זה נתון אחד שמיד מסביר את חוסר האמון במשטרה ואת ההרגשה הזו שאם יש לי בעיה, המקום האחרון שאני רוצה ללכת אליו זה המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: כמובן עם כל המעורבות באירועים כמו ששמענו עליהם אתמול ובנוסף ליווי המשטרה לכוחות שבאים להרוס את הבית וכו' וכו'.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה טוב שיש ראש מנהלה, אבל קודם השינוי צריך להיות יותר ויותר יסודי, מאשר רק שינויים קוסמטיים.
<רוני מלר: הרעיון של המנהלת הוא בעצם להקים תחנות משטרה ו - - -
עאידה תומא סלימאן: 12 תחנות משטרה, 1,600 שוטרים ערבים.
<רוני מלר: נכון.
<רוני מלר: לתת שירות טוב יותר.
<רוני מלר: מצוין.
<רוני מלר: תודה.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין נועה נאמן, נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, בבקשה גברתי.
<נועה נאמן: תודה רבה.
<נועה נאמן: אנחנו באמת מכירות את הנתונים שהופיעו פה היטב ואנחנו פועלות רבות כבר שנים כדי למגר את תופעת האי שוויון בתעסוקה, בוודאי בקרב נשים וכמובן בקרב נשים ערביות.
<נועה נאמן: הדרך עוד ארוכה, אבל כן חשוב לי לציין שתחושת אפליה בעבודה היא אחד החסרונות הכי גדולים שקיימים במקומות עבודה ואם אנחנו לא נשכיל להבהיר לעובדים ולתת להם הזדמנויות שוות, אז אנחנו מבטיחים לעצמנו שאנחנו נאבד עובדים טובים.
<נועה נאמן: אחד הדברים, אחד המפתחות לשינוי הוא בעינינו גיוון תעסוקתי.
<נועה נאמן: ברגע שאתה נמצא במרחב משותף עם אנשים שהם שונים ממך, השירות שאתה נותן ללקוחות וגם ההכלה שלך, של אנשים אחרים, היא הרבה יותר טובה.
<נועה נאמן: אז הגיוון חשוב במקום התעסוקה גם ללקוח וגם לעובד, ואת זה אנחנו מנסות מאד לקדם בחודשים האחרונים.
מסעוד גנאים: תודה רבה על הדיון, עאידה, דיון חשוב מאד.
מסעוד גנאים: אני חושב שהסקר או המחקר שבפנינו הוא מאד חמור לפי דעתי.
מסעוד גנאים: כי כאשר מדברים על תחושת ביטחון, אנחנו גם צריכים לחשוב קצת על השלכת הדבר הזה על האישה, אם זה כאימא על הילדים, אם זה כבת זוג על הבית ובכל הרבדים האלה, מה ההשלכות המאד שליליות על האחרים, שהאישה אחראית עליהם.
מסעוד גנאים: אני חושב שהמחקר הזה צריך להיות תכנית עבודה לכולנו, אם זה נבחרי ציבור, אם זה עובדי כל המשרדים, כדי באמת להגיע למציאות יותר טובה מבחינה ביטחונית.
מסעוד גנאים: אני מתכוון ביטחונית כפי שמשתקף פה, תעסוקתית, עבודה, חיים וגם ביטחונית על חייה כאישה.
מסעוד גנאים: בקרב להנחת העבודה של המשטרה, ששמענו ואנחנו שמענו מהשר ישירות על התכנית, לפי דעתי היא לוקה בדבר שהוא מוטעה קצת.
מסעוד גנאים: אם היום המשטרה והמשרד לביטחון הפנים חושבים שרק אם אנחנו מקימים תחנות משטרה בעיר זו או אחרת ומעלים את מספר השוטרים הערבים, בזה נגמרים או בזה מפחיתים את הפשע ואת האלימות בחברה הערבית, לפי דעתי זו טעות.
מסעוד גנאים: טעות.
<רוני מלר: אני מסכימה.
מסעוד גנאים: וגם להיפך.
מסעוד גנאים: לפעמים הנחת העבודה, ואני אומר מניסיון – היה לנו קצין בתחנת משטרה קרובה אלינו.
מסעוד גנאים: הקצין הזה הפך לאחד מבני הערים בחתונות, בהכל.
מסעוד גנאים: ההשפעה שלו אפילו פחתה.
מסעוד גנאים: לא תמיד בן אדם שהוא מהקהילה עצמה משפיע יותר.
מסעוד גנאים: לפעמים להיפך.
מסעוד גנאים: כאשר הוא משתלב בחיי האנשים ומכירים אותו והוא מוכר להם, התוצאה לפעמים תהיה הפוכה.
מסעוד גנאים: שניים, חובת ההוכחה היא על המשטרה בכל מה שהיא רואה.
מסעוד גנאים: אם זה בקשר למנהלת, העומד בראשה.
מסעוד גנאים: זה לא אומר שאנחנו נגד, אבל אני תוהה.
מסעוד גנאים: אנחנו כל יום אומרים שאנחנו רוצים מנהלת למשל למערכת החינוך הערבית.
מסעוד גנאים: לא נענו בכלל.
מסעוד גנאים: זה לא אומר שלא טוב שתהיה מנהלת כדי לטפל בפשע או באלימות בחברה הערבית, אבל חובת ההוכחה זה על המשטרה וזה למה?
מסעוד גנאים: נקודה אחרונה: משום שיש לנו תחנות בהרבה ערים ערביות ואין תוצאות.
מסעוד גנאים: לא רואים שם שהפשע פחת.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין שירן ברוך, שדולת הנשים, בבקשה.
<שירן ברוך: כן, שירן ברוך משדולת הנשים בישראל.
<שירן ברוך: אני מברכת את הוועדה על העשייה שלה.
<שירן ברוך: אני חושבת שהסקר והנתונים שעולים ממנו הם מאד מעניינים וחשובים מאד.
<שירן ברוך: הם מאפשרים לנו לדעת מה המצב בשטח ואיזה תחומים אנחנו צריכים להתמקד כדי לשפר את העשייה שלנו.
<שירן ברוך: לצערנו עדיין יש אפליית בעבודה, והדוגמא הטובה ביותר היא שישנם אחוזים בודדים של נשים שעובדות בתפקידי ניהול בכירים, כך שהשוויון המיוחל עדיין לא הגיע ויש לנו עבודה רבה בנושא.
עאידה תומא סלימאן: גברת בת שבע אפרים, הרשות לקידום מעמד האישה, בבקשה.
<בת שבע אפריים: שלום.
<בת שבע אפריים: דיברו כאן רבות על נשים, אז אולי אני אעצור רגע ואני לא אדבר על נשים, לא על גברים ואני אתן סתם פן אישי שלי.
<בת שבע אפריים: דיברו על יישובים גדולים ואני גרה במושב נבטים.
<בת שבע אפריים: מושב נבטים נמצא בין באר שבע לבין דימונה, יישוב יחידי והביטחון שלנו לא קיים לשום תושב שם, מכיוון שאנחנו גם לא, לציין גם, אנחנו לא קו ירוק ולא שטחים ולא כלום.
<בת שבע אפריים: אנחנו מדינת ישראל.
<בת שבע אפריים: ואנחנו מכותרים עם גדר חשמלית.
<בת שבע אפריים: תעלה 3 מטרים עומק, מרכיבי ביטחון של ג'יפ ורב"ש והכל ואנשים שומרים 24 שעות.
<בת שבע אפריים: את כל ההכנסות שלנו אנחנו מקדישים לזה ואנחנו רוצים לומר שאין ביטחון.
<בת שבע אפריים: אם מדברים על יישוב גדול, כמו שאמרו על ערים, גם ביישובים הקטנים אין ביטחון ולכן צריך לתת את הדעת לזה.
<בת שבע אפריים: ואם אנחנו מדברים עם המשטרה, 20 פעם מתקשרים למשטרה מכיוון שיש יריות, אז מה הם אומרים?
<בת שבע אפריים: זה פיצוצים.
<בת שבע אפריים: זה זיקוקים.
<בת שבע אפריים: איפה ההתייחסות?
<בת שבע אפריים: למשל אותי, כבת שבע אפריים, מכירים במשטרה.
<בת שבע אפריים: רק אני ארים טלפון יגידו אה, מי, בת שבע?
<בת שבע אפריים: שגרה יד הוואדי, ליד תל שבע, ליד פה, ליד שם.
<בת שבע אפריים: איזה מן דבר זה?
<בת שבע אפריים: תבואו.
<בת שבע אפריים: אם יקרה אסון בסוף?
<בת שבע אפריים: וקרו אסונות.
<בת שבע אפריים: בשער, אם השער חשמלי, אנחנו צריכים לפתוח.
<בת שבע אפריים: בעמידה הזאת אישה הרה, בחודש שביעי, הוכתה על ידי ארבעה שארבו לה.
<בת שבע אפריים: רצו את הרכב שלה, רצו את הפלאפון שלה והיא התנגדה, כי במקרה היא הייתה שוטרת, אבל היא חטפה.
<בת שבע אפריים: כך לא מתייחסים במדינת ישראל.
<בת שבע אפריים: יש לנו חוק ויש לנו אנשים שצריכים לאכוף, היכן הם?
<בת שבע אפריים: איך יתייחסו אלי ויגידו לי סליחה גברתי לא.
<בת שבע אפריים: ואם מתקשרים 20 פעם כשזה לילה אחרי לילה.
<בת שבע אפריים: יש לילות שאנחנו לא ישנים.
<בת שבע אפריים: אנחנו מגדלים כלבים.
<בת שבע אפריים: כאשר אנחנו משחררים אותם בלילה אז המועצה המקומית מביאה לנו את לוכד הכלבים ואומרים סליחה, לוכדים את הכלבים ומסגירים אותם וצריך לשלם 500 שקלים קנס ועל ההלנה של הכלב.
<בת שבע אפריים: סליחה, אני שחררתי בלילה בשטח שלי כדי להגן על עצמי.
<בת שבע אפריים: כמה דברים אני יכולה לעשות כדי לדאוג לעצמי?
<בת שבע אפריים: האזרח הפשוט, כבר לא אני, בת שבע, אלא האזרח הפשוט.
<בת שבע אפריים: לכן אני מדברת על היישובים הקטנים.
עאידה תומא סלימאן: ומילה כרשות לקידום מעמד האישה.
<בת שבע אפריים: ומילה כרשות לקידום מעמד האישה, כל תחום שנאמר פה, כל מילה שנאמרה פה, חייבים להתייחס לאישה במלוא מובן המילה.
<בת שבע אפריים: האחריות לכל נושא שעלה פה, מבחינת הביטחון האישי, מבחינה כלכלית, מבחינת הנשים הערביות, החרדיות והאתיופיות, איפה הן?
<בת שבע אפריים: איפה הן?
<בת שבע אפריים: והאזרח הפשוט, כאשר הוא נתפס על ידי השוטר לא משנה על מה, הוא צריך לרעוד שחלילה יעשו לו משהו?
<בת שבע אפריים: או יוציאו לו איזה תיק שבכלל לא קשור אליו?
עאידה תומא סלימאן: למרות שחבל, הייתי רוצה באמת התייחסות של הרשות לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שפעם ראשונה יש סקר כזה, מן הראוי היה לקבל התייחסות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת על הקשיים שלכם, שאני מקווה מאד שבקרוב מאד תפתרו את הבעיות ותהיה מנהלת של הרשות לקידום מעמד האישה ותחזור הרשות לתפקד כמו שצריך.
<בת שבע אפריים: בעזרת השם.
<טל דקל: ממש בקצרה.
<טל דקל: באמת נאמרו דברים חשובים שקרובים לליבי, גם מתוך ההקשר של תנועת אחותי למען נשים בישראל, ובכל זאת העניין שלי הוא יותר מתודולוגי, כמו שחברת הכנסת עליזה לביא דיברה או שאלה בעניין יוצאי ויוצאות אתיופיה, כאילו יש בעניין את העניין החסר תמיד.
<טל דקל: אני מבינה שיכול להיות שיש פה עניין מתודולוגי, אז אולי אני גם מגלגלת את זה חזרה, ובכל זאת, תמיד איך שהוא חסרה הרובריקה של מזרחיות, גם אשכנזיות לצורך העניין.
<טל דקל: בתוך הנושא של אתניות, בתוך החברה היהודית כפילוח, זה דבר מאד מאד חשוב.
<טל דקל: אנחנו יודעות שתחושת ביטחון של אישה אשכנזית להיות במרחב היא לא אותו-.
<טל דקל: עולה אולי סיטואציה מאד מאד שונה ושוב, זה כבר מכניס באמת לשאלות מתודולוגיות, אבל איך שהוא אני מרגישה שחשוב לשים גם את זה על השולחן.
<טל דקל: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: גברת אושרה לרר שייב.
<אושרה שייב לרר: שייב.
<אושרה שייב לרר: את צריכה דווקא לדעת להגיד שייב.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אני מבין כל מי שיושב באולם הזה.
<אושרה שייב לרר: ואפרופו תנועת אחותי ומזרחיות.
<אושרה שייב לרר: אני רציתי לשאול האם אתם יכולים להסביר לי את הגורמים שמשפיעים על תחושת הביטחון על נשים.
<אושרה שייב לרר: אני רואה את החינוך למטה ואני רוצה לדעת מה זה אומר הנתון הזה מבחינתנו כמערכת חינוך.
<אושרה שייב לרר: האם המצב אצלנו טוב, אולי פעם יגידו שהמצב אצלנו טוב.
<אושרה שייב לרר: איך אנחנו מתייחסים לזה?
<שלי מזרחי: אז באמת ציינתי בתחילת דברי שטעות מתודולוגית שלנו היא שלא שאלנו אם זה משפיע לחיוב או לשלילה.
<שלי מזרחי: זאת אומרת זו הייתה שאלה פתוחה לגמרי, בה משתתף התבקש לציין חמישה גורמים אשר משפיעים על תחושת הביטחון שלו.
<אושרה שייב לרר: והיו לו מסיחים שהוא סימן, או שהוא ניחש.
<שלי מזרחי: לא, לא, לא, זו שאלה פתוחה לחלוטין.
<שלי מזרחי: זו גם הייתה השאלה הראשונה, כדי שהתשובה לא תוטה אחר כך משאר השאלות.
<שלי מזרחי: כאשר אנחנו אחר כך קיבצנו לקטגוריות האלה, לפי הנושאים.
<שלי מזרחי: זאת אומרת לפי התשובה.
<שלי מזרחי: זה לאו דווקא חינוך.
<שלי מזרחי: יכול להיות שהוא אמר בתי הספר של הילדים שלי ואנחנו הכנסנו את זה תחת חינוך, או מערכת החינוך או בגרויות.
<שלי מזרחי: אבל זה באמת הפילוח בהתאם לממצאים בהתאם לתשובות – שאנחנו לא יודעים אם זה לחיוב או לשלילה.
<אושרה שייב לרר: תודה.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אנחנו נתייחס לזה בסוף.
עאידה תומא סלימאן: זכות דיבור אחרונה לגברת מרב שטרנברג פיטון.
<מרב שטרנברג פיטון: תודה רבה.
<מרב שטרנברג פיטון: אני מרב שטרנברג פיטון, אני כאן מטעם עמותת אל הלב, שמפעילה תכניות חינוכיות למניעת אלימות.
<מרב שטרנברג פיטון: אני חושבת שכל הדיון עד כה היה מאד מאד חשוב ואנחנו מאד מודות עליו כמובן, אבל הוא כל הזמן דיבר על גורמים חיצוניים לאיך אנחנו יכולות לשפר את המצב, לשפר את הנתונים שנמצאים כאן במצגת.
<מרב שטרנברג פיטון: אני רק רוצה בקצרה להגיד, שבמקביל, לא במקום, אבל לצד השיפור של יכולת המשטרה לתת מענה, של יכולת משפטית לתת מענה, כל שאר הדברים, צריך גם אולי לעבוד מהכיוון החינוכי, כדי שבעוד 5 שנים, בעוד 10 שנים, בעוד 20 שנה, נדע שכדי שנשים יוכלו לבוא ולבטא את הצרכים שלהן, הן צריכות קודם כל לדעת ולהבין שהן זכאיות לכם.
<מרב שטרנברג פיטון: והשאלה שנשאלת בעקבות הנתונים האלה, עד כמה מתוך כל הנשים שמרגישות לא בטוחות לגשת למשטרה, האם הן בכלל מודעות לכך שזו זכות שלהן, האם הן מודעות לכך שזו יכולת שהן יכולות לממש, ולא רק באמצעים חיצוניים, באמצעות צד ג', אלא באמת במו עצמן כדי להגיע למיצוי ולמימוש של הפוטנציאל שלהן.
<מרב שטרנברג פיטון: אני מאד מקווה שהדיון הבא שייערך הוא באמת איך פותרים את הדברים האלה בצורה פרקטית.
<מרב שטרנברג פיטון: אלו דרכי פעולה אפשר לנקוט כדי באמת לא רק לסקור את הנתונים ולהרגיש מאד לא נוח כמו שכולנו מרגישים, אלא איזה דברים אפשר לזרוע ממש מהתחלה ברמה החינוכית, כדי להגיע למצב יותר טוב.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהשיח שהתפתח וההערה האחרונה היא חשובה.
עאידה תומא סלימאן: תמיד האמנתי שיש לנשים את היכולת ברגע שהן יודעות שיש להן זכויות, שהן יכולות לעמוד עליהן גם להשיג יותר, אבל אני לא פותרת גם כן את המוסדות מהאחריות שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אפילו באמנות הבינלאומיות, נכון שיש את החלק של ההעצמה של האישה עצמה, אבל חלק מההעצמה הוא גם כן התייחסות המוסדות אליה והתייחסות לנשים ולזכויות נשים.
עאידה תומא סלימאן: זה חלק מתהליך ההעצמה שנשים יכולות לעבור, אחרת הן תהיינה כמו דון קישוט שנלחם ויודע שזכותו להילחם, אבל בסופו של דבר כל המוסדות נגדו.
עאידה תומא סלימאן: המטרה מהדיון הזה הייתה באמת לנסות להגיע לחלק מהתשובות של מה עושים ואיך ממשיכים הלאה לאחר שהזדעז
עאידה תומא סלימאן: ענו, לאחר ששמענו את התוצאות, שבעיני הן תוצאות שהיו אמורות להחריד כל אדם וכל אישה שאיכפת לה מתחושת הביטחון של אזרחי מדינת ישראל, על כל גווניהם ועל כל קבוצותיהם.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, כנראה זו רק תחילתה של דרך, שאנחנו מנסות באמת להכניס שיח אחר לזירה הפוליטית, להכניס תודעה אחרת של מה זה ביטחון וזה ייקח עוד זמן.
עאידה תומא סלימאן: אני לקחתי על עצמי את פיתוח המדד הזה, כמובן בלי העזרה המקצועית של שלי במיוחד ושל הצוות שלה - מרכז המחקר והמידע של הכנסת - לא היינו מגיעות לפה.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני חושבת שכדאי מאד עכשיו לסכם, כשהמדד הזה בתחילת דרכו.
עאידה תומא סלימאן: צריך לעבוד כדי לפתח אותו לקראת ה-8 במרס הבא, כדי לחזור עליו שוב ולבדוק.
עאידה תומא סלימאן: כך תהיה לנו שנה בדיקה והשוואה עם התוצאות של השנה הקודמת ונדע האם אנחנו מתקדמות לכיוון הנכון או האם יש נסיגה.
עאידה תומא סלימאן: אני רשמתי את ההערות המתודולוגית שהיו ואת השאלות, ואנחנו בעצמו, כשעברנו על הסקר הזה, היו לנו הערות שאמרנו – בפעם הבאה נעשה את זה בצורה קצת אחרת ורשמנו את זה ואנחנו נדאג, אם אני אהיה פה – אני אדאג, אם לא – אני מקווה שהצוות המקצועי ידאג, כי אתם יודעים, בפוליטיקה אף פעם לא יודעים.
עאידה תומא סלימאן: הדבר הנוסף הוא שאני מודיעה מפה ואני אשלח גם כן למשרדים השונים, הודעה שתוצאות הסקר נמצאות איתנו עם הרבה אפשרויות של פילוחים, שיכולים ללמד כל משרד ומשרד איפה נקודות התורפה גיאוגרפית, גיל, מוצא וכו', ואני אזמין ומזמינה את כולם מהמשרדים השונים, באמת להתייחס ולבדוק את המידע הזה ולנסות לנתח אותו ואנחנו נעזור לנתח אותו, כדי שישכילו וילמדו ויצאו עם תכניות עבודה מהתוצאות האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהתוצאות של הסקר הזה לא רק מלמדות על מצבן של הנשים, וכבר נאמר, זה גם מלמד על מצב האוכלוסייה באופן כללי וגם על מצב הגברים, וגם נכון שהוא קצת יותר טוב ממצב הנשים, אבל גם כן מחייב הסתכלות ובדיקה ועל זה צריך לחשוב.
עאידה תומא סלימאן: ברור שהיה לנו גם קושי בהבנת חלק מהתוצאות ובניתוחן, ואם נעשה את זה באופן מוסדר של קבוצות מיקוד של מתודולוגיה מחקרית איכותנית, אנחנו ננסה להבין למה בדיוק התכוונו הנשים או מה אומרות הסטטיסטיקות האלה בצורה יותר ברורה, ואפילו אם זה לא בצורה המחקרית/מדעית עד הסוף, בפגישות עם נשים ועם קבוצות נשים, כי איכפת לנו לדעת למה הייתה הכוונה.
עאידה תומא סלימאן: דבר אחרון, הוועדה ואני באופן אישי נפעל כדי שכל ההסברים שניתנו על הסטטיסטיקות השונות ודרכי הפעולה, ייכתבו.
עאידה תומא סלימאן: יהיו מאמרים מלווים למידע הזה ואנחנו נוציא אותו והוא יהיה נגיש לכלל הציבור, אבל גם כן למשרדים השונים.
עאידה תומא סלימאן: דבר אחרון, אני חושבת שהגיע הזמן שניגש למשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהמשטרה עוברת כל מיני שינויים לחיוב ולשלילה.
עאידה תומא סלימאן: לפחות את דעתי.
עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת שאתמול השר ארדן הודיע על תכנית מיוחדת למאבק באלימות נגד נשים ובמיוחד בסכנת רצח נשים, ושמחתי לראות שהצעת החוק שאני הגשתי לפני יציאתנו לפגרה בעניין האזיקונים, היא גם כן ראיון, או חלק מהרעיון של התכנית ואני אשמח שנשתף פעולה כדי לקדם את זה.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, אי אפשר להתעלם מהנתונים שיצאו מהסקר הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני אפנה לשר, אני אפנה למשטרה ואני חושבת שהגיע הזמן באמת לחשוב על תכנית שתהפוך את המשטרה לכתובת אמיתית לכלל האזרחים והאזרחיות.
<עידית חכימי: למרות שדיברת כבר דברי סיכום, אבל האם אפשר להגיד הערה?
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל אחרי סיכום אין הערות, אבל אני אשמח לשמוע אותך בקיצור רב.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת לא לפתוח עכשיו נושא מחדש.
<עידית חכימי: כן.
<עידית חכימי: אני ד"ר עידית חכימי מהמשרד לביטחון פנים, לשכת המדען הראשי מהתחום המחקרי.
<עידית חכימי: קודם כל אני מברכת על - - -
עאידה תומא סלימאן: חבל שישבת עד עכשיו ולא - - -
<עידית חכימי: אני הגעתי באיחור בגלל תקלה ברמזורים.
<עידית חכימי: רציתי לומר בהמשך לדבריך, שנושא הביטחון האישי הוא אחד מהיעדים המרכזיים שהשר מדגיש ביעדי השר שלו ואנחנו עובדים בתיאום עם הביטחון האישי.
<עידית חכימי: בנושא שאת הצעת, לגבי מדד, ראשית המשרד לביטחון פנים, לשכת המדען הראשי מבצעת סקרים של עמדות ציבור כלפי משטרת ישראל ואנחנו מודדים את תחום הביטחון האישי.
<עידית חכימי: הממצאים די תואמים, לא לחלוטין, את הממצאים שהוצגו כאן ואני לא השתתפתי בהצגה.
<עידית חכימי: אנחנו מגלים שדווקא בתחושת הביטחון, אין הבדלים בין נשים לגברים, אבל בחשש יש חשש הרבה יותר גבוה בקרב נשים מאשר בקרב גברים.
<עידית חכימי: בתחושת הביטחון, הסוגיה היחידה שבה יש הבדלים בתחושת הביטחון, היא בנסיעה בתחבורה ציבורית.
<עידית חכימי: אולי זה מתחבר לדברים שנאמרו פה, על ישיבה בתחנות הסעה, כי - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחבל שלא נכחת מתחילת הישיבה, כי היה אפשר לעשות השוואות ולבודק.
עאידה תומא סלימאן: ההתייחסות שלנו הייתה למידע על המדד הזה, שאנחנו עשינו - - -
<עידית חכימי: לגבי נושא המדד, רק רציתי לציין – וזו מילה אחרונה – שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מבצעת באופן שוטף סקרים, סקר היפגעות מפשיעה, שבה יש מודולה של ביטחון אישי, שאפשר להשתמש במודולה הזאת גם לביצוע חתכים, גם ברמה של מגדר, גם ברמה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שיום אחד הלמ"ס ירחיב את המודולה שלו לפי המדד שלנו, ואז באמת ימדדו את הביטחון האישי בצורה הנכונה.
<עידית חכימי: בהחלט.
<עידית חכימי: אני מתנצלת באמת שאני - - -
עאידה תומא סלימאן: חבל, כי כנראה אפשר היה לסמוך על המידע שיש לך.
עאידה תומא סלימאן: ברוכים הבאים לכנסת.
עאידה תומא סלימאן: היום אנו מציינים את יום השפה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: התאריך 24.5.2016 השעה 10:45.
עאידה תומא סלימאן: הדיון הינו לכבוד יום השפה הערבית, שנקבע בכנסת כיום מיוחד.
עאידה תומא סלימאן: במצב נורמאלי לא היינו צריכים לקבוע יום מיוחד לשפה שהיא שמה רשמית, אבל כולנו יודעים את הקשיים שאנחנו עומדים בפניהם, ביישום המעמד הזה דה-פקטו במובן הזה שבאמת ההתייחסות של המשרדים השונים, של האזרחים השונים לשפה הערבית כשפה רשמית במדינה, עדיין רחוקה מיישום המעמד הזה.
עאידה תומא סלימאן: הוועדות השונות מקיימות דיונים, היום כולם ממוקדים בנושא של השפה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בחרנו בוועדה לדבר על נשים שיוצרות בשפה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: היה קושי קודם כל למנות את הנשים היוצרות בשפה הערבית, ואני בטוחה שזה לא בגלל שאין נשים יוצרות בערבית, אבל זה מעיד קודם כל גם על מעמד הנשים באופן כללי וגם על מעמד השפה ועל הקושי שנמצא אצל נשים ערביות ליצור ולפרסם.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהרבה נשים יוצרות, אבל לא מפרסמות ולא מתפרסמות בגלל היצירה הזו.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו נציגים של משרד התרבות, נכון?