GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צפרא דוויק: האלימות הזאת וסגנון הדיבור הזה, שקובע, שאם אני עובדת סוציאלית אני גם "זונה משוקמת" – אמנם "משוקמת" שזו כבר דרגה יותר גבוהה, סליחה על השפה אבל אני רק מצטטת, ואני "מקיימת יחסי מין עם כל מי שעבר בדרכי רק בגלל שאני עובדת סוציאלית" ומתנפלים על עובד סוציאלי ועל אשתו, רק בגלל שהוא העז להגיד משהו בגנות אלה שמסיתים, אז השיח הפך להיות לא לגיטימי בעינינו.
<צפרא דוויק: ולא רק שהוא לא לגיטימי אלא שהוא מסית, הוא מדיח, כי אנחנו לא יודעים לאילו אוזניים הוא מגיע, מי האיש שייקח את זה ברצינות ויביא את זה לקיצון ויביא את זה לאיזשהו צעד.
<צפרא דוויק: אתן דוגמה ממני, מישהו כתב באתרים האלה שאני "פורעת חוק ואני מסיתה את העובדים הסוציאליים לעבור על החוק, אז צריך לעצור אותה, נכון?
<צפרא דוויק: " זה נופל על אוזניים של אנשים שאנחנו לא יודעים מיהם ומהם, מי יחליט שצריך לעצור אותי בכל דרך שהיא ואני גם בסכנה.
<צפרא דוויק: אני בכך הכול יושבת ראש האיגוד, אני לא קובעת מדיניות, אני לא ממונה על העובדים, אני יושב ראש איגוד עובדים סוציאליים וגם אני נתונה בסכנה, אבל זה לא מה שחשוב.
<צפרא דוויק: ההתנהלות שלנו בכל הנושא של האבטחה היא מאוד בעייתית כי המשטרה והמשרד לביטחון פנים לא מספיק קשובים.
<צפרא דוויק: הם לא מגיבים אלינו במהירות הדרושה, הם לא מגיעים פיזית למקומות.
<צפרא דוויק: לקח עשרים דקות בקרית גת עד שהמשטרה הגיעה.
<צפרא דוויק: לקח עשרים דקות.
<צפרא דוויק: כשהגיעה משטרה בקרית שמונה והגיעה מהר, באותו שבוע שקרה באום אל פאחם, כמה ימים קודם היה גם אירוע בקרית שמונה, של אב שיכור שהשתולל שם וכו', והילדים שלו הרסו את הלשכה אבל השוטרים לא נגעו בילדים כי אסור להם לגעת בילדים.
<צפרא דוויק: אני לא יודעת אם אתם יודעים את זה אבל לשוטרים אסור לגעת בילדים.
<צפרא דוויק: אני מוכרחה לציין שזה כנראה רק ילדים יהודים כי אנחנו יודעים שנוגעים בילדים אחרים אז לא נגעו בילדים והילדים הרסו את הלשכה שם.
<צפרא דוויק: ועמדו חמישה שוטרים.
<צפרא דוויק: משהו בתגובות של המשטרה לא מתנהל נכון.
<צפרא דוויק: לא מספיק מהר, לא מספיק מגיב.
<צפרא דוויק: החקירות – רובן נסגרות מחוסר ענין לציבור.
<צפרא דוויק: איזה חוסר ענין לצבור יש כשאנחנו עובדי ציבור?
<צפרא דוויק: אני לא מבינה את התשובה הזאת, זה אבסורד, זה משהו מנוגד.
<צפרא דוויק: חוסר ראיות – איזה ראיות צריך כאן?
<צפרא דוויק: האם מותר לאדם לעמוד מתחת לבית שלי ולצעוק שאני "חוטפת ילדים", "רוצחת ילדים", "הורגת משפחות?
<צפרא דוויק: " האם זו לא הסתה?
<צפרא דוויק: האם זו לא אלימות?
עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק רציתי לפני כמה דקות לשאול אותך אם אתם כעובדים ועובדות סוציאליות מגישים תלונות במשטרה - - -
<צפרא דוויק: ללא הרף.
עאידה תומא סלימאן: קיי, האם ידוע לכם או האם אי פעם ניסיתם לבדוק מה אחוז התלונות שאכן טופלו, נחקרו והתקדמו אתן לכתבי אישום?
עאידה תומא סלימאן: כמה נסגרו?
<צפרא דוויק: "זה עדיין נחקר", הכול בחקירות עדיין.
<צפרא דוויק: שנתיים, שלש, הכול בחקירות.
<דוד גולן: במשך שנתיים הוגשו בערך 300-500 תלונות למשטרה, בעיקר על אלימות אינטרנטית.
עאידה תומא סלימאן: והן לא אנונימיות.
<דוד גולן: ועדיין היו שתיים שנסגרו ונפתחו בהוראת שר הרווחה מחדש, שר הרווחה פנה למפכ"ל המשטרה.
<דוד גולן: השאר עדיין בחקירה.
<דוד גולן: חלק מהמסיתים נחקרו במשטרה.
<צפרא דוויק: ללא ספק, אנחנו ציבור שנתפס כחלש כי אנחנו נשים אבל אנחנו לא חלשות.
<צפרא דוויק: אנחנו נשים חזקות, אנחנו יודעות להילחם אבל, זה פוגע לנו במקצוע.
<צפרא דוויק: יש פחות ופחות עובדים סוציאליים שמוכנים להיות עו"ס לסדרי דין, אז מי יטפל בילדים - - -
<קריאה: זה לחוק נוער.
<צפרא דוויק: זה עו"ס לחוק נוער, אז מי יטפל בילדים שמתעללים בהם?
<צפרא דוויק: מי יטפל בילדים שצריך להציל אותם?
<צפרא דוויק: יש לנו בעיה היום, כמקצוע, בגלל ההתקפות.
<צפרא דוויק: ואני חושבת שכאן המקום שהמדינה צריכה להגיד: זה לא רק אבטחה עם מאבטח מקצועי שאנחנו דורשים בכניסה ללשכה וזה לא רק לחצן מצוקה שאנחנו רוצים שיהיה גם עם G.P.S., זה לא רק הקשר עם המשטרה שתגיב במהירות והסיור של המשטרה שיעבור ומכלול שלם של סל אבטחה, אלא זה גם ההיבט של ההשלכה על התפקוד היומיומי שלנו ועל המקצוע שלנו.
<צפרא דוויק: המדינה צריכה לתת על זה את הדעת, כי עוד מעט לא יהיו עובדים סוציאליים שיהיו מוכנים לעסוק בנושאים האלה.
<צפרא דוויק: ואין כאן בן אדם בחדר הזה או בכל המדינה שלא זקוק פעם לעובד סוציאלי, מיום שאנחנו נולדים עד היום שבו אנחנו מתים, באחת הנקודות בחיינו אנחנו נזדקק לעובד סוציאלי, וזו קשת רחבה מקצועית.
<צפרא דוויק: ולא צריך להסתכל על מספר הבוגרים של עבודה סוציאלית בכל שנה, כי הרבה מהם לא מגיעים לעסוק במקצוע בשדה, אלא מגיעים לעסוק בעיסוקים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: גברת צפרא, האם יש לך הצעות קונקרטיות, שלכם, כאיגוד, שחשבתם עליהן?
עאידה תומא סלימאן: ואני מבינה שמעבר לאבטחה ולביטחון הפיזי, יש גם את התדמית שנוצרת או שמייצרים סביב למקצוע, שפוגעת גם במעמד של העובדים הסוציאליים מול הקהל ובביטחון שלהם.
עאידה תומא סלימאן: האם יש הצעות קונקרטיות או פנייה ספציפית לגורמים בממשלה?
יוסף ג'בארין: אני אחדד את זה יותר.
יוסף ג'בארין: אנחנו מנסים לחשוב איך אפשר לקדם את הרגשת הביטחון והבטיחות, מה שכמובן יאפשר תנאי עבודה ראויים יותר.
יוסף ג'בארין: את בטח בקיאה יותר מאתנו, אילו רעיונות אפשר להעלות?
יוסף ג'בארין: משהו שהוא אולי ישים גם במציאות הנוכחית ואולי רעיונות שאת חושבת שראוי שיתממשו, גם אם את חושבת שלא נצליח ליישם אותם אבל, תדריכי אותנו בשאלה מה אפשר להעלות בהקשר הזה.
<צפרא דוויק: שני דברים בשני היבטים.
<צפרא דוויק: אחד, האבטחה – כמו שפתחנו היום את הדיון כאן, שחייבים לקבוע שיהיה מאבטח מקצועי בכל שירות רווחה ובכל סוכנות שלה.
<צפרא דוויק: זאת אומרת, זה שיש בבניין הראשי מאבטח, זה לא אומר שביחידה לנוער או ביחידה לטיפול באנשים בגמילה, יש מאבטח ושם אלו גם כן יחידות מסוכנות, אפילו מרכזים לאלימות במשפחה, שבדרך כלל יושבים מחוץ לבניין הראשי, גם טיפול במשפחה בכלל, אצלם אין מאבטח, זאת אומרת, קודם כל מאבטח.
<צפרא דוויק: הדבר השני הוא משהו שקיים בסל כבר, שיממשו אותו, שיהיה לכל עובד סוציאלי לחצן מצוקה עם G.P.S., בעיקר ברשויות של 1-4, לפטור אותן גם מה- מצ'ינג וכבר שמעתי ממשרד הרווחה שאכן, הם פוטרים מה matching, נכון, רחל?
<צפרא דוויק: זה מה שאמרו לי, שהולכים לפטור אותן ולדאוג שיהיה בכל מקום, כי הרשות המקומית לא יכולה להשיג את זה מן התקציב שלה, התקציבים שלהם קטנים.
<צפרא דוויק: הדבר השלישי שהוא חשוב לא פחות, הוא כל הסיפור של הרשתות החברתיות וההסתה.
<צפרא דוויק: ביום העובד הסוציאלי לפני שנתיים, עבר חוק בקריאה טרומית נדמה לי, חוק נגד אלימות וביקשנו - - -
<קריאה: זה כבר עבר.
<צפרא דוויק: זה כבר עבר, וביקשנו להוסיף שם את העניין של האלימות ברשתות החברתיות.
<צפרא דוויק: צריך לקבוע את רמת הענישה לעניין הזה ולא לפחד להגדיר את זה כהסתה שהיא אלימה מאוד.
<צפרא דוויק: כאן יש את השאלות של מה עושים עם זה?
<צפרא דוויק: איך עושים את זה?
<צפרא דוויק: למי פונים?
<צפרא דוויק: המסיתים מסתתרים מאחורי שמות בדויים, מסתתרים עם שרתים שמתנהלים בחו"ל ואני חושבת שבסופו של דבר כל הדבר הזה 'יקום על יוצרו'.
<צפרא דוויק: אל"ף, המשרד לביטחון פנים, יחד עם הפרקליטות, אנחנו עובדים אתם על העניין הזה וצריך לדרבן אותם ולזרז אותם שאכן יעשו את זה ובי"ת, האבטחה האישית והמרחבית, הסל הזה.
<צפרא דוויק: הדבר הנוסף שאי אפשר בלעדיו – ואני יכולה לספר לכם שאנחנו חותרים לכיוון הזה, זה ההסברה.
<צפרא דוויק: מהו תפקידו של העובד הסוציאלי?
<צפרא דוויק: עושה רושם שהרבה מאוד אנשים לא מבינים מה התפקיד.
<צפרא דוויק: כמו שאמרתי קודם, כל אחד מאתנו זקוק לעובד סוציאלי מתי שהוא בחיים ואם לא הזדקקנו עד עכשיו אז כשנגיע לעניין של סיעוד – ואני מקווה שנגיע למצב שבו נהיה מספיק מבוגרים ואז נזדקק לעובד סוציאלי.
<צפרא דוויק: אנחנו עושים המון דברים, בכל מיני היבטים של החיים, של כל אזרח במדינה ושל כל אדם.
<צפרא דוויק: חשוב שהאזרחים ידעו את זה.
עאידה תומא סלימאן: זה מזכיר לי מישהו שכועס על הרופא שלו, בגלל שהוא חולה, שאמר לו שהוא חולה.
<צפרא דוויק: בערך ככה.
עאידה תומא סלימאן: זה משהו כזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך גבירתי.
עאידה תומא סלימאן: נמצאת אתנו העובדת הסוציאלית חג'ידה אבו רזאלה מחאז'מה, שבעצם הייתה קרבן להתקפה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאת רוצה לתת לנו עדות ובעצם, את הדיון הזה אנחנו פתחנו לפני שאת הגעת וציינתי שבאותה תקופה בה חשבנו איך אפשר להתמודד עם מה שקרה אתך, באה ההצעה של חבר הכנסת יוסף ג'בארין לקיים את הדיון הזה, אז אני נותנת לך עכשיו את זכות הדיבור, כארבע דקות, לספר את הסיפור שלך ולהגיד לנו מה היית מציעה.
<חדיג'ה אבו רזאלה: מה שקרה לי, שלפני כמעט שבועיים קמתי ושמעתי יריות, בשעה אחת וחצי בערב וכשיצאתי ראיתי את האוטו שלי בוער ושלושים כדורים באוטו שלי, ירו באוטו ומיד חשבתי רק על העבודה, שאני מלפני כמה חודשים אני מאוימת וגם תקפו אותי במחלקה - - -
עאידה תומא סלימאן: דקרו?
<חדיג'ה אבו רזאלה: תקפו מילולית וזה היה לי מאוד קשה.
<חדיג'ה אבו רזאלה: אני עד עכשיו, עדיין לא מעכלת את האירוע, עדיין אני בטראומה - - -
<פיני קבלו: האם את מאובטחת היום?
<חדיג'ה אבו רזאלה: לא, עוד לא.
<חדיג'ה אבו רזאלה: זה גם פגע בביטחון העצמי - - -
<יעקב בן יששכר: גם שופטים לא מאבטחים, אם אתה לא יודע, אי אפשר לאבטח כל בן אדם.
יוסף ג'בארין: סליחה, ירו עליה.
<פיני קבלו: צריך לטפל בזה.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אדוני, אדוני.
<צפרא דוויק: על איזה רקע, תספרי, האם את יודעת על איזה רקע?
<חדיג'ה אבו רזאלה: הרקע הוא שאני עובדת סוציאלית, עובדת סוציאלית משפחה ועל רקע הוצאת אישה למקלט חירום עם הילדים שלה והאבא לא מרוצה מההחלטות שלנו.
<חדיג'ה אבו רזאלה: למרות שאני לא פקידת סעד, פקיד הסעד הוא גבר, אולי זה נתן לו, כלומר, שאני אישה ואז הוא חושב שאני יותר חלשה ומותר לו לתקוף אישה.
<חדיג'ה אבו רזאלה: זה פגע מאוד בביטחון האישי שלי, אני עדיין מנסה ומשתדלת להתמודד עם האירוע, משתדלת לחזור לעבודה אבל עדיין לא חזרתי, מרגישה בסכנת חיים ואם אני מספרת על האירוע, אני משחזרת את האירוע זה מעמיס עלי מאוד.
עאידה תומא סלימאן: פנית למשטרה?
עאידה תומא סלימאן: חקרו את הנושא?
<חדיג'ה אבו רזאלה: כן, פניתי.
עאידה תומא סלימאן: יש עצורים?
<חדיג'ה אבו רזאלה: כן, יש חמישה עצורים.
<חדיג'ה אבו רזאלה: זה עדיין בתהליך חקירה.
עאידה תומא סלימאן: מה היה נותן לך הרגשה של יותר בטחון עכשיו?
<חדיג'ה אבו רזאלה: עכשיו?
<חדיג'ה אבו רזאלה: אולי אם היה מאבטח עם נשק במחלקה, אולי זה נותן לי בטחון במחלקה אבל, בטחון אישי, אני עדיין חוששת ואני עדיין מרגישה בסכנת חיים, אפילו לא יודעת, אני עדיין בטראומה, לא מרגישה ביטחון אישי.
<חדיג'ה אבו רזאלה: בכלל לא.
<צפרא דוויק: גבירתי, אם אלה שיושבים, ייקבע שהם באמת עשו את זה, יקבלו עונש ראוי, אז זה ייתן ביטחון, שיידע כל מי שמנסה להתפרע, לירות, זה כבר הקיצוניות, או להתנהג באלימות כלפי עובד סוציאלי שיקבל עונש ראוי ואז אולי זה יצמצם גם את העניין.
יוסף ג'בארין: את יודעת מה קורה במערכת המשפט, לפעמים - - - אחר כך משחררים אותם.
<צפרא דוויק: כן, אנחנו יודעים, אנחנו יודעים.
יוסף ג'בארין: רק אם אפשר לשאול את חדיג'ה, את אמרת שתקפו אותך גם קודם לכן.
<חדיג'ה אבו רזאלה: כן.
יוסף ג'בארין: היה פה משהו חשוד בהתנהלות שהיה צריך לתקן כדי לא להגיע למצב הזה?
יוסף ג'בארין: מה דעתך?
יוסף ג'בארין: האם יש משהו שהיית חושבת שאם היה קיים אז לא היינו מגיעים למצב שהיה?
<חדיג'ה אבו רזאלה: אני אף פעם לא חשבתי שהוא יבצע את האיומים, או שימשיך, אחרי התקיפה המילולית לא חשבתי שהוא יעשה, לא חשבתי שזה ילך ליריות.
יוסף ג'בארין: אתם העברתם דיווח?
<חדיג'ה אבו רזאלה: כן, העברנו לוועדה על אלימות של משרד הרווחה.
יוסף ג'בארין: כמה זמן היה בין הדיווח לבין התקיפה?
<חדיג'ה אבו רזאלה: חודש ימים, בדיוק.
עאידה תומא סלימאן: גברת למיס מג'אדלה, עובדת סוציאלית, בבקשה, גבירתי .
<למיס מג'אדלה: תודה.
<למיס מג'אדלה: אני למיס מג'אדלה, עובדת סוציאלית בתחום נערות - - - .
<למיס מג'אדלה: האמת שהמקרה של חדיג'ה וגם המקרים שאירעו לאחרונה, שמו ואתנו במקום שאנחנו שוב ושוב עומדים וחושבים: לאן אנחנו מגיעים עם המקצוע הזה.
<למיס מג'אדלה: אנחנו חשופים הרבה בתקופה האחרונה לאירועי אלימות ותקיפות.
<למיס מג'אדלה: היום אני חושבת יותר, זה שׂם אותי במקום שהיום אני חושבת לפני שאני עושה, או לוקחת צעד קדימה, אז אני חושבת יותר לעצמי: לאן זה יוביל אותי?
<למיס מג'אדלה: במקצוע שלי אני עובדת סוציאלית ואני מקבלת קריאות גם בשעות לא שגרתיות.
<למיס מג'אדלה: בתקופת העבודה שלי היו המון מקרים שהזעיקו אותי ויצאתי בשעות הלילה המאוחרות ואף פעם לא חשבתי לעצמי שאני באמת אולי אהיה גם חשופה לזה.
<למיס מג'אדלה: היו מקרים שחזרתי הביתה בארבע לפנות בוקר, יצאתי באחת, יצאתי בשתים-עשרה וחזרתי קצת מאוחר.
<למיס מג'אדלה: היום אני לא מוכנה לעשות את זה ולצערי הרב, המקרים האלה, כשאנחנו, חסר לנו הביטחון האישי, זה משפיע על המקצועיות שלנו, כי פעם לא חשבתי מה אני עושה והיום זה מגביל אותי, כי אני מרגישה שאני במצוקה.
<למיס מג'אדלה: פעם חשבתי להציל בנות ולצאת בשעות מאוחרות להציל בנות, היום אני צריכה מי שיציל אותי.
<למיס מג'אדלה: לצערי הרב.
<למיס מג'אדלה: קיבלתי הצעה לאחרונה להתקדם בעבודה לתחום חוק נוער, כפקידת סעד לחוק נוער וסירבתי להצעה בגלל זה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת לשמוע את זה, למרות - - - בעבר מעיר אחת או שתיים, שהיה קושי למצוא עובדות סוציאליות שמוכנות לעבוד שם ואני לא נוקטת עכשיו בשמות של הערים.
עאידה תומא סלימאן: מאוד חורה ולי וכואב לי לשמוע שזה מתפשט לחלקים נוספים באוכלוסייה ואני לא יודעת, מי שלא מרגיש בטוח ומי שמרגיש מאוים ומי שחסר יכולת לשלוט בפחדים שלו, איך יכול באמת לסייע?
<למיס מג'אדלה: כעובדות סוציאליות אנחנו עובדות בישוב שלנו ואנשים מכירים אותי, הם יודעים איפה אני גרה והם מגיעים אליי כל הזמן.
<למיס מג'אדלה: והיו המון מקרים שהם הגיעו לאחר שחזרתי - - - ממקלט נערות, הם הגיעו אלי וצעקו בפניי ובפני המשפחה שלי: "איפה הילדה שלי?", "איפה שמת אותה?
<למיס מג'אדלה: " והיו צעקות היו צרחות והיינו כל הזמן חשופות לאיומים ולפגיעות.
<צפרא דוויק: צריך פה לציין, גבירתי, שכל עובדת סוציאלית שיושבת על פי חוק סדרי דין, או נמצאת בכוננות, היא חייבת לצאת להגיב לכוננות ואם היא לא מגיבה לכוננות היא עוברת על החוק אבל, מה אם היא לא מגיבה בגלל חוסר בטחון?
<למיס מג'אדלה: אני לא כוננית.
עאידה תומא סלימאן: למי שלא יודע, אפשר להירשם אצל מנהלת הועדה, למי שלא נרשם עוד.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.
אחמד טיבי: תודה רבה גבירתי היושבת ראש.
אחמד טיבי: רק לפני כשבועיים היה כאן כנס הצדעה לעובדים סוציאליים בכנסת ובצדק היה.
אחמד טיבי: ואז כולנו אמרנו שהקשר בין המאמץ הרב שעובדים ועובדות סוציאליות – 90% נדמה לי עובדות סוציאליות - - -
<צפרא דוויק: 89%.
אחמד טיבי: לבין התמורה הכספית אפילו שמקבלת העובדת הסוציאלית, הוא נמוך ומתווסף לזה עוד אלמנט של סכנת חיים.
אחמד טיבי: המקרה של חדיג'ה והירי – שיכול היה להסתיים אחרת, הוא הוכחה לכך שלא רק שעובדות סוציאליות עוסקות בנושא חשוב, חשוב לכולנו ברמה החברתית ושהן משקיעות מאמץ, גם בזמן שלהן בעבודה וגם לאחר שעות העבודה הרגילות, מאמץ נפשי גם, שהוא לא רק פיזי בעבודה סוציאלית, אלא הן גם חשופות לפגיעות.
אחמד טיבי: זה מקרה קשה של ירי והיו מקרים – זה לא מקרה ראשון, של תקיפה של עובדים סוציאליים.
אחמד טיבי: יש קשר הדוק בין הדברים שאמרה חדיג'ה לדברים שאמרה למיס, במיוחד שכנראה איומים משפיעים – אולי יכולים להשפיע לרעה, על קבלת החלטות, קבלת החלטות מקצועיות וזה דבר נורא.
אחמד טיבי: לכן, זה מחייב את המדינה, את המערכת, את מערכת המשפט, את המשטרה, את הפרקליטות, לנקוט יד קשה כנגד מי שתוקף עובדים סוציאליים או מי שתוקף צוות רפואי בכלל, רופאים, אחיות, התופעה הזאת היא תופעה נוראית בארץ.
אחמד טיבי: מיד עם היוודע הידיעה שהיה ירי על חדיג'ה, אני לא מכיר אותה אישית, גם פניתי למפכ"ל, גם שוחחתי עם שר הרווחה שהיה כאן בכנסת, העלינו את הנושא הזה אבל זה לא מספיק, צריך שההרתעה תהיה בפסק דין חמור, נגד מי שעשו את המעשה הזה, כי מי שירה רצה להפחיד אותה, להפחיד עובדים סוציאליים ואולי להפחיד את כל החברה מסביב ואת כל הסביבה.
אחמד טיבי: לכן, כדי שגם חדיג'ה וגם עובדות סוציאליות אחרות ועובדים סוציאליים, יעסקו בצורה חופשית, בצורה מקצועית ביותר, עננת היריות והסכנה לפגיעה בחיים, לא צריכה להיות קיימת, צריך להסיר אותה, ולכן כולנו נמצאים כאן.
אחמד טיבי: אני רוצה להודות לחברי ג'בארין שיזם את הדיון הזה כאן בוועדה.
אחמד טיבי: אנחנו נמשיך להתעניין בנושאים האלה.
אחמד טיבי: אין נושא שמעסיק אותנו יותר מאשר האלימות הפנימית בחברה הערבית, ירי, נשק יש לנו חלק מזה, יש למשטרה חלק בזה והמאמץ הזה יימשך.
עאידה תומא סלימאן: רן מלמד, סמנכ"ל "ידיד".
<רן מלמד: שלום, תודה על ההזדמנות.
<רן מלמד: אני פה בשני כובעים, גם כסמנכ"ל עמותת "ידיד" אבל גם כמרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית בתל אביב, כבר חמש שנים.
<רן מלמד: כשנקבע הדיון להיום וכשקראתי על האירוע הנורא של היריות, נזכרתי בחברות שלי, שב-1992 נרצחו בירושלים, מי שזוכר את המקרה דאז והבנתי שבעצם, שום דבר לא השתנה מאז.
<רן מלמד: עובדי הציבור היחידים שנרצחים או נפגעים מאלימות פיזית ומילולית קשה, בסופו של דבר, הם בעיקר העובדים הסוציאליים.
<רן מלמד: אני חושב שצריך לשים לזה סוף ואני תיכף אתן דוגמה למשהו שלדעתי צריך לעשות.
<רן מלמד: צפרא אמרה מאוד נכון שסיפור הרשתות החברתיות הוא המהות כי הוא מלבה את היצרים והוא נותן לגיטימציה לאנשים, לצאת ולהפוך את האלימות המילולית לאלימות פיזית.
<רן מלמד: וכל עוד לא תעשה פעולה חד משמעית ומאוד חריפה בנושא הזה, אנחנו נמשיך לראות את הדברים קורים ונמשיך לשמוע על פעולות אלימות.
<רן מלמד: אני קורא פה לכנסת לבדוק אפשרות לשנות את חוק העונשין בהקשר הזה ולמצוא פתרונות שהם גם טכנולוגים והם גם לא, כדי להפסיק את ההסתה ברשתות החברתיות, כי היא הולכת וגוברת מיום ליום.
<רן מלמד: יכול להיות שאי אפשר, נחמן, אני לא יודע, יכול להיות שאי אפשר אבל אני חושב שהדרך לעשות היא לא לחסום אותם אלא להעמיד לדין את מי שעושה את הפעולות ולהעניש בעונשים מאוד מאוד חמורים.
<קריאה: כל מי שמעביר ביקורת - - -
עאידה תומא סלימאן: לחסום יש קושי.
<רן מלמד: לא כל מי שמעביר ביקורת אבל יש הבדל - - -
<צפרא דוויק: לקרוא "רוצחת" - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אני מבקשת, תנו לרן לסיים את הדברים שלו.
<רן מלמד: אני אסיים בשלש דקות.
<רן מלמד: יש הבדל מאד גדול בין חופש הביטוי לחופש השיסוי ואנחנו צריכים להעצים את הקו הזה, שנמצא שם.
<רן מלמד: אפשר להעביר ביקורת, השאלה היא איך מעבירים אותה, באילו מלים משתמשים ומה אנחנו קוראים לאנשים לקום ולעשות.
<רן מלמד: אחד הכלים שכן צריך לנסות ולהשתמש בו, צריך לחשוב על זה ולעבוד על זה עם משרד המשפטים, הוא שיפוט מהיר.
<רן מלמד: הבעיה הגדולה באכיפה בתחום הזה, היא שהמערכת האכיפתית שלנו עובדת מאוד מאוד לאט ואם ייקבעו כללים לשיפוט מהיר, בתחום הזה כמו גם בתחומים אחרים שלדעתי נוגעים לאלימות נגד נשים בכלל, לא רק נגד עובדים סוציאליים, אני חושב שזה חלק מהחינוך, שאם אי אפשר להכניס אותו ברוח טובה, צריך להכניס אותו ברוח קצת פחות טובה.
<רן מלמד: אני רוצה לסיים עם עוד שני דברים.
<רן מלמד: צריך לזכור שחלק מהאלימות נובע מזה שהמטופלים לא מקבלים מענים שמוצאים חן בעיניהם.
<רן מלמד: וזה בסדר, כי לא כל מענה צריך למצוא חן בעיני מי שמגיע לקבל עזרה אבל, חלק מהתשובות ניתנות כתשובות שליליות בגלל מחסור במשאבים שעל פי החוק צריכים להיות מוקנים.
<רן מלמד: אם עובדת סוציאלית, מגיע אליה מישהו בלילה שאין לו איפה להיות עם הילדים שלו, והיא צריכה לתת לו מענה ליומיים שלושה או שבוע, והיא לא יכולה כי אין תקציב שמוקדש למחלקת הרווחה שלה בשביל זה, היא נותנת תשובה שלילית ואחר כך שלא יתפלאו שאותו אדם יבוא, מן המצוקה האישית שלו ויעשה פעולה שהיא לגמרי לא נכונה, אבל הוא יעשה אותה ולכן, צריך לחזור לתקנון תע"ס מה שנקרא, להקצות את התקציבים הראויים במקרים האלה והמשפט האחרון, צפרא, צריך להתחיל לייצר קצת אמון בין העובדות הסוציאליות והעובדים הסוציאליים לבין הלקוחות שלהם.
<רן מלמד: יש אמון כזה במקומות שונים אבל, בהרבה מקומות הוא לא קיים וכשאין לך אמון, אז צעקה קטנה לעובדת סוציאלית הופכת מיד להיות לאלימות מילולית ותלונה במשטרה, למרות שאפשר היה לגמור אותה בדרך אחרת, או אמירה של עובדת סוציאלית, שהיא לגיטימית, יכולה להביא באותה מידה להתנהלות ואלימות של לקוח וזה אפרופו, נוגע גם למערכת ההסברה שצפרא דוויק דיברה עליו אבל אם לא ייווצר האמון הזה, אנחנו נהיה חסרים פה, תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני רק חייבת להגיד לכם שבתקופה האחרונה בעניין של השיסוי וההסתה ברשתות החברתיות, גם חברות הכנסת סובלות מזה - - -
עאידה תומא סלימאן: ואני חייבת להגיד שזה לא בגבולות חופש הביטוי וזה לא בגבולות של דיון על העמדות הפוליטיות או האידיאולוגיות של חברות הכנסת, אלא ממש הסתה והסתה די רצינית.
נחמן שי: תודה רבה גבירתי, חבריי.
נחמן שי: הנושא של אלימות כלפי עובדים סוציאליים הוא כבר שנים על סדר היום.
נחמן שי: מאז שאני הגעתי לכנסת, וזה כבר לא מעט זמן, אני שב ושומע כל הזמן – ולא רק שומע אלא פוגש עובדים ועובדות סוציאליות שבאים אלינו ושופכים את לבם בפנינו והכנסת לא נותנת להם הגנה.
נחמן שי: כלומר, הגנה פיזית בתוך הבניין אבל היא לא נותנת להם את האמצעים כדי שהם יוכלו לבצע את עבודתם כפי שצריך.
נחמן שי: האמת היא שהמעסיקים שלהם צריכים לתת להם את זה, הממשלה, העיריות ועוד גופים ציבוריים, זה כנראה לא נעשה אז אני חושב שהאחריות נופלת עלינו, על כתפינו, אני לא רואה מישהו אחר.
נחמן שי: היינו בהפגנות, הזכיר אחמד, היו פה הפגנות של אלפי עובדים ועובדות - - - נכון, נלחמו על השכר שלהם, שגם זה שערורייה בפני עצמה אבל גם נלחמו על זה שהם יוכלו לעשות את העבודה שלהם במיטב שיקול הדעת המקצועי שלהם, בשביל זה הם נמצאים ונמצאות שם, אנחנו מכבדים אותם מאוד על זה.
נחמן שי: אני מציע – ושמענו פה עוד, אני לא מכיר, עכשיו אני מבין שזה לא מפריד בין יהודים לערבים, האלימות היא בכל הדרכים וגם אומר רן בצדק, הרשתות סוערות, אז בעניין הרשתות, ידינו קצרות מלהושיע, אנחנו לא יכולים, רן, אנחנו רואים את זה ונתקלים בזה בהסתה לטרור ונתקלים בזה בהסתה כלפי ערבים בכלל וכלפי מגזרים כאלה ולגבי - - - כאלה, אין, הרשת הזאת היא עולם פרוע.
נחמן שי: אהבנו אותו כשהוא שיחק לידינו אבל אנחנו שונאים אותו כשהוא הופך להיות לאויב גדול של החברה.
נחמן שי: הדבר שני, אני חושב שאנחנו צריכים להוביל חקיקה, עאידה, אנחנו חייבם להוביל חקיקה.
נחמן שי: הסכום, אם אני זוכר נכון מדבריה של צפרא, הוא 37 מיליון שקל - - -
<צפרא דוויק: בין 27-42 מיליון.
נחמן שי: נו, אלוהים אדירים, המדינה הזאת מתפקעת מתקציבים אדירים ולא יודעת להגן על קבוצה קטנה ופגיעה.
נחמן שי: לא יכול להיות, אז בואו ננסה לעשות את זה בחקיקה ולראות, אולי הממשלה תשתכנע.
נחמן שי: אם נביא קבוצה גדולה של חברי כנסת, אני חושב שסביב הנושא הזה אפשר לגבש את רוב חברי הבית, אז הממשלה לא תוכל לאטום את אוזניה, כי היא תצטרך להעביר את זה, זה לא עובד אחרת ואני גם אומר, אנחנו צריכים את חיים כץ, את השר אתנו, בדרך כלל הוא לוחם די נועז בנושאים כאלה, אלה לא סכומים שהם 'בשמים', אולי לא בכל המקומות, אולי במקומות - - -
<צפרא דוויק: אפשר להתחיל בהדרגה אבל שיתחילו.
נחמן שי: אולי במקומות שיש בהם כבר 'רקורד' של תקיפות וכדומה, כדי לראות מה ניתן לעשות שם.
נחמן שי: על הרשת אני לא יודע, אני מוכן 'לשבור אתך את הראש', אתה בחור חכם ועוד - - -
עאידה תומא סלימאן: יש לנו בעיה די רצינית עם אכיפה ברשתות, מבחינת חסימות.
נחמן שי: אבל אם יהיה - - -
עאידה תומא סלימאן: העמדה לדין היא משהו אחר.
<רן מלמד: דיברתי על העמדה לדין ולא על חסימה.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו אותה בעיה גם באתרים שמפרסמים שרותי זנות.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו אותה התלבטות ואותה בעיה מבחינה טכנית, איך אפשר לחסום אתרים כאלה.
נחמן שי: בלשכות מסוימות, שכבר יודעים שהן מועדות לפורענות, שיציבו שם שומרים.
נחמן שי: אגב, זה ירתיע.
<קריאה: יש, יש שמירה, בלשכות רווחה - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, יש נציגה של לשכת הרווחה, אני רוצה לתת - - -
<קריאה: ויש לה כסף אז - - -
נחמן שי: זו ההצעה שלי, עאידה, בואי תנסי, אני מוכן, כל - - - מאוד מאוד.
עאידה תומא סלימאן: אני בכוונה עדיין לא פניתי למשרד הרווחה, אני אוספת את המכלול של הבעיות ושל ההצעות וארצה התייחסותכם.
<צפרא דוויק: אני רוצה ברשותך להוסיף משהו למה שהיה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רק אבקש משהו, אני אבקש.
יוסף ג'בארין: צפרא, כולם רוצים לדבר, בבקשה.
<קריאה: לא להתפרץ.
עאידה תומא סלימאן: זה התפקיד שלה, גם כן.
<קריאה: אבל לא התפרצנו, זו רשות דיבור, זה הכול.
עאידה תומא סלימאן: אין מה לעשות, בוועדה הזו רגילים לדיונים רגועים למרות הקושי שבנושאים.
יוסף ג'בארין: זו לא המליאה כאן, זו לא המליאה.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו נעשה את זה ובמיוחד שהכוחות שלנו, של הח"כים, ירודים היום.
עאידה תומא סלימאן: בואו נירגע.
יוסף ג'בארין: גם נשארנו עד הבוקר וגם עבר חוק ההשעיה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לנצל את ההזדמנות, השעון מתקתק, אז - - -
אילן גילאון: 'הסעודה האחרונה'.
עאידה תומא סלימאן: גברת סוזן אגבריה, אני מאוד מבקשת, עכשיו - - -
יוסף ג'בארין: איך אגבריה, מכיר אותה ג'ברין.
<סוזאן אגבריה: הייתי.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת להתדיין בשלש דקות.
<סוזאן אגבריה: אני בתפקיד שלי מדריכה וראשת צוות בלשכה באום אל פאחם.
<סוזאן אגבריה: אני מדריכה בערך חמישה עשר עובדים סוציאליים, אני גם משמיעה את הקול של העובדים הסוציאליים בלשכה.
<סוזאן אגבריה: אני גם נמצאת בקורס של מדריכים ראשי צוות והעניין של האלימות עלה ועולה כל הזמן, אז אני גם מרשה לעצמי לדבר בשמם של עוד עשרים וחמישה מדריכים ראשי צוות, מנהלי לשכות וכל הארץ, שעניין האלימות לאחרונה ממש ממש כואב לנו.
<סוזאן אגבריה: אנחנו סובלים מהעניין.
<סוזאן אגבריה: זה כבר התחיל לפגוע במרחב האישי שלנו, בביטחון האישי וכשזה נוגע למשפחות שלנו, זה מונע מאתנו גם לתת את השירות המיטבי, שאנחנו התמקצענו בו ועדיין ממשיכים להתמקצע ולצערי, בחדר ההדרכה לאחרונה, במקום לדון ולהדריך - - - שלנו, אנחנו דנים בעצמנו.
<סוזאן אגבריה: לרוב אני מוצאת את העובדות הסוציאליות שבצוות שלי מדברות ודנות בעניין הביטחון האישי שלנו.
<סוזאן אגבריה: והתחושה הכללית, של רוב העובדים הסוציאליים בארץ היא שאנחנו מופקרים.
<סוזאן אגבריה: ואנחנו, הרבה פעמים, לצערנו, תוקפים אפילו את האיגוד, כי הוא הכתובת שלנו וכל הכעסים שלנו אנחנו מוציאים על האיגוד, שאנחנו מרגישים את התדמית שלנו פגועה, לא מרגישים בטחון ואנחנו אפילו לא מתוגמלים על זה, את זה אנחנו השארנו כאילו, כי הביטחון זה הדבר העיקרי.
<סוזאן אגבריה: בעניין של חדיג'ה, לצערי הרב, המשטרה התחילה לחקור את הנושא, אחרי כמה ימים, אבל אחרי שהנושא תוקשר וחברי כנסת – זו הזדמנות להודות לדר' ג'בארין, חברי כנסת התחילו להציף את הנושא, להעלות את הנושא ולתקשר את הנושא, רק אז המשטרה התחילה לחקור.
<סוזאן אגבריה: גבירתי, שאלת לפני כמה דקות את צפרא לגבי המשטרה, כמה עובדים סוציאליים מדווחים, אנחנו כעובדים סוציאליים התרגלנו שאנחנו לא מדווחים על אלימות שהיא מילולית, כי זה הפך, לצערי, לשגרה של היומיום.
<סוזאן אגבריה: הלשכות שלנו הן מוזנחות ואז כל אחד מרשה לעצמו לבוא ולתקוף עובדת סוציאלית, לקלל אותה, לקלל את המשפחה שלה, את ההורים, את הילדים, והוא מרשה לעצמו כי אין שמירה, אין מישהו שיגן עלינו ויגיד לו: בבקשה תצא החוצה.
<סוזאן אגבריה: בנוסף, אנחנו נותנים תמיכה ואהדה והכלה למשפחות אז בסופו של יום אנחנו לא סומכים על המשטרה כדי להגיש תלונות, אנחנו גם מכילים את המשפחה ואומרים: יללה, נעבור, כאילו זו שיגרה.
<סוזאן אגבריה: כאן, במעמד הזה, אני מבקשת, בשמי ובשם הרבה עובדים סוציאליים, לקחת את הנושא של הטיפול המשטרתי ולא רק את העניין של האלימות אלא גם של התלונות שלנו, על סדר היום ולחוקק חקיקה שהיא מתאימה לעובדים הסוציאליים.
<סוזאן אגבריה: ה'שיימינג', כפי שדובר לפני כן, אנחנו נתקלנו בו השבוע, שאמרו ש"אנחנו העובדות הסוציאליות עוסקות בזנות באום אל פאחם" ואני לא חושבת שמדינה תרשה שהדבר הזה ימשיך.