GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: וכאן, כשיוצאות חבר העמים מדווחות, 32% מהנשים מדווחות מול 62% מהנשים הישראליות, ילידות הארץ, ותיקות.
עליזה לביא: זה חצי.
עאידה תומא סלימאן: ניתנה דוגמא בדיון שהתקיים ב-8 במרס, ואם אני לא טועה אסיה, שחקרה את הנושא והיא בעצמה יוצאת ברית המועצות, או ממשפחה שהיא יוצאת ברית המועצות, אמרה שכשחקרנו את כל הנושא של הטרדות מיניות ושאלו נשים על הטרדות מיניות, הן לא דיווחו על אחוז גבוה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אחר כך, כשהסבירו מה זה נחשב לפי החוק הטרדה מינית, פתאום קפצו הסטטיסטיקות.
עליזה לביא: עאידה, מה שאת אומרת עכשיו, בעצם אפשר להגיד על כל הנתונים פה.
עליזה לביא: כלומר, השאלה מה השאלה שנשאלה.
עליזה לביא: הרי אנחנו כולנו - - -
עאידה תומא סלימאן: תמיד אפשר לשאול מה השאלה שנשאלת, אבל כאשר יש - - -
איילת נחמיאס ורבין: הטרדה מינית היא הרבה פעמים גם עניין תרבותי.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אנחנו יודעים שיש הרבה יותר דברים שיתפסו כהטרדה מינית יותר קשה ויותר משמעותית, נניח ב - - -
עליזה לביא: על הטרדה מינית אני לא מתווכחת.
איילת נחמיאס ורבין: זהו, בדיוק, זה לא דוגמא טובה.
עליזה לביא: אני מדברת כאן על מחסור בשוויון זכויות, שזה משהו שמעסיק אותנו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נשמע.
עאידה תומא סלימאן: כן, תשאלי את השאלה.
עליזה לביא: תסתכלי על הפער.
<שלי מזרחי: אני אתייחס לשאלה שנשאלה בשאלון.
<שלי מזרחי: השאלה שנגעה לשוויון הזכויות הייתה חלק ממספר היגדים שנגעו לשוויון זכויות.
<שלי מזרחי: השאלה הספציפית הזאת הייתה עד כמה אתה מסכים עם ההיגד הבא: מוסדות המדינה מתייחסים לכולם באופן שוויוני, ללא הבדל מין, מגזר, דת ומין - מסכים בהחלט עד כלל לא מסכים.
<שלי מזרחי: ובנוסף, אני חש לעיתים פגוע מחוסר שוויון זכויות במדינה – מסכים בהחלט, עד כלל לא מסכים.
<שלי מזרחי: זאת אומרת שהם היו צריכים לדרג מ-1 עד 5 עד כמה הם מסכימים עם זה.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אנחנו נתייחס לזה בדיון.
עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר לסיים.
<שלי מזרחי: אני רצה עם זה.
<שלי מזרחי: אז אני עוברת מהביטחון במרחב הציבורי לביטחון במרחב האישי, שזה בתוך הבית, וכאן אנחנו רואים תופעה מאד מאד מעניינת ומדאיגה.
<שלי מזרחי: אנחנו רואים שיעור מאד גבוה של נשים ערביות שדיווחו על חשש בהיבטים הללו, לעומת כלל האוכלוסייה וכלל הנשים.
<שלי מזרחי: כך לדוגמא, בהתייחס לחשש מתקיפה פיזית מצד בן או בת משפחה – אנחנו רואים ש-20% מהנשים הערביות דיווחו על חשש זה, לעומת 4% מכלל הנשים.
<שלי מזרחי: בהתייחס לתקיפה מינית מצד בן או בת משפחה, אנחנו רואים שקרוב ל-20% מהנשים הערביות דיווחו על חשש זה, לעומת 5% מכלל הנשים.
<שלי מזרחי: בהתייחס לאפשרות שבן או בת משפחה יפגע בבן או בת משפחה אחרת, אנחנו רואים שבקרב נשים ערביות זה מגיע ל-30%, לעומת 6% מכלל הנשים.
<שלי מזרחי: ובזה אני מסיימת בשאלה פתוחה.
<שלי מזרחי: אלה ממצאים של שאלה פתוחה, בה המשתתפים התבקשו לציין גורמים שמשפיעים על תחושת הביטחון האנושי.
<שלי מזרחי: לקח שלנו, שלמדנו לסקרים הבאים, אנחנו לא ביקשנו מהם לציין אם זה משפיע עליהם לחיוב.
<שלי מזרחי: זאת אומרת מחזק להם את תחושת הביטחון או משפיע לשלילה – מוריד להם את תחושת הביטחון.
<שלי מזרחי: מה שאנחנו כן יכולים להגיד, שזה נושאים שנמצאים להם על סדר היום, שמעסיקים אותם, שמשפיעים להם על תחושת הביטחון.
<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים שגם אצל גברים וגם אצל נשים זה פחות או יותר אותם גורמים, רק שהסדר הוא מעט שונה.
<שלי מזרחי: אצל גברים אנחנו רואים קודם כל מצב ביטחוני, לאחר מכן ביטחון כלכלי, לאחר מכן ביטחון קהילתי ובהמשך משפחה.
<שלי מזרחי: ואצל נשים אנחנו רואים לאחר מצב ביטחוני, קודם כל משפחה, לאחר מכן ביטחון קהילתי ובהמשך ביטחון כלכלי.
<שלי מזרחי: וכשאני מתייחסת לאוכלוסיית הנשים, אני רואה גם כאן הבדלים משמעותיים.
<שלי מזרחי: בקרב יוצאות ברית המועצות לשעבר והנשים הוותיקות, אנחנו רואים שמצב ביטחוני משפיע עליהן על תחושת הביטחון, וזה דרך אגב מתקשר גם לשאלה שבדקה ומדדה את החשש להיפגע מאירוע ביטחוני, שם גם יוצאות ברית המועצות דיווחו על חשש מאד מאד גבוה.
<שלי מזרחי: בקרב נשים חרדיות, אנחנו רואים שנושאי משפחה מעסיקים אותן, נושאי דת, נושאים שקשורים לביטחון קהילתי.
<שלי מזרחי: ובקרב נשים ערביות אנחנו רואים ביטחון כלכלי, ביטחון פוליטי ונושאים שקשורים לסביבה ולאיכות סביבה.
<שלי מזרחי: וזהו, את הסיכום כבר ציינתי בהתחלה.
<שלי מזרחי: אנחנו רואים שהאוכלוסייה חוששת במרבית המדדים.
<שלי מזרחי: אנחנו רואים שנשים חוששות יותר מגברים.
<שלי מזרחי: אנחנו רואים שנשים ערביות מרגישות פחות בטוחות בכל ההיבטים.
<שלי מזרחי: וכמו שציינתי, יש אוכלוסיות שצריך להגיע אליהן על ידי קבוצות מיקוד.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב התוצאות, למרות שהיו פה הערות שגם כן אפילו חשבנו שבחלק מהתוצאות זה שיקף פחות ממה שחשבנו מבחינת החששות, אבל התוצאות באופן כללי מעידות על חששות מאד חזקים שקיימים אצל כלל הנשים במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: כל קבוצה לפעמים מושפעת או מרגישה חסרת ביטחון בנושא או גורם אחד יותר מהשני אבל לכל קבוצה יש את החששות שלה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין, בבקשה גברתי.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה עאידה.
איילת נחמיאס ורבין: קודם כל אני באמת רוצה לברך אותך, כי אני חושבת שזה אחד הדו"חות החשובים שאני ראיתי, בגלל שהניתוח בו הוא מאד מאד משמעותי.
איילת נחמיאס ורבין: אני גם חושבת שהוא עושה לנו סדרי עדיפויות מהותיים במה אנחנו צריכים לטפל ולמה אנחנו צריכים להידרש.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד שברוב הדברים אין כאן הפתעות דרמטיות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא המומות מזה שנשים יותר חוששות מהטרדות מיניות או שנשים מרגישות פחות בטוחות מבחינה כלכלית וכו' וכו', וכמובן נשים ערביות או לחילופין נשים חרדיות – כל אחת בתורן.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מוכרחה להתייחס לנתון שבדרך כלל לטעמי בכנסת לא מתייחסים אליו מספיק באופן כללי, וזה הנתון שקשור לנושא משפחה.
איילת נחמיאס ורבין: המשפחה לא מקבלת פוקוס בישראל, כגרעין בסיסי, כעוגן לביטחון האישי.
איילת נחמיאס ורבין: היא לא מקבלת בישראל את המקום שהיא זקוקה לו.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, המשפחות בישראל עברו שינוי דרמטי באופן שבו אנחנו.
איילת נחמיאס ורבין: המשפחה הישראלית בשנות ה-70 הייתה משפחה מסוג מסוים, ובשנת 2016 היא משפחה מסוג לגמרי אחר.
איילת נחמיאס ורבין: זה נכון לגבי האוכלוסייה הערבית, לגבי האוכלוסייה החרדית וגם לגבי האוכלוסייה היהודית.
איילת נחמיאס ורבין: ובתוך האוכלוסיות האלה אנחנו יודעים שיש לנו להט"ב ויש לנו טרנסג'נדרים ויש לנו משפחות חד מיניות.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת המגוון המשפחתי הוא פשוט אדיר.
איילת נחמיאס ורבין: אני בשבוע שעבר הייתי במכללה למנהל, נתתי הרצאה בלימודי משפחה.
איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים כמה סוגי משפחות מדדו שם בחודש אחד בישראל?
איילת נחמיאס ורבין: 27 משפחות.
איילת נחמיאס ורבין: 27 סוגים שונים של משפחות.
איילת נחמיאס ורבין: כי היום גם יש לנו גברים חד הוריים, שבנו לעצמם משפחה, ילדו ילדים באמצעות פונדקאית.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת העניין הזה הוא בעיני דרמטי, ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו נדרשים לו.
איילת נחמיאס ורבין: כי בתוך הדבר הזה – גברים, נשים, להט"ב – כל אחד מהם מרגיש שונה ביחס למשפחה וזה נכון לגבי הקהילה החרדית וגם לגבי האוכלוסייה הערבית, שעוברת גם בתוכה שינויים דרמטיים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ומתוודה שמכל הנתונים, זה הנתון שהסתכלתי עליו ואמרתי רגע, אני רואה נכון?
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אחרי מצב ביטחוני, המשפחה היא השנייה בסדר עדיפויות שמשפיעה על הביטחון האישי שכל אחת ואחד מאיתנו מרגישים?
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני חושבת שאנחנו צריכים להידרש לזה באמת בכל הרמות למשפחה, גם ברמת הביטחון האישי, גם ברמת הביטחון הכלכלי.
איילת נחמיאס ורבין: בעיני אגב, רשת הביטחון הכלכלית שמשפחות בישראל מרגישות, כי זה עניין מהותי ומי שעוקב יודע למשל שמעונות היום נמצאים בעיצומה של שביתה מתגלגלת כבר מ - - -
עאידה תומא סלימאן: מחר אנחנו דנים בזה.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, יש דיון מחר ואני מברכת על כך.
איילת נחמיאס ורבין: אני תמיד שמחה שהוועדות מקדימות את הבקשות של חברי הכנסת ורואים שזה דבר מהותי.
איילת נחמיאס ורבין: שליש מילדי ישראל בכלל אין להם מקום במעונות, שלא לדבר על המטפלות, שמקבלות שכר הזוי, ואם אנחנו היינו שואלים את עצמנו מי מבין הנשים נמצאת בתחתית שרשרת ההתייחסות החברתית, אני מניחה שמטפלות וסייעות, גם במעונות, גם בקשישים.
איילת נחמיאס ורבין: בכל התחומים שהם התחומים המוחלשים, התחומים הנשיים, שם אנחנו היינו רואים את זה.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני חושבת שאנחנו צריכים להתייחס לכל העניין הזה של משפחה.
איילת נחמיאס ורבין: עאידה, יש את שדולה המשפחה שאני עומדת בראשה, אבל אני אשמח גם לעשות דיון במשותף יחד עם הוועדה לקידום מעמד האישה, לראות איך אנחנו מסתכלים על המשפחה הישראלית בצורה אחרת, כי הנתון הזה הוא באמת נתון מפתיע.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה ואנחנו תיכף נפתח את הדיון גם לאורחים.
רויטל סויד: אז קודם כל שתהיה לנו באמת פתיחת כנס טוב, שנוכל באמת להמשיך את העשייה הכל כך טובה שעשינו בכנס הקודם למען נשים במדינת ישראל ואני מברכת על הדיון הזה.
רויטל סויד: יש פה שני דברים מאד קוטביים שעולים וצריכים באמת לעורר איזה שהוא סימן שאלה.
רויטל סויד: כי מצד אחד דבר אחד שהוא מאד מאד ברור – חופש הביטוי במדינת ישראל, אליבא ד-כל המגזרים ואליבא ד-כל האוכלוסיות וכל השכבות, הוא חופש ביטוי שבו ניתן לומר הכל.
רויטל סויד: אנחנו מצפים שבחברה שבה ניתן לומר את הכל ולבקר את הכל, אז גם יהיה מענה למה שאומרים, אבל מסתבר שלא כך, ובהחלט אנחנו רואים שנשים חשות חוסר ביטחון כלכלי, ביטחוני, אישי, בכל מיני רבדים.
רויטל סויד: אז זו נקודה אחת ואל זה אנחנו צריכים להתייחס, כי אם אנחנו באים ואנחנו אומרים אנחנו יכולים כל אחד להביע את עמדתנו, אבל מצד שני אף אחד כנראה לא שומע את זה ולא מתקן.
רויטל סויד: זה נתון אחד.
רויטל סויד: נתון שני, אנחנו רואים לכל אורך המחקר הזה, שיש קבוצות מיעוט של נשים ערביות ונשים חרדיות, שבכל הפרמטרים כמעט הן באותה תחושה, או לפחות הן זהות בחוסר הביטחון שיש להן ולא נעבור על כל הפרמטרים שנבחנו.
רויטל סויד: זה אומר שנשים ותיקות, אני לא יודעת מה מגדיר בדיוק ותיקות, אבל רוב הנשים במדינת ישראל, שלא משתייכות לאוכלוסיות מוחלשות, כן חשות יותר ביטחון, כן יכולות לומר את דבריהן, כן יכולות להתנהל ויש להן את המענה מול הגופים ובמרחב שהן נמצאות בו, לעומת נשים בחברות יותר מצומצמות, בין אם זה החברה החרדית ובין אם זה החברה הערבית.
רויטל סויד: ועל זה לדעתי אנחנו צריכים לתת את הדגש, עאידה, במושב הבא, כדי לבוא ולראות איך אנחנו יכולים לסייע לנשים שעדיין לא יכולות לפרוץ מהמקומות שבהם הן נמצאות, להתקדם הלאה ולהרגיש את הנוחות כפי שחשות לפחות הוותיקות.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לעורכת הדין - - -
עליזה לביא: אני יכולה?
עליזה לביא: אני חייבת לרוץ לוועדת חוץ וביטחון.
עאידה תומא סלימאן: חייבת לרוץ, אז בבקשה.
עליזה לביא: טוב, קודם כל הערה, אבל לפני כן אני אגיד את התודה.
עליזה לביא: אני מברכת אותך על הנתונים האלה.
עליזה לביא: הם נתונים מרתקים.
עליזה לביא: לטעמי יש פה כמה שאלות מחקריות שהייתי שמחה לקבל עליהן הרחבה, וזה לא הזמן, גם לגבי הדרך שבה הדברים נבחנו.
עליזה לביא: לפני שאני מתחילה בהערה שלי, אין פה מענה ופילוח לגבי נשים ממוצא אתיופי, נשים עולות מאתיופיה ואני רוצה להביע את שאלתי, מחאתי, על העובדה שמצאתם לנכון שלא לבדוק, בה בשעה שאנחנו מכירים את תמונת המצב העגומה בכלל באשר לנשים - - -
עליזה לביא: בסדר, אני מעירה את זה.
עליזה לביא: אני מעירה את זה גם נוכח הדיונים הקודמים שהיו כאן, אם זה על אותה זריקה שנשים קיבלו כדי למנוע כל מיני נושאים שלא טופלו.
עליזה לביא: אני לא ארחיב בעניין הזה, אבל המקום של קליטה של עולות מחבר העמים והנתונים שהצבעתי עליהם בהערה שהצגתי קודם, מול אי המציאות הזאת במילים עדינות בקרב עולות מאתיופיה, היא מכעיסה, היא מדאיגה, היא חייבת לבוא ולהיות פה בדיונים.
עליזה לביא: העובדה שהן לא קיימות כאן - - -
עאידה תומא סלימאן: אז לפני שאנחנו מסיקים מסקנות ומתחילים לכעוס, אולי נשמע את התגובה שגם כן ניתנה ב-8 במרס, שהיא מדעית לגמרי ולא קשורה.
<שלי מזרחי: הסקר כלל התייחסות לנשים יוצאות אתיופיה ובכלל לאוכלוסייה יוצאת אתיופיה, אבל מאחר שהסקר כלל מדגם מייצג ושיעור יוצא אתיופיה באוכלוסייה הוא מאד מאד נמוך – מדובר על 1.5%.
<שלי מזרחי: זאת אומרת שבמדגם זה כלל בערך כ-20 משתתפים, ומבחינה מתודולוגית אני לא יכולה להציג מסקנות, במיוחד לא באחוזים - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא יהיה אמין.
<שלי מזרחי: אני אל יכולה להסיק מזה מסקנות על תחושת החשש, בהסתמך על פילוח של תשובות של 10 אנשים.
<שלי מזרחי: כן בכוונתנו להרחיב את זה, וכמו שאמרתי יש אוכלוסיות שהדרך הנכונה היא או סקר ייעודי לאוכלוסייה הספציפית הזאת.
<שלי מזרחי: זאת אומרת לא סקר של מדגם מייצג ובנוסף לשלב את זה עם קבוצות מיקוד.
<שלי מזרחי: כן יש לנו כוונה להרחיב את זה, במיוחד לקבוצה הזאת.
<שלי מזרחי: לכן התחלתי ואמרתי שיש קבוצות מסוימות שהדרך הנכונה להגיע אליהן היא או בסקר ייעודי או קבוצות מיקוד.
עליזה לביא: טוב, אני שמחה על ההבהרה ואני בטוחה שגם יושבת ראש הוועדה וגם מרכז המחקר והמידע של הכנסת יתנו מענה לסוגיה הזאת.
עליזה לביא: אז אני מודה על ההבהרה, תודה גברתי.
עליזה לביא: לגבי ההערות שלי.
עליזה לביא: אתמול עובד מרכול עבר – אני לא יודע אפילו איזו מילה לומר – אבל מעשה שלא יעשה.
עליזה לביא: מעשה שלא יעשה, יס"מניקים שתוקפים אותו, ראינו כולנו בסרטון.
עליזה לביא: ובסופו של יום אני קוראת את העדות של אבא שלו ואבא שלו אומר שהוא עוד לא החליט מה לעשות ואם בכלל לפנות לתלונה.
עליזה לביא: ואני רוצה שכולנו נפתח עכשיו את הטבלה בעמוד 8 ונסת
עליזה לביא: כל על כך שכ-20% מהנשים וכ-24% מהגברים אינם חשים ביטחון לפנות למשטרה, חוששים לפנות למשטרה.
עליזה לביא: העדות של האבא, העדות המצמררת הזאת, מעבר למעשה הנוראי שנעשה אתמול כלפי אזרח ישראלי – ואני לא יודעת מה קרה שם, אבל בטוח שהמשטרה ומח"ש צריכים לבדוק מה קרה שם, עוד קודם תלונה של אב שאומר אני לא יודע מה לעשות ובכלל המקום הזה של החשש מלפנות למשטרה.
עליזה לביא: וכשאנחנו רואים את הנתון הקודם של הפחד במשפחה, שזה מספר שתיים אחרי המצב הביטחוני – משפחה – המענה זה המשטרה.
עליזה לביא: ואם אזרחים מפחדים, חוששים, זה מטריד אותי מאד מה מקומה של המשטרה, באיזו שפה היא מדברת.
עליזה לביא: האם בכלל אזרחים יכולים לבוא ולהתלונן.
עליזה לביא: הטבלה הזאת היא קשה ביותר.
עליזה לביא: נשים חרדיות ונשים ערביות – 79% מהנשים החרדיות חוששות לפנות למשטרה.
עליזה לביא: 80% מיוצאות ברית המועצות.
עליזה לביא: סליחה, 67% מהנשים הערביות.
עליזה לביא: משהו פה קשה.
עליזה לביא: משהו פה לא ברור.
עליזה לביא: זה לא צריך להיות ככה.
עליזה לביא: המקום צריך להיות אחר לחלוטין.
עליזה לביא: זאת טבלה שאותי, גברתי, מטרידה מאד והמקום הזה – של הנגישות, של אנשי המשטרה – לבוא ולדבר גם את השפה, גם את השפה התרבותית, גם את החירות המגזרית שקיימת פה בחברה בישראל, עם ההערה שניתנה לגבי יוצאי אתיופיה, אבל זה מלמד אותנו בזרקור של איך צריך לבוא ולעבוד.
עליזה לביא: ועם המצבור של הנתונים הללו והפילוח שניתן כאן, אני מאד מוטרדת.
עאידה תומא סלימאן: אם מצטרפים לזה גם את הטבלה שדיברה על כך שיותר מ-50% מכלל האוכלוסייה במדינת ישראל חשה ביטחון או חוששת להיפגע על ידי מוסדות המדינה, אז אנחנו יכולים להבין גם את העמדה כלפי המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: כי מעל 50% מכלל האזרחים חוששים שהם עלולים להיפגע על ידי מוסדות המדינה, ואני חושבת שזה צריך באמת לא רק להדליק נורה אדומה, אלא לתת לנו לעצור ולחשוב על זה לעומק.
עליזה לביא: לטובת האזרחים כולם.
עליזה לביא: אזרחי ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לעורכת הדין נטע לוי – איתך, מעכי ואחר כך אחזור לחברי הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: שלום לחבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: בוקר טוב גברתי וברכות על הדיון החשוב.
<נטע לוי: אני נטע לוי מאיתך-מעכי, ואני כאן עם הכובע של מי שמקדמת את החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם – נשים, שלום וביטחון בישראל.
<נטע לוי: ובאמת, אחד הדברים ואני מצטרפת באמת לברכות על הסקר המאד מאד חשוב הזה.
<נטע לוי: זה ברור שזה איזה מן ספתח, שאני חושבת שעוד אפשר לפתח ואני חושבת שחשוב לפתח אותו, אבל אני חושבת שמה שהוא נותן זה גם באמת את הנושא שבארגוני נשים, כמו שאת דיברת על זה עאידה, בתחילת הדיון, כן עליו מודעות, אבל בזה שזה בא מהכנסת זה מאד מאד משמעותי.
<נטע לוי: אני רוצה להצביע כאן על נתון שבעיני נותן סוג של הסבר על האוכלוסיות, על הנשים הערביות והנשים החרדיות, שהוא נתון שעובר לכל אורך השאלות.
<נטע לוי: אני חושבת שהעובדה שהן מעידות על תחושת ביטחון נמוכה יותר, קשורה למה שהחלטה 1325 עושה.
<נטע לוי: שהיא קושרת בין הצורך בהגנה וביטחון לנשים, לבין הצורך בייצוג.
<נטע לוי: ובאוכלוסיות שבהן יש פחות ייצוג של נשים, הן פחות נראות בספירה הציבורית, הן פחות משפיעות ופחות נוכחות במוקדי קבלת החלטות – החל מהכנסת, כלה ברשויות המקומיות, המשך במשטרה - בכל המקומות האלה נשים בכלל ונשים מאוכלוסיות יותר בשוליים, יותר מודרות, שם זה ניכר בצורה מאד מאד ברורה לאורך כל הסקר הזה.
<נטע לוי: אני חושבת שכאשר כותרת הדיון היא מה הלאה, אז הנושא שגם בוועדה שלך, עאידה, אנחנו מדברות עליו הרבה, זה על אחד הכלים שיש לממשלה הזאת לעשות איתו משהו, וזה החלטת הממשלה 2331, שאומרת שהממשלה תגבש תכנית פעולה לשוויון מגדרי, ברוח עקרונות 1325.
<נטע לוי: ואני חושבת שזה מאד - - -
עאידה תומא סלימאן: שלצערי הרב עד עכשיו לא התקיימה הוועדה שאמורה לדון ולהחליט איך מטמיעים את ההחלטה הזו בכלל משרדי הממשלה.
עאידה תומא סלימאן: כבר עברה יותר משנה.
<נטע לוי: כן, יותר משנה.
<נטע לוי: דצמבר 2014.
<נטע לוי: אז אני חושבת שזה - - -
עאידה תומא סלימאן: אוטוטו שנתיים.
<נטע לוי: כשאנחנו מדברות ומדברים כאן על מסקנות מהסקר החשוב הזה, אני חושבת שקריאה לממשלה לשוב להחלטה שאמורה לחייב אותה והשרה ישבה כאן בדיון במרס האחרון ואמרה שהיא מחויבת לזה, אז אני חושבת שזה איזה מין - - -
מירב בן ארי: מה קרה מאז מרס האחרון חוץ מלהגיד שמחויבים?
<נטע לוי: אז אני חושבת שהסקר הזה מהווה איזה שהיא קפיצת - - -
עאידה תומא סלימאן: כדאי לשמוע ממישהו בתוך הקואליציה.
<נטע לוי: זו קריאת השכמה שאני חושבת שהיא עוד איזה שהוא טלטול לממשלה, כי אני חושבת שבאמת כל הדברים שעולים מהסקר הזה הם מאד מאד מטרידים וצריכים להטריד גם את הממשלה.
<נטע לוי: דבר אחרון שאני אומר ושיתפתי אותך באופן אישי.
<נטע לוי: אנחנו באיתך מעכי, יחד עם ארגונים נוספים – מדרשת אדם ונשים עושות שלום – התחלנו בעצם איזה שהוא מהלך של להתחיל להרחיב את המעגלים להגיע לעוד ועוד ועוד נשים שיתחילו לדבר שלום וביטחון.
<נטע לוי: יתחילו לדבר, להיכנס לתוך השיח הזה, שהרבה מהנשים בישראל מרגישות מודרות ממנו, מרגישות שאין להן לגיטימציה.
<נטע לוי: מרגישות שביטחון זה כביכול משהו שרק לגנרלים בכלל יש איזו שהיא זכות ביטוי בו.
<נטע לוי: אנחנו התחלנו לצאת לדרך עם הסמינר הראשון, שנקרא בונות עתיד משותף – נשים מובילות לשלום וביטחון.
<נטע לוי: יש כאן שלוש מהמשתתפות של הסמינר הראשון הזה, כשבאמת בין היתר בוחנות מה זה תחושת ביטחון, מה זה תחושת ביטחון אנושי, מה זה פרספקטיבה מגדרית ואיך נשים יכולות לקבל כלים בשביל להתחיל להיכנס ולהשפיע בתוך המעגלים האלה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה וכל הכבוד על העשייה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שגם כן אתן בסמינר ובעשייה הזו, תוכלו להשתמש בנתונים ותוכלו להשתמש בראייה שאנחנו מנסות להחדיר לשיח הזה שנקרא שיח ביטחוני.
עאידה תומא סלימאן: כל עוד מדברים רק על הביטחון הלאומי, המיליטריסטי, יהיה לגנרלים את ה-Say האחרון, או אפילו לאלה שאין להם ניסיון בביטחון הזה ועלולים אף לסכן את הביטחון הזה.
עאידה תומא סלימאן: הם יכולים להיות אחראים רק בהיותם גברים ובהיותם פוליטיקאים איך שהוא.
עאידה תומא סלימאן: אבל כאשר אנחנו נרחיב את היריעה ונתחיל לדבר על ביטחון אנושי, יהיה לנו המון מה ללמד אותם, כנשים.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.
איימן עודה: גברתי יושבת הראש עאידה תומא, אני מאד מברך אותך ואת החברות ואת החבר היחיד לצידי, וזה אומר הרבה.
איימן עודה: מזמן שהיית מנכ"לית עמותת נשים נגד אלימות את מכירה את כל החומר הזה על בוריו ומקדמת נושאים כל כך חשובים.
איימן עודה: לכן אנחנו מאד מעריכים את פועלך וגם את הראייה ההוליסטית שעכשיו דיברת על חלק ממנה.
איימן עודה: התייחסת לגנרלים ולתפיסה המיליטריסטית, שהיא בוודאי נגד - - -
עאידה תומא סלימאן: גנרלים ורב טוראים.
איימן עודה: כתפיסה מיליטריסטית, אין ספק שאנשים ש - - -
דב חנין: בהיסטוריה הרב טוראים נעשים יותר מסוכנים.
איימן עודה: שהנשים הן הנפגעות ביותר מפני האלימות, מעמד הגבר וגם כן כאשר מעבירים את הכסף למקומות לא נכונים, למקומות של רווחה.
איימן עודה: לכן זה הנושא ההוליסטי ביותר בוודאי, ואנחנו כך צריכים לראות את הדברים.
איימן עודה: מאד חשוב לי לחשוב איך בישיבות כאלה ישתתפו עוד יותר גברים, כי זה עניינה של החברה כולה.
איימן עודה: כולה.
איימן עודה: וכמו שבמאבק למען השוויון והדמוקרטיה אי אפשר להאמין במעבר חד צדדי של ערבים, כי זה לא ערבים מול יהודים, אלא זה ערבים ויהודים ביחד למען דמוקרטיה ושוויון, זה אותו דבר, ממש אותו דבר בסוגיות של נשים.
איימן עודה: אני חושב שכמעט אי אפשר לקדם בלי שיתוף הפעולה הזה.
איימן עודה: אני מאמין שבוודאי אפשר דרך העצמה ולהכריח, אבל אין ספק שזה הרבה יותר יעיל שיהיה מאבק משותף של גברים ונשים ביחד.
איימן עודה: יש לנו אחריות כבדה כלפי הנושא הכל כך חשוב הזה.
איימן עודה: רציתי להתייחס במשהו לגבי האוכלוסייה הערבית.
איימן עודה: אנחנו ראינו את ההבדלים הכל כך גדולים בין הנשים הערביות לבין שאר הנשים.
איימן עודה: אני חושב, עאידה, שהנשים הערביות איבדו את המבנה השמרני הקלאסי ולא הרוויחו את המבנה המודרני.
איימן עודה: המבנה השמרני היה מפלה את האישה לרעה.
איימן עודה: זה כמו הימין המתון מול הימין המתדרדר היום.
איימן עודה: אז יש לך פה מבנה שמרני שהוא מדכא, אבל אין ספק שיש בו בלמים מסוימים ויש משהו שהוא מוכר - - -
עאידה תומא סלימאן: ויש ביטחון קהילתי.
איימן עודה: כן, מוכר חברתית.
איימן עודה: אז אנחנו איבדנו את המבנה המסורתי שהיה פעם ולא הרווחנו את המודרני, ופשוט מאד אין מדינה.
איימן עודה: האם בגלל התפיסה של מדינה לעם אחר, למרות שאני לא מאמין כך, כי זו מדינה של האלפיון העליון ולא של כל היהודים בוודאי, אבל התפיסה שהערביות והערבים לא מרגישים שייכות, לפי כל הנתונים שאי אפשר לסמוך על המשטרה, הפחד מחקירות, פחד מהריסת בתים, אז אין לך חברה ואין לך מדינה.
איימן עודה: אין לך אוטנטיות ואין לך מודרניות.
איימן עודה: אני חושב שאנחנו נמצאים בתחנת הביניים הזו.
איימן עודה: בוודאי צריך להעמיק את המאבק למען המודרנה, למען הגישה האזרחית, למען שהמדינה תהיה לכולם.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר טל דקל, אחותי למען נשים בישראל.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין ליאת קליין, יועצת משפטית מאיגוד מרכזי הסיוע.
<ליאת קליין: גם אנחנו נצטרף כמובן לברכות, גם על הסקר, על הדיון ועל זה שעם הדיון החשוב הזה אנחנו פותחות את המושב הזה של הכנסת.
<ליאת קליין: אני גם מצטרפת לדברים האחרונים שנאמרו פה.
<ליאת קליין: אנחנו חיים פה במדינה שמדברת הרבה מאד על ביטחון, מתעסקת הרבה מאד בביטחון, מעט מאד מדברת מעט מדי על ביטחון בהקשרים האלה.
<ליאת קליין: אני קוראת את הסקר ואת התוצאות שלו והוא מטריד בהרבה מאד מובנים.
<ליאת קליין: הממצאים שלו מדאיגים מאד.
<ליאת קליין: אני יכולה לדבר פה על דברים מסוימים.
<ליאת קליין: יש פה נתונים כמעט מחרידים על זה שחצי מהנשים בישראל מפחדות לשבת בתחנת אוטובוס.
<ליאת קליין: כמעט 80% מהנשים בישראל מפחדות לעבור ברחוב.
<ליאת קליין: אנחנו מדברים פה על לעבור ברחוב ולשבת בתחנת אוטובוס.
<ליאת קליין: זה נתון שהוא בלתי נתפס.
<ליאת קליין: איך אפשר לדבר על ביטחון במדינה, כשחצי מהאוכלוסייה לא מסוגלת לעבור ברחוב ולהרגיש ביטחון ברמה הכי פשוטה.
<ליאת קליין: זה נתון שאני חושבת שעל פניו, בכל מה שקשור למרחב הציבורי, הוא מעורר פה הרבה מאד סימני שאלה על מה שקורה בחברה הישראלית.
<ליאת קליין: מה שאני רואה הרבה מאד מהסקר הזה, וזה משהו אנחנו אומרות אותו תמיד, שאי אפשר לנתק בין סוגים שונים של ביטחון והתחושה של פערים בשוויון בחברה הישראלית.
<ליאת קליין: לא רק בכל מה שקשור לאוכלוסיות המיוחדות ולקהילות סגורות, שרואים את זה בצורה נורא ברורה כאן, אבל אי אפשר לנתק בין שאלות של שוויון נשים במקום העבודה, אם נשים לא מרגישות בטוחות.
<ליאת קליין: אנחנו אומרות את זה הרבה פעמים בהקשרים של הטרדה מינית, שגם הנתון הזה נראה פה, שהטרדה מינית היום מהווה את אחד החסמים, אולי החסם המרכזי הבולט בפני נשים בשוק העבודה.
<ליאת קליין: אישה יכולה לעמוד בראש פירמידה, לעמוד בראש איזה שהוא ארגון ועדיין לחוות אלימות ולהרגיש לא בטוחה לשבת בתחנת אוטובוס.
<ליאת קליין: זה דבר שהוא מדהים בדבר הזה.
<ליאת קליין: העובדה שהחברה הישראלית היא לא שוויונית - ופה אני מצטרפת לדברים האחרונים שאמר פה חבר הכנסת עודה – אי אפשר לדבר על שוויון בלי שמדברים על ביטחון ברמה הזאת והנתונים האלה הם קודם כל מטרידים.
דב חנין: אני רוצה להביע הערכה גדולה לדיון הזה וגם לעבודה שנעשתה על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
דב חנין: זה בדרך כלל דבר שאומרים בפתיחת הדיון, אבל אני לא מתכוון פה לאמירה לפרוטוקול.
דב חנין: אין כל כך הרבה הזדמנויות שבהן אני יכול להגיד על דיון שמתקיים פה בכנסת, שהוא באמת תורם לנו איזו שהיא המשגה חדשה או איזו שהיא תובנה חדשה, על המציאות החברתית והפוליטית שאנחנו חיים בתוכה.
דב חנין: והדיון הזה, גברתי, שאת יזמת וכל העיסוק בנושא הזה, אני חושב שהוא באמת תרומה לכל צורת החשיבה שלנו על החברה בארץ בכלל.
דב חנין: כמובן בסוגיות של נשים, אני מיד אגיע לזה בהמשך, אבל בכלל על כל סוגיות ההבנה שלנו של החברה הישראלית.
דב חנין: החברה שאנחנו חיים בה, היא חברה שחיה בפחד.
דב חנין: אנשים בארץ הזאת מפחדים.
דב חנין: ופחד הוא דבר איום ונורא ברמה החברתית, ברמה הפוליטית.
דב חנין: פוליטיקה של פחד היא הפוליטיקה שמובילה את האנשים למקומות האפלים ביותר.
דב חנין: ולצערי הגדול יש גם אנשים שבונים את הפוליטיקה שלהם על הפחדים, אבל צריך להבין שיש בעיה אמיתית של פחד.
דב חנין: אנשים באמת מפחדים.
דב חנין: ויש בעיה אמיתית של ביטחון.
דב חנין: ואת הבעיה האמיתית של הביטחון הזו, צריך להבין בראייה מאד מאד רחבה.
דב חנין: זה סוגים שונים, יש מופעים שונים לבעיית חוסר הביטחון של אנשים ושל נשים בישראל.
דב חנין: יש חוסר ביטחון פיזי, יש חוסר ביטחון מגדרי, יש חוסר ביטחון של קבוצות אוכלוסייה, יש חוסר ביטחון תעסוקתי, יש חוסר ביטחון כלכלי, יש חוסר ביטחון חברתי.
דב חנין: המון המון סוגים של חוסר ביטחון ואחד התפקידים, אחד האתגרים החשובים ביותר שלנו, זה להתמודד עם חוסר הביטחון הזה, עם הפחד הזה ולייצר חברה שאנשים ירגישו בה יותר ויותר בטוחים.
דב חנין: התמונה של הנתונים שמרכז המחקר והמידע של הכנסת מביא בפנינו, היא תמונה מאד מאד קשה.
דב חנין: אנחנו רואים באופן עקבי, כמעט בכל תחום, שיש פער גדול בין רמת הפחד, חוסר הביטחון של נשי, לבין רמת הפחד וחוסר הביטחון של גברים.
דב חנין: וזה לא שהמצב של הגברים הוא כל כך טוב.
דב חנין: המצב של הגברים גם לא מי יודע מה בחלק מהתחומים.
דב חנין: אבל נשים כמעט בכל התחומים, בצורה עקבית, באופן משמעותי, מרגישות פחד.
דב חנין: הרבה הרבה פחות ביטחון וזה מאד מדאיג.
דב חנין: תמונה נוספת, ציר נוסף של חיתוך, אנחנו רואים שכמעט בכל נושא – ערבים מרגישים פחות בטוחים מיהודים.
דב חנין: אנחנו רואים שערביות מרגישות פחות בטוחות אפילו מערבים.
דב חנין: אנחנו רואים מצב של באמת תמונה חברתית מאד מאד מדאיגה ואני חושב שזו סוגיה שצריכה להעסיק אותנו גם ברמה של מה צריך וניתן לעשות בנושא הזה.
דב חנין: אני רק רוצה להגיד דבר שהוא נראה לי נורא חשוב להדגשה.
דב חנין: אנחנו מדברים על תחושה.
דב חנין: הסקר הזה והנתונים האלה מדברים על תחושה.
דב חנין: אבל אני רוצה להגיד דבר מאד קשה.
דב חנין: מאד קשה.
דב חנין: אני אומר את זה בהרבה כאב.
דב חנין: התחושה הזו לא מנותקת מהמציאות.
דב חנין: זה לא רק שאנשים מפחדים, זה לא רק שנשים מפחדות, זה לא רק שעברים מפחדים, יש ממה לפחד.
דב חנין: מדברים פה על חשש ממשטרה.