GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרים בן הרוש: אני רוצה שתכירי את רות אופיר, האחות האחראית של המחלקה, חברת הכנסת סלימאן בוועדה לזכויות האישה ומירב בן ארי.
<מרים בן הרוש: אנחנו ממשיכים.
<מרים בן הרוש: יש לנו חדרים שהרוב חדרים שיש מקום לילד, אבל גם סבא לאמא או לאבא, כי אנחנו רוצים שכל הזמן יהיה מלווה, עם טלוויזיה למעלה ו-wi fi וכל התנאים הנוחים ושירותים בנפרד.
מירב בן ארי: כל ילד לבד?
<מרים בן הרוש: יש לנו שמונה חדרים לאחד וארבעה חדרים של שתי מיטות, אבל אני אראה לך שזה נפרד לגמרי.
עאידה תומא סלימאן: למה הילדים?
עאידה תומא סלימאן: מילא, אנחנו המבוגרים מוכנים לקבל הכול, אבל הילדים.
<מרים בן הרוש: כן, אבל את יודעת, אלה ילדים חזקים עם הצלחה גבוהה, הם מגיבים מאוד טוב לטיפולים.
עאידה תומא סלימאן: זה גם מרגש במיוחד.
<מרים בן הרוש: יש לנו אתגר אדיר, כי אנחנו מחלקים 82 סי 5%, לכל הילדים.
עאידה תומא סלימאן: מה את אומרת .
<מרים בן הרוש: ניכנס, אני רוצה להראות לכם גם איך נראה חדר של שתי מיטות, זה שתי יחידות נפרדות, כולל וילון, שכל אחד ירגיש שיש לו פרטיות משלו ולא אחד על השני.
<מרים בן הרוש: רציתי להראות לך שאפילו חדר עם שתי מיטות זה יחידות נפרדות.
מירב בן ארי: כן, זה ממש גדול.
<מרים בן הרוש: מה התכולה של המחלקה הזו?
מירב בן ארי: כמה ילדים מקסימום?
<מרים בן הרוש: כרגע זו מחלקה של 17 מיטות פה.
<מרים בן הרוש: פה יש חדר שלא ניכנס, זה ילדים במצב סופני, לצערי.
עאידה תומא סלימאן: קשה.
<מרים בן הרוש: זה החייל ששומר על משפחה סורית.
<מרים בן הרוש: הצבא ביקשו שיהיה חייל שישמור על המשפחה.
<מרים בן הרוש: אני רוצה שד"ר זיידמן תבוא לדבר על מה שהיא עושה, היא עושה עבודה מצוינת.
<מרים בן הרוש: יש לי פה במחלקה 70 אנשים, יש 12 רופאים, בעיקר רופאות, ופה את תראי אחת מהרופאות הכי טובות גם בארץ וגם בחו"ל, להשתלת מח עצם.
<מרים בן הרוש: ד"ר זיידמן, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שהיא יושבת ראש הוועדה לזכויות האישה והיא באה לבקר אותנו גם פה.
עאידה תומא סלימאן: וחברת הכנסת מירב בן ארי.
<מרים בן הרוש: תספרי על העבודה שאת עושה פה.
<אירנה זיידמן: יש לנו יחידה קטנה פה במחלקה, אנחנו די מבודדים במחלקה כי זו בסך הכול היחידה מאוד נקייה וסטרילית, כי הילדים נמצאים פה בין חודש לחודש וחצי להשתלת מח עצם, עם ספירות נמוכות.
<אירנה זיידמן: אנחנו עושים עד 30 השתלות בשנה, 50% ילדים אונקולוגים עם מחלות ממאירות, לוקמיה בעיקר, ו-50% זה מחלות לא ממאירות, כמו חוסר חיסוני, מחלות מטבוליות, מחלות המטולוגיות.
<אירנה זיידמן: יש לנו בצפון הרבה ילדים חולים, ילד נמצא עם אחד מבני המשפחה בחדר, מקבל שבוע כימותרפיה, אחר כך נותנים תאים מתורם ואז מחכים, תוך בערך שבועיים, שהתאים - - -
עאידה תומא סלימאן: מתורם או ממנו עצמו?
<אירנה זיידמן: יש לנו סוג של השתלות, בעיקר במחלות ממאירות, שזה השתלות עצמיות, שאנחנו נותנים כימותרפיה במינון גבוה ואני חושבת שבשנים האחרונות יותר עשינו מתורם, בערך 60%-70% אנחנו עושים מתורם או בני משפחה, או דם טבורי, או תורם זר, תלוי איפה אנחנו מוצאים תורם מתאים.
<אירנה זיידמן: יש לנו חדרים מאוד נחמדים, אפשר להיכנס.
<אירנה זיידמן: יש פה ילדה, אולי היא יצאה, אולי היא השתחררה, אולי עדיין לא.
<אירנה זיידמן: אנחנו עכשיו בתקופה שכולם השתחררו ובשבוע הבא יתחילו חדשים להיכנס.
<אירנה זיידמן: היא יצאה, אפשר לראות.
<אירנה זיידמן: אלה שני חדרים עם נוף לים, המשפחה נמצאת פה חודש, חודש וחצי, בעצם יש את כל התנאים.
<אירנה זיידמן: זה עכשיו הכול מפה, אבל הם עושים חצי חדר משחקייה, יש להם שטיח שכל ילד נקי מקבל מלא משחקים.
עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק סיפרתי שגיסי לפני שנתיים עבר השתלת מח עצם ברמב"ם, בהצלחה, אבל אני זוכרת את החודש וחצי הזה שאחותי הייתה איתו בבידוד.
עאידה תומא סלימאן: הם שניהם כמעט השתגעו מזה.
<אירנה זיידמן: לא, עם הילדים זה הרבה יותר קל, כי קודם כל אנחנו מאפשרים למתנדבים ולמורות להיכנס, אז כל הזמן מתעסקים איתם.
מירב בן ארי: שלא יהיה להם משעמם.
<אירנה זיידמן: היית צריכה לראות את החדר אתמול, היו מלא משחקים פה ומטבח ובובות ויצירה וכל הקירות, שטוב שאת לא ראית, הייתה מלא יצירה על הקירות, שכל יום היא עשתה.
עאידה תומא סלימאן: כן, כי חודש וחצי, היא צריכה - - -
<אירנה זיידמן: יש להם וידיאו, יש להם מחשב, הם מקבלים בתקופה של ההשתלה.
<אירנה זיידמן: יש שני חדרים ופטיו, יש משפחות שמעדיפות, בני המשפחה יכולים לבוא לבקר מהפטיו.
מירב בן ארי: תמשיכי עם העבודה, תודה רבה, את מקבלת חיבוק, להתראות.
<מרים בן הרוש: אנחנו ממשיכים עם הקומה היותר שקטה, שזה אזור של המרפאות, ילדים בין הטיפולים - - - בסוף יש לנו מרכז לטיפול באמנות, אני רוצה שתראי מה כתוב למעלה.
<מרים בן הרוש: התורם של המרפאה, קוראים לו ג'ון אנסנפורד ווייל, Israeli Palestinian friendship center.
<מרים בן הרוש: יש משפחה על שם - - - שגרים בניו יורק, שאף פעם לא תרמו למדינת ישראל.
<מרים בן הרוש: כשהם שמעו שאנחנו מטפלים בילדים פלסטינאים, והוא בן 70 פלוס, אז הוא אמר 'אני אבוא לבקר את המשפחות הפלסטינאיות ואני אחליט אם אני אעזור להם'.
<מרים בן הרוש: אז הוא בא, הוא הביא את אשתו ובסוף הוא נתן פה 10 מיליון דולר כדי לבנות את המחלקה הזאת והוא ביקש שיהיה מרכז של ישראלים ופלסטינאים.
<מרים בן הרוש: שם ביחד עושים טיפולים, אמנות, בעיקר טיפולים נפשיים, זאת המטפלת באמנות, היא מארגנת טיפול קבוצתי, כי זה המטרה של הביחד.
<מרים בן הרוש: גרייס, שתי דקות מזמנך.
<מרים בן הרוש: אני רוצה שתגידי שלום לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
<מרים בן הרוש: גרייס אחראית על הילדים הפלסטינאית, היא עובדת סוציאלית מיועדת ליילדים האלה.
<מרים בן הרוש: היא ימים ולילות פה, היא גרה פה פחות או יותר.
<גרייס יעקב: כמעט.
<מרים בן הרוש: מדהימה, היא נותנת את כל הנשמה לטיפול בילדים.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לעבוד במשהו כזה, במיוחד עם ילדים, ולא לתת את הנשמה.
עאידה תומא סלימאן: ראית אותי, כשאמרת לי עולים וזה, לא הבנתי לאן, וכשאמרת לי שזו מחלקה, אמרתי אוי, עכשיו אני אעשה בושות, אתחיל לבכות וזה, אבל בסדר.
עאידה תומא סלימאן: את מרוצה?
<גרייס יעקב: מאוד, אחרת לא הייתי פה.
<מרים בן הרוש: חסר לה שהיא תגיד שלא.
<מרים בן הרוש: גם בנוכחותי היא לא יכולה להגיד.
<גרייס יעקב: כל עוד אני מגיעה כל בוקר עם חיוך זה אומר שאני מרוצה.
<גרייס יעקב: זה הפך להיות בית שני.
<מרים בן הרוש: זה אתגר אדיר וזה סיפוק.
<מרים בן הרוש: רואים את התוצאות של העבודה.
עאידה תומא סלימאן: במיוחד שאת אומרת 85% ריפוי, אז זה באמת, זה לא להתמודד כל פעם עם עוד שברון לב.
<גרייס יעקב: ועוד יותר עם הילדים הפלסטינאים, אני חושבת בהשוואה למה שאנחנו שומעים במשפחות ומה שאנחנו רואים ואיך שהם מגיעים ואיך שהם יוצאים, זה סיפוק אחד גדול.
עאידה תומא סלימאן: את שומרת על קשר עם הילדים?
<גרייס יעקב: יש ילדים שלצערי איבדנו אותם ואנחנו עוד בקשר עם המשפחות.
עאידה תומא סלימאן: אם ישנו צורך כלשהו, עזרה, באישורים, באני לא יודעת מה, בגיוס מתנדבים, בתרומות - - -
<גרייס יעקב: תרומות זה משהו שאנחנו תמיד זקוקים לו.
<גרייס יעקב: אישורים וכאלה, אני חושבת שבמשך השנים בנינו יחסים מאוד טובים עם כולם, אז כמעט שאין לנו בעיות עם אישורי כניסה וכאלה.
עאידה תומא סלימאן: במקרה שיהיו בעיות, לפעמים למשפחות עצמן, לפעמים לאחד, לאבא או לאמא, או משהו כזה.
עאידה תומא סלימאן: כל עזרה שתצטרכו, באמת, אל תהססו, תפנו.
<מרים בן הרוש: יש משפחות מן הסתם שהרמה סוציו אקונומית שלהם מאוד נמוכה והם מנותקים לגמרי מהבית, לתקופה ארוכה.
עאידה תומא סלימאן: אני ראיתי יוזמה מאוד מעניינת, שמעתי עליה, שיש קבוצה של אזרחים יהודים דווקא - - -
<גרייס יעקב: עמותת בדרך להחלמה.
עאידה תומא סלימאן: שהם מעבירים מהמחסום לבית החולים.
<גרייס יעקב: אנחנו בקשר איתם 24 שעות ביממה.
<גרייס יעקב: הם מדהימים, גם במצבי חירום הם עוזרים להביא ילדים מהמחסומים.
<גרייס יעקב: אבל יש לנו מקרים שהם לא כל כך יכולים לעזור, אם יש נסיעה מעכשיו לעכשיו ואין מתנדב, אז - - -
עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי לנסות לעשות גם שגם מתנדבים ערבים ייכנסו לתמונה ואז זה גם מקל מבחינת שפה ומתנדבים ערבים בדרך כלל גם יכולים להיכנס פנימה ולהוציא מבפנים.
<גרייס יעקב: גם הם נכנסים פנימה.
<גרייס יעקב: לג'נין, קלקיליה כן.
<גרייס יעקב: חוץ מהרצועה.
עאידה תומא סלימאן: אני מכירה שברוב המקרים ישראלים נרתעים מלהיכנס.
<גרייס יעקב: נכנסים ואחת לכמה שנים, זה היה לפני ארבע שנים, השנה אנחנו גם נוציא את זה לפועל, עושים אפילו בעיריית ג'נין יום הוקרה למתנדבים האלה ומכניסים את כולם.
עאידה תומא סלימאן: זה אחד הדברים שבדיוק דיברנו במעלית, מאוד מכעיס לראות שדווקא יש יוזמות שקצת נותנות תקווה וקצת מחממות את הלב ומראות שכן אפשר, שהתקשורת לא מתעניינת בהם, היא מתעניינת רק בסיפורים שיש בהם דם ויש בהם מלחמות.
<גרייס יעקב: זה בתכנית, זה מהשבוע האחרון.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אם תרצו גם עזרה בחשיפה תקשורתית לפעילות הזו.
<מרים בן הרוש: סועאד גם עובדת סוציאלית פה במחלקה כבר שנים רבות.
עאידה תומא סלימאן: אני מורידה את הכובע, אני לא הייתי יכולה לעבוד פה.
עאידה תומא סלימאן: להגיד את האמת.
<גרייס יעקב: יש דברים שמחזיקים אותנו.
עאידה תומא סלימאן: יותר קל להילחם במה שאני נלחמת שם מאשר להילחם בדברים האלה פה.
עאידה תומא סלימאן: בשבילי זה ככה.
<מרים בן הרוש: כן, בשבילך.
עאידה תומא סלימאן: כן, בגלל זה אני מאוד מכבדת מי שיכולה ויכול לעשות את העבודה הזו.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שנקרא עבודת קודש.
<מרים בן הרוש: זה אשפוז יום, אלה ילדים שבאים בבוקר, הולכים הביתה בסיום היום.
<מרים בן הרוש: טיפול אמבולטורי.
<מרים בן הרוש: זה יום שקט דווקא, בדרך כלל זה מאוד עמוס, אני לא יודעת מה יש היום.
<מרים בן הרוש: בדרך כלל יש אפילו צפיפות ואי אפשר לעבור.
<מרים בן הרוש: יש לנו ילד מקסים, אני רוצה שתכירי אותו.
<מרים בן הרוש: קרלוס, אנחנו מארחים חברת כנסת, עאידה תומא סלימאן.
<מרים בן הרוש: קרלוס הוא אחד מהגיבורים שלנו, עם הרבה כוחות, גם עם כל הטיפולים הקשים.
<מרים בן הרוש: אנחנו מאוד גאים בו.
<מרים בן הרוש: הוא מתבייש קצת.
<מרים בן הרוש: קומה 3 זה קומת המרפאות, רק שתראי שהעיצוב בעיקר - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רואה, אפילו פה העיצוב הוא ידידותי.
<מרים בן הרוש: כן, יש צבעים יותר בולטים בקומת ילדים, הכול כתום ורוד, הבנים מתרגלים מתברר.
עאידה תומא סלימאן: איך החלטתם על זה?
<מרים בן הרוש: זה לא החלטנו, זה הארכיטקט ומעצבת הפנים, הם לקחו צבעים שהילדים אוהבים.
<מרים בן הרוש: בכל קומה יש תמה, פה אנחנו בקומת החוף.
<קריאה: קומת החוף, קומת הים, קומת היער.
<מרים בן הרוש: אני רוצה שתכירי את ד"ר רוני גפן, הוא עוסק גם בהשתלות מח עצם.
<רוני גפן: כן, אני מכיר, מהיום.
<מרים בן הרוש: את מפורסמת אצלנו.
<רוני גפן: זה חשוב הקשר עם הציבור.
עאידה תומא סלימאן: כן, אנחנו גם שמענו על המחלקות.
עאידה תומא סלימאן: זה התחיל הכול ממעמד האישה ורפואה מגדרית.
עאידה תומא סלימאן: זה נושא שלא כל כך מקבל - - -
<מרים בן הרוש: פה זו קומת המתנה של ילדים שבאים.
עאידה תומא סלימאן: איזה יופי, ממש יפה.
<מרים בן הרוש: לכן רציתי לעשות לך טוב אחרי הביקור הקשה.
עאידה תומא סלימאן: יכולים לשכוח למה הם נמצאים פה.
<מרים בן הרוש: יש מחשבים.
<מרים בן הרוש: יש לנו ליצנים שבאים ומשחקים וכל מיני פעילויות ואת רואה את הנוף על הכרמל.
<מרים בן הרוש: מקום יותר שקט מאשר במחלקה שלי.
עאידה תומא סלימאן: מקום נחמד וטוב לילדים.
<מרים בן הרוש: זה מקום שלא מאיים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שעברתם כבר את הלא מאיים, אתם הופכים את זה למקום ש - - - ואני מאוד מכבדת את זה.
<מרים בן הרוש: עכשיו אנחנו בקומה אפס ואתה מלווה אותם.
<יהודה הורצקי: בבית החולים הממוגן.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בבית חולים ממוגן.
<מרים בן הרוש: שמחתי מאוד להכיר אותך ושתמשיכי.
עאידה תומא סלימאן: גם את.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מצילת חיים, מה שאת כן עושה וכל הכבוד.
<מרים בן הרוש: יש לי צוות מדהים, ראית חלק מהצוות, זה באמת הגדרה של עבודת צוות, בין כל המגזרים, בין כל המינים וזה שוויון מוחלט ואני מאוד גאה בזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם גאים בעבודה שלכם, תודה רבה, היה נעים להכיר.
<יהודה הורצקי: נרד מכאן.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יורדים לבית החולים הממוגן.
<יהודה הורצקי: מינוס 3.
<יהודה הורצקי: אחרי האונקולוגיה אני יורד איתכם למינוס 3 לחניון, שזה גם בית חולים ממוגן.
עאידה תומא סלימאן: סיפרתי שם שהייתי פה, עברתי ניתוח בזמן המלחמה ב-2006 ואז העבירו את כל המחלקות שפונות לים פנימה ואני הייתי במחלקת נשים, אז במקרה במקרה היו גם גברים שאשפזו אותם במחלקה, כי מחלקת נשים היא לא ממש על הים.
עאידה תומא סלימאן: אז טוב שעכשיו יש להם בית חולים ממוגן.
<קריאה: אני חושבת שזה קטע מדהים, כל מה שהם עשו פה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלא קיים בשום מקום אחר.
<יהודה הורצקי: לא קיים בעולם, כזה גודל.
<יהודה הורצקי: קיים בסינגפור בית חולים ממוגן קטן.
עאידה תומא סלימאן: בסינגפור הכול מתוקתק.
<יהודה הורצקי: וגם בארץ יש, אבל לא בהיקף כזה.
<יהודה הורצקי: בגדול, אנחנו נמצאים כאן במתחם שהוא מינוס 14 מטר מפני הקרקע ו-7 מטר מתחת למי תהום, מתחת למי הים.
<יהודה הורצקי: אנחנו כולנו טבולים כרגע במים מסביב.
<יהודה הורצקי: יש לנו פה חניון של 60,000 מטר מרובע, 20,000 מטר מרובע בקומה, שהוא כולו בית חולים ממוגן, ל-2,000 מיטות.
עאידה תומא סלימאן: 2,000?
עאידה תומא סלימאן: יותר מבית החולים עצמו.
<יהודה הורצקי: בית החולים הממוגן מיועד לכל תושבי צפון מדינת ישראל, במקרה של חירום יש פה חלוקה למחלקות, תיכף אני אראה לכם, ל-2,000 מיטות.
<יהודה הורצקי: יש לנו סדרי הורדה.
<יהודה הורצקי: בגדול, יש פה מערכות גנרציה, אני לא אכניס אתכם לכל המקומות.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שרציתי לשאול, אתם בטוחים בתפוסה מלאה שהאוויר והסירקולציה ולכמה זמן אפשר להחזיק את המקום הזה?
<יהודה הורצקי: המקום יכול לפעול כל הזמן, בזמן חירום, בזמן התקפת אב"כ, התקפת כימיקלים, הוא יכול להיות אטום למשך 72 שעות וכל האוויר המסופק פה לכל המתחם הוא אוויר מסונן.
<יהודה הורצקי: זאת אומרת אף אחד לא צריך ללבוש פה מסכה, כל האוויר מסונן, יש פה פיזור של מערכות.
<יהודה הורצקי: אלה מערכות המיזוג של המקום, שהן כרגע מאופסנות ובזמן חירום פורשים אותם והן מתפרקות, זה בד שמפזר אוויר ממוזג לכל נקודה בכל המתחם.
<יהודה הורצקי: מתוך ה-60,000 מטר מרובע, חצי, 30,000, קומה וחצי, הם ממוגני אב"כ.
<יהודה הורצקי: לא כל המתחם, המתחם בקומה העליונה זה מתחם קבלה ופיזור, 30,000 מטר מרובע, מתוך זה 20,000 בקומה הזאת ו-10,000 בקומה שמעלינו זה מתחם מוגן אב"כ.
<יהודה הורצקי: יש פה כל הנדרש.
<יהודה הורצקי: אנחנו עוברים, אולי אתם לא שמים לב, אבל על כל הקירות יש פסי אספקה מוכנים, בכל מקום כזה יש מקום למיטות.
<יהודה הורצקי: נלך לקצה השני, אתם תראו את חדר הניתוח החירומי שלנו, אז תבינו מה זה הופך בשעת חירום.
<יהודה הורצקי: בגדול בשעת חירום המקום יכול להיות מופרד לשלושה חלקים, כשחלק אחד נפגע החלק השני יכול גם להמשיך לתפקד.
<יהודה הורצקי: בין החלקים יש דלתות כבדות, חשמליות.
<יהודה הורצקי: זה מקום שאפשר לסגור את הדלת הזאת ואז המתחם הזה מבודד מהמתחם הזה, לא תלוי בו.
<יהודה הורצקי: נוסף לזה במדינת ישראל עלה נושא חיידק האבולה והחליטו שאם יהיה חולה אבולה במדינת ישראל הוא יגיע לפה.
<יהודה הורצקי: הכינו מקום מיוחד, לא הגיע למזלנו אף אחד, אבל המתקן כאן מחכה לחולה אם יגיע.
עאידה תומא סלימאן: אפילו מבחינת שילוט ו - - -
<יהודה הורצקי: אתם רואים, פה חדרי ניתוח, פה חדרי התעוררות.
<יהודה הורצקי: בגדול כל החניון מחולק לקיוביקולס כאלה וקיוביקול כזה הוא מקום שמיועד לשמונה עד עשר מיטות כאשר חלק מהמערכות מותקנות בקירות וחלק מהמערכות יחברו למערכות בתקרה.
<יהודה הורצקי: בגדול המקום מיועד לחניון.
<יהודה הורצקי: החניון ברמב"ם נבנה שלב ראשון מתרומה, שלב שני מהלוואות ושלב שלישי מדינת ישראל השלימה כספים.
<יהודה הורצקי: זאת אומרת היוזמה הראשונה הייתה של בית החולים ומדינת ישראל הצטרפה.
עאידה תומא סלימאן: מה החלק של המדינה?
<יהודה הורצקי: אני לא אכנס כרגע לחלקים, אבל התרומה הראשונה היא תרומה של 20 מיליון דולר של סמי עופר.
<יהודה הורצקי: בית החולים לקח הלוואות שהחניה אמורה להחזיר את ההשקעה לתשלום ההלוואות שלקחנו מהבנקים, בגלל זה אנחנו חייבים למקסם את כמות החניות, אז כל דבר הוא דואלי, בזמן שגרה הוא חניה ובזמן חירום הוא הופך לבית חולים ממוגן.
<יהודה הורצקי: בואו ניכנס לכאן, תראו את המתחם כשהוא סגור.
עאידה תומא סלימאן: אני נבהלתי, שמו אותנו פה - - -
<יהודה הורצקי: אלה חדרי הניתוח לחירום שלנו.
<יהודה הורצקי: יש לנו חדרי ניתוח ממוגנים גם למעלה, אבל גם פה.
<יהודה הורצקי: אתם כאן יכולים לראות מה מסתתר מאחורי הפסים שבחוץ, מאחורי זה מסתתרות מערכות אוויר, גזים, חמצן, ואקום, מערכות חשמל שהן מגובות גנרטור, מגובות יו פי אס, כל מה שנדרש.
<יהודה הורצקי: כל עמדת מיטה פה זהה מבחינת הפונקציות הרפואיות שלה לעמדה למעלה.
<יהודה הורצקי: בזמן חירום יש אפשרות להוריד את 1,000 המיטות מלמעלה.
<יהודה הורצקי: השיטה היא שכל מחלקה יורדת עם המיטות שלה, עם החולים, עם הציוד שלה, יש לה את המרחב המיועד לה.
<יהודה הורצקי: יש חלוקה של 25 מיטות פר מחלקה ויש מספר מחלקות, לכל אותן 2,000 מיטות.
<יהודה הורצקי: נכון שיש לנו 1,000 ובחירום אנחנו חושבים שאנחנו צריכים בית חולים של 750, לא 1,000, אבל מדינת ישראל הגדירה, בזמן שאנחנו התחלנו לבנות, מדינת ישראל הבינה שאנחנו בונים פה בית חולים ממוגן, קפצו על המציאה ואמרו 'אוקיי, תגדילו ל-2,000'.
<יהודה הורצקי: השהינו את העבודה, עצרנו את העבודה, העמקנו את המתחם קצת יותר, כי גובה קומה כזה זה לא גובה של חניון, גובה של חניון, מספיק שיהיו 2 מטרים, 2.5 מטרים, פה זה 3 ומשהו, אז העמקנו, עשינו קומה וחצי ממוגנות.
<יהודה הורצקי: יש לנו פה 2,000 מיטות ותוך 72 שעות אנחנו יכולים להפעיל את כל המתחם, מרגע ההתראה.
עאידה תומא סלימאן: אדיר.
<יהודה הורצקי: האזור הזה הוא חדרי הניתוח של בית חולים חירום.
<יהודה הורצקי: במיטה אחת, כל מקום כזה צריכה להיות פה עמדה של מיטת ניתוח.
<יהודה הורצקי: האוויר הוא אוויר שזורם מעל המיטה, מפזר אותו החוצה, יש פה ארבע עמדות כאלה.
<יהודה הורצקי: אפשר לבצע פה ארבעה ניתוחים במקביל.
<יהודה הורצקי: יש לכם שאלות?
עאידה תומא סלימאן: תודה, אני חושבת שקיבלנו המון מידע היום.
עאידה תומא סלימאן: צריך לעכל את זה.
עאידה תומא סלימאן: אתם לא מפחדים שאנשים יהיו כל כך מסוקרנים וייכנסו?
<יהודה הורצקי: את רואה מה מסומן פה על הרצפה, מבחינתנו זה בזבוז הכנסות ממקום חניה, אבל זה המתחם שהוא מיועד, הוא מחכה לחולה.
עאידה תומא סלימאן: נכון, רק אין דלת מסודרת.
<יהודה הורצקי: כן, החניון כולו לא סגור.
עאידה תומא סלימאן: כל אחד יכול להיכנס.
<יהודה הורצקי: אנשים לא מבינים ולא אמורים להיכנס.
<יהודה הורצקי: סך הכול הם מתייחסים בכבוד, גם החניון הזה באיכות גבוהה, אז אנשים יודעים לשמור.
עאידה תומא סלימאן: אתם סומכים על הרצון טוב.
<יהודה הורצקי: אין דרך לאטום.
<יהודה הורצקי: כשדיברתי איתכם על מערכות המיזוג, פה את רואה דוגמה של צנרת, בזמן שמוזרם לזה אוויר הוא מתנפח ומכל אחד מהחורים פה יוצא אוויר ומפזר אוויר אחיד לכל החניון.
<יהודה הורצקי: בזמן החניה אנחנו לא צריכים מיזוג אוויר, רק בזמן ההפעלה של בית חולים חירום.
עאידה תומא סלימאן: חשבתם על הכול, הא?
<יהודה הורצקי: אנחנו מקווים.
<יהודה הורצקי: כל הרעיון התחיל אחרי 2006, כשחיפה הותקפה, ואז במקביל תכננו חניון אז הסבנו את החניון שיהיה גם בית חולים חירום ממוגן והיום אנחנו עשר שנים אחרי וכל המתחם, כולל בתי החולים למעלה, בתי החולים שבנינו, בית חולים רפפורט, הוא על החניון הזה, גם בית החולים האונקולוגי החדש שבנינו הוא על החניון הזה - - -
עאידה תומא סלימאן: כך שמאוד קל לרדת.
<יהודה הורצקי: זאת אומרת שבעשר שנים הרמנו את כל מה שאנחנו קוראים הקמפוס המערבי של בית החולים.
<יהודה הורצקי: מהרגע של הרעיון הראשון, כולל התכנון, הביצוע, הכול.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שוב, כל הכבוד.
עאידה תומא סלימאן: לפני שאנחנו ממשיכים, דיברת על אתגרי הגליל, אמרת נוסד לפני שנתיים, לא שמעתי מה הרקע, מה המטרות, מה - - -
<אופיר שיק: המטרות של העמותה?
<אופיר שיק: המטרה היא לקדם מדיניות ממשלתית לפיתוח הגליל, כדי לפתח אותו מבחינה כלכלית ומבחינת מאזן ההגירה של הצעירים, שפשוט עוזבים את הגליל, להשאיר אותם.
<אופיר שיק: אלה שתי המטרות העיקריות.
<אופיר שיק: יש כאן, ואולי זו גם הזדמנות להראות לכם, אנחנו קיבלנו אישור מיושב ראש הכנסת לקיים יום בסימן הגליל בכנסת, ב-26 ביולי.
<אופיר שיק: יש לנו עוד זמן.
<אופיר שיק: זה איזה שהוא פורמט ראשוני שבבוקר יהיו דיונים בוועדות, בחלק מהוועדות, ועדת הכלכלה, ועדת כספים, חוץ וביטחון, בנושאים שונים, אחר כך יהיה בסשן של הצהריים מפגש באודיטוריום ומליאה בסימן הגליל.
<אופיר שיק: התכנית הלאומית לגליל, שקצת תקועה היום, אנחנו מקווים מאוד שעם לחץ נכון אנחנו נצליח לשחרר שם דברים וגם שתהיה כבר בשורה אמיתית מהכיוון הזה, של משרד נגב גליל, כי כרגע זה באמת רדום לחלוטין.
<אופיר שיק: אני לא יודע מה אתם מכירים, אבל - - -
<רעיה שטראוס: ברגע שהוא קיבל גם את שר הפנים - - -
<אופיר שיק: בדיוק, זה נכנס לסוג של הקפאה.
<אופיר שיק: זה ב-26.7, אנחנו נשלח את זה לוועדות, לכל חברי הכנסת - - -
<רעיה שטראוס: גם אנחנו נהיה מוזמנים?
<אופיר שיק: בוודאי, בטח.
<יעל רון: יריב היה גם במפגש הראשון של השדולה.
<יריב המאירי: אתם הייתם בשיקגו, נדמה לי, אז אני הגעתי לכנסת.
<אופיר שיק: זה במסגרת השדולה.
<אופיר שיק: הקמנו את השדולה לפיתוח הגליל בכנסת.
<אופיר שיק: אלה הדברים.
<רעיה שטראוס: יולי?
<רעיה שטראוס: יולי זה כבר חופש.
<יעל רון: אנחנו ננסה להוציא הסעה לראשי הרשויות ואז גם לא יברחו לנו באמצע, אבל מי שבחופש בחופש.
עאידה תומא סלימאן: זה יהיה השבוע האחרון בכנסת.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל השבוע האחרון זה מטורף, עושים ניקוי שולחן, אז כל מה שנשאר מביאים אותו באותו שבוע.
<אופיר שיק: אין לי בעיה להיות מוקד הטירוף.
עאידה תומא סלימאן: תהיה לך בעיה רצינית.
<אופיר שיק: נראה.
<אופיר שיק: זה כרגע התאריך שיולי אישר, יולי ביולי.
<אופיר שיק: זה כרגע מה שיש לנו.
<אופיר שיק: אני מאמין שיהיה בסדר, כי כל ראשי הוועדות, האלה לפחות, דיברנו איתם באופן ראשוני.
<אופיר שיק: ופה, אחת ממטרות המשנה של הסיור הזה זה לחשוב ביחד האם הוועדה יכולה לכוון את עצמה לפעילות ביום הזה, אם יש משהו אופרטיבי בקצה, שאולי נוכל לקחת או למקום חקיקתי, או למקום של תיקון כזה או אחר, דיון.
עאידה תומא סלימאן: דיונים תמיד אפשר לקיים בוועדה, השאלה באיזה כיוון.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל הוועדה אמורה להתעסק בנושאים שקשורים לנשים, לא חסרות בעיות בגליל שקשורים לנושא של נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שיעלה כל הנושא של תעסוקת נשים וכל הנושא של יזמות של נשים בצפון, יש כל מיני.
עאידה תומא סלימאן: למרות שהנושא עצמו, אני לא תופסת אותו כנושא גלילי, כי בעצם זה תלוי במה משקיעים בגליל, משקיעים בתחבורה ציבורית, משקיעים בהבאת יזמים, משקיעים בזה, אז כן תתפתח תעסוקה לנשים.
עאידה תומא סלימאן: אם לא משקיעים, לא יתפתח.
<רעיה שטראוס: מה שדווקא לאחרונה הבנתי יותר ויותר, שדווקא הנשים כאן משכילות יותר במגזר הדרוזי וגם במגזר הערבי ויש בעיה אחר כך, שהגברים לא כל כך ואז יש פער בין נשים לגברים.
<רעיה שטראוס: זו בעיה מאוד גדולה פה.
<רעיה שטראוס: כמה שנשים משכילות יותר אז הן לא מוצאות בני זוג.
עאידה תומא סלימאן: זה נכון, או ש - - - אני לא יודעת, במיוחד - - -
<רעיה שטראוס: קראתי על הבדואים, שנכנסים לעומר.
<רעיה שטראוס: זה היה דווקא בדרום, שהמשפחות עוברות לעומר ול - - -
עאידה תומא סלימאן: זו הייתה כתבה בסופ"ש ב'הארץ' על משפחות בדואיות שהולכות לעומר כדי להשיג חינוך טוב לילדים שלהם.
<רעיה שטראוס: אז הבנות לומדות רפואה וטה טה טה ואז אין להן כל כך בן זוג.
עאידה תומא סלימאן: אין בן זוג אולי בכפר הקודם שלהן, אבל הבעיה שלהן שהן אז מנותקות מהשורשים ומהאזור שלהן.
עאידה תומא סלימאן: אבל יכול להיות, בוא נחשוב על זה - - -
<אופיר שיק: בסדר.
עאידה תומא סלימאן: יש לי בעיה, באתגרי הגליל, תאי הכשרה או פעילות של ארגוני טרור בגליל, מה בדיוק ה - - -
<אופיר שיק: מה זה?
עאידה תומא סלימאן: כן, מה זה?
<אופיר שיק: אני מאמין שאין כל כך ואקום, לצערי.
<אופיר שיק: זה שתפסו חוליה בין נצרת לעפולה מתאמנת, מוכוונת דאעש, עם חומרים כתובים, עם דברים בסגנון הזה, אני מדבר על משהו מלפני חודש וחצי, את מכירה את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני מכירה.
<אופיר שיק: אז אלה דברים שהם בעייתיים והם בעייתיים בראש ובראשונה בגלל שהמדינה לא מספיק נמצאת ומפתחת את האוכלוסייה שרוצה להיות פה בשקט ולעבוד פה בנחת ואם לא נמצאים אז לא נמצאים.
<אופיר שיק: וכשלא נמצאים אז גדלים גם דברים מהסוג הזה, ואף אחד לא רוצה את זה.
<אופיר שיק: זו התופעה שמדובר בה.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל בין לתפוס קבוצה של צעירים, שאני לא מזלזלת, התאמנו וזה, אני מחכה לראות מה ייצא מזה, לבין לשים את זה כאתגר ותאים, אני חושב שזה פוגע באוכלוסייה של הגליל ובתמונה שנרקמת פה.
עאידה תומא סלימאן: מאוד חשוב לי לדעת אם הכיוון הוא, ואני אדבר - - -
<אופיר שיק: גלוי, רק גלוי.
עאידה תומא סלימאן: אתה תלמד להכיר אותי מאוד מהר.
עאידה תומא סלימאן: האם מדובר בפרויקט לייהוד הגליל?
<אופיר שיק: אני אענה לך באופן הכי גלוי שיכול להיות.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת הכי גלוי.
<אופיר שיק: האני מאמין שלי הוא שזה לא יהודי לדבר על ייהוד הגליל.
<אופיר שיק: זה האני מאמין שלי וזה הדנ"א של עמותת 'לב בגליל', למה?
<אופיר שיק: סליחה רגע על פתיחת הסוגריים, אבל גם דוד המלך ידע לעבוד עם בחור בשם אוריה שהיה חיתי והם עבדו ביחד, בסנכרון מלא, עזבי כרגע את הסיפור על אשתו.
עאידה תומא סלימאן: זה חלק מהסימפטומים.
<אופיר שיק: נכון, את צודקת.
<אופיר שיק: אבל ברגע שידעו שיש מטרה משותפת וצריכים לחיות פה ביחד אז לא הייתה בעיה שאנשים יחיו ביחד ויהיו גם בתפקידי מפתח ביחד.
<אופיר שיק: אני באמת מאמין בזה ומי שחושב אחרת - - -
עאידה תומא סלימאן: למה אני שאלתי?
עאידה תומא סלימאן: אני אהיה הכי גלויה שאפשר ואני אוהבת שיתייחסו אליי ככה, אני קראתי שני דברים, פשיעה חקלאית בהיקפים נרחבים, זה מיד הקפיץ אותי לכתבה שהייתה לפני שבוע בטלוויזיה על הנושא של פשיעה חקלאית, על הבדואים שחיים בצפון באיזה שהוא אזור וסכסוך שלם ושיש בחורים שבאים לשמור, מתנדבים לשמור על החקלאים - - -
<אופיר שיק: כן, השומר החדש.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, ומיד קראתי אחר כך תאי הכשרה או פעילות של ארגוני טרור.
עאידה תומא סלימאן: זה לא מעיד על תפיסה שהיא בדיוק מדברת על כל אזרחי הגליל, כל התושבים בגליל.
עאידה תומא סלימאן: יש בה מין הכוונה מסוימת.
<אופיר שיק: אני שמח שאת מעלה את זה.
<אופיר שיק: כמו שאת רואה, אני גם כן גלוי, הייתי יכול להוריד את העמוד הזה, אני לא מוריד את העמוד הזה בפני אף אחד כי זו בעיה, אני חושב, בראש ובראשונה של כל אזרחי הגליל, זו בעיה לא פחות של ערביי הגליל, של האזרחים הערבים, מאשר היהודים.
<אופיר שיק: ממש ממש לא, אני לא חושב שהחבר'ה שאני עובד איתם - - - עומר נגיד, מנכ"ל מכללת סכנין, יש לו בעיה קשה עם הדברים האלה והוא צריך כל חודש וחצי לתלות דגל ישראל מחדש בכניסה למכללה אחרי ששורפים אותו.
<אופיר שיק: זו בעיה שלו, לא בעיה שלי.
<אופיר שיק: אני חושב שזו בעיה של כל תושבי הגליל, בלי שום קשר ליהודים או לא יהודים.
<אופיר שיק: אבל זה ממש לא המוקד, זה נושא מאוד מאוד חשוב, אבל - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, בעיניי, ואני מאוד מצטערת שאני קפצתי או ש - - - אין לי גישה אחרת, מה לעשות, זה אכן משנה כי בעצם זה מעיד על קו מחשבתי ועל איך באמת - - - אם אני אומרת לך מה החזון שלך, מה היית אומר?
<אופיר שיק: שהמדינה תהיה יותר פה כדי שיהיה פה שגשוג כלכלי יותר משמעותי וצעירים ירצו להיות כאן ויהיו כאן מקומות תעסוקה מגוונים, איכותיים, לכלל האוכלוסייה.
<רעיה שטראוס: אני רוצה דווקא להצטרף על הגליל המערבי, את תראי יותר מאוחר, אחד הנכסים שלנו זה הרב תרבותיות, על זה אנחנו מדברים.
<רעיה שטראוס: יש לנו שיתוף פעולה לא רגיל של כל הרשויות היהודיות והערביות, שעשינו חזון משותף, יש לנו פה חזון לגליל.
<רעיה שטראוס: זה היה מדהים.
<רעיה שטראוס: אנחנו קיצרנו את הסרט, בחזון כתבנו שיהודים וערבים יחיו ביחד אז אחד מהחבר'ה אמר 'לא רוצה יהודים-ערבים, כל תושבי הגליל, כולם תושבי הגליל'.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהיו מאצלכם אצלי - - -