GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אופיר שיק: ממכון רעות היו אצלכם.
<קריאה: עשינו אז את הכינוס שלא יכולת להגיע.
עאידה תומא סלימאן: כן, לא יכולתי.
<רעיה שטראוס: אבל אם את רוצה, ב-14.4 יש לנו - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אני יודעת שאתם שני גופים, אני לא יודעת מה הקשר בין שני הגופים, פרט ל - - -
<רעיה שטראוס: אני אגיד לך מה הקשר.
<רעיה שטראוס: זה כל תושבי הגליל המערבי.
<רעיה שטראוס: אנחנו מדברים שרב תרבותיות היא נכס, אבל כן אני יודעת שבגליל המערבי יש לנו מסורת של ביחד וברוך ה' אין כלום.
<רעיה שטראוס: אי אפשר להתעלם ממה שקורה במקומות אחרים, ביתר אזורי הגליל, וצריך להביא את זה שזה יהיה גם ככה.
<רעיה שטראוס: בכל מקום, אני גדלתי בשטראוס, גדלתי בביחד הזה, בבית החולים, אני נשיאה של אגודת הידידים, בכל מקום יש לנו ביחד ואין לנו בעיות.
<רעיה שטראוס: ברגע שמתחילה בעיה זה מערער ואני כן חושבת שאי אפשר להתעלם מהפשיעה החקלאית שקורית בכל רחבי הארץ ואנחנו צריכים, לדעתי - - -
עאידה תומא סלימאן: שלא תביני אותי לא נכון, יש לי בעיה עם פשיעה ויש לי בעיה עם - - -
<רעיה שטראוס: כל פשיעה.
עאידה תומא סלימאן: כל פשיעה שהיא, אבל האוזן שלי קצת הפכה להיות רגישה ואני יודעת לזהות כל מיני דברים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא קושרת את 'רוח הגליל', אלא אם תגידו לי שזה קשור, עם - - -
<אופיר שיק: לא, זה שני דברים - - -
<רעיה שטראוס: אנחנו לא קשורים, רק אנחנו הולכים ביחד על הגליל.
<רעיה שטראוס: אנחנו נסביר תיכף.
<טל פריימן: גם אופיר חבר באחת הוועדות של 'רוח הגליל', ועדת תשתיות.
<טל פריימן: זאת אומרת כל מי שיכול לעבוד פה באזור ולעזור מבחינתנו זה חשוב.
עאידה תומא סלימאן: זה חשוב מאוד, אבל אני הרגשתי שאני צריכה להתעכב על דברים ואני לא משוכנעת מספיק, להגיד את האמת, אני רוצה לגלות את זה.
<רעיה שטראוס: אנחנו חייבים להביא את המופת שקיים היום ב - - - ובכל הגליל המערבי - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם - - - להגיד לכם את האמת.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת בדיוק מה קורה בעכו ואני יודעת מה קורה ב - - -
<רעיה שטראוס: למשל התחברנו עם פרופ' חמייסי, הוא איתנו גם - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, ראיתי שהוא היה איתכם גם - - - אני חושבת שהגליל, יש בו אופציות ויש בו פוטנציאל אדיר ואחת הבעיות העיקריות של הגליל זה שמתייחסים אליו כפריפריה.
עאידה תומא סלימאן: מתייחסים אליו כפריפריה מכל הבחינות, גם כלכלית, גם פוליטית, הכול, ואם הייתה השקעה אמיתית בתוך האזור הזה לכלל האוכלוסייה, אני עדיין טוענת שההשקעה היא לא שוויונית והיא לא - - -
<רעיה שטראוס: זה נכון, אנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שגם התושבים היהודים מרגישים בחסר ומרגישים משהו חסר, אבל אין מה להשוות בין מה שמושקע באוכלוסייה הערבית ומה שמושקע באוכלוסייה היהודית.
עאידה תומא סלימאן: מאוד חשוב לי אם הגליל יתפתח, שיתפתח לטובת כל תושביו.
<רעיה שטראוס: נכון.
<רעיה שטראוס: עכשיו כתבתי מכתב, רק בשבוע שעבר, לשר התיירות, יריב לוין, שהופקד מטעם הממשלה על התכנית להקצאה של - - -
עאידה תומא סלימאן: תכנית החומש.
<אופיר שיק: שומר הסף.
<רעיה שטראוס: אמרתי לו 'בוא תשקיע פה'.
<רעיה שטראוס: זה משהו, הם לא עושים בזה כלום.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים לא השתחרר גרוש אחד.
<טל פריימן: זה בדיוק המכתב שרעיה כתבה, הוא אחראי על זה - - -
עאידה תומא סלימאן: הם הופקדו לא על התכנית, הם הופקדו על פיתוח קריטריונים ליישום התכנית.
<רעיה שטראוס: אמרתי, בואו תראו מה קורה בגליל המערבי.
<רעיה שטראוס: היינו בפגישה ביחד, ואז כבר אמרתי לו 'שמעתי שאתה הופקדת, בוא תראה מה קורה בגליל המערבי, קורה כאן משהו שאין במדינה, אז בוא תשקיע פה, לפי הקריטריונים של נאמנות למדינה.
<רעיה שטראוס: במקום לחפש, בוא לפה'.
עאידה תומא סלימאן: הרי הקריטריונים נוצרו לא לבדוק נאמנות, אלא לעכב הוצאת התקציבים.
<רעיה שטראוס: בסדר, אז בגלל זה עוד פעם כתבתי מכתב - - -
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שבודקים אותנו כל פעם בנאמנות שלנו זה כבר - - -
<רעיה שטראוס: נכון, אבל אני במקום לריב אמרתי 'תבוא הנה, תראה שכאן ברוך ה' לא קורה - - -
<אופיר שיק: חשבתי שהוא הופקד על הקזינו.
עאידה תומא סלימאן: גם, בין היתר.
עאידה תומא סלימאן: הוא איש המשימות הקשות.
<טל פריימן: כחלק מהתהליך הזה עשינו מחקר מאוד גדול פה, יחד עם מכללת גליל מערבי, על התפיסות של האוכלוסייה.
<טל פריימן: מה שבאמת ראינו, בעיקר ראינו שינוי גדול בתפיסה בין המגזר היהודי למגזר הערבי, ומה שראינו במחקר, וזה היה מאוד מעניין, זה שהמגזר הערבי תופס יותר את נושא דו הקיום בתור נושא שהוא דגל שיכול להקפיץ מדרגה את האזור הזה.
עאידה תומא סלימאן: זה מכניזם של שורדים.
<רעיה שטראוס: יכול להיות.
<טל פריימן: ובאותה נשימה כמובן הנושא של אי שוויון בתשתיות, שדיברת עליו, בתור אבן הנגף שמאוד קשה לעבור מעליה ובאמת לראות את השוויון באוכלוסיות.
<טל פריימן: בגלל זה גם הקמנו ועדה במסגרת רוח הגליל, שהיא ועדת תשתיות, כדי לראות איך אפשר לטפל בעניין הזה של התשתיות.
<רעיה שטראוס: בכל מקום שאנחנו הולכים לממשלה אנחנו מדברים על זה וחשוב לנו לעזור.
<רעיה שטראוס: אז עכשיו שמענו שבמשרד החינוך גם הקצו כסף לאחרי שעות הלימודים למגזר הערבי, ואנחנו גם לא אוהבים את המילה מגזר, כי זה - - -
עאידה תומא סלימאן: גם אני לא אוהבת, אני אוהבת אוכלוסייה.
<רעיה שטראוס: אז ישר צלצלנו לחבר שלנו, אמרנו 'אתה רוצה?
<רעיה שטראוס: בוא תתחיל במזרע, בוא תתחיל במקומות שאנחנו שם, תתחיל לעשות הצלחה', אנחנו משתדלים באמת כי חשוב לנו הביחד.
<רעיה שטראוס: אנחנו גם לא קוראים לזה דו קיום, אלא רב קיום, כי גם דו קיום זה לא טוב, אלא ממש נכנסים לעומק איך אפשר להביא את רוח הגליל שלנו ביחד.
<רעיה שטראוס: ככה גם התחברנו, אבל הוא צריך לדבר על המקומות שזה עוד לא לגמרי.
<רעיה שטראוס: יש לנו מזל כאן, באמת מלפני מלחמת השחרור, בתקופה שהיה כאן - - - אני עוד יותר מתפעלת, כי מי היה מאמין שאנחנו נצליח ממלחמת השחרור, שהיו קבוצות של ערבים שעזרו.
<רעיה שטראוס: אמרנו, נהיה גלויים, לא?
<רעיה שטראוס: אז בגלל זה הם גם נשארו.
<רעיה שטראוס: למשל היינו בערב אל עראמשה, שזה אצלנו במיזם, אנחנו נראה לך, הם עזרו לקיבוצים לפני 48', הקיבוצים עלו בשנות ה-40', בערך, והם התחילו לעבוד שם, ואז - - - אמר להם 'בואו תעזרו לנו', הכפר, לשייח', והם החליטו לעזור לקיבוצניקים ואחרי 48' החליטו לגרש אותם, אז החבר'ה של הקיבוצים - - -
עאידה תומא סלימאן: מי גירש?
<רעיה שטראוס: אנחנו, המדינה.
עאידה תומא סלימאן: זו פשוט פעם ראשונה שאני שומעת מישהו אומר את זה בגלוי.
<רעיה שטראוס: זו עובדה, זה מה שהיה.
<רעיה שטראוס: אבל מלחמה זה מלחמה.
עאידה תומא סלימאן: אה, כן.
<רעיה שטראוס: תשמעי, גם אותנו גירשו, את היהודים גירשו מכל מקום.
<רעיה שטראוס: זה אכזרי, אני לא אומרת.
<רעיה שטראוס: אז הם הלכו למושל הצבאי, ואמרו 'לא תגרש את ערב אל עראמשה', זה הם סיפרו.
עאידה תומא סלימאן: זה אותו סיפור של פרדיס וג'סר א זרקא.
עאידה תומא סלימאן: תלכי לכל קו מישור החוף, לא נשאר אפילו כפר או עיר ערבית אחת על מישור החוף.
<רעיה שטראוס: אל באסה, הכפר שהיה פה ירה על - - - ההורים שלי ממקימי נהריה, אמא שלי נסעה במשוריין ללדת אותי בתל אביב, כי בבאסה ובעכו ירו על המכוניות.
<רעיה שטראוס: תראי, היו תקופות קשות, היו מאורעות, אבל אנחנו עכשיו מסתכלים קדימה.
<רעיה שטראוס: היו אז גם ניצוצות ש - - - בואו נסתכל קדימה.
עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אני אמרתי, אם הראש הזה שעדיין עובד על לכבוש עוד - - -
<רעיה שטראוס: על מי מדובר?
עאידה תומא סלימאן: ועל לשחרר.
<רעיה שטראוס: אנחנו מדברים על - - -
<קריאה: אנחנו עובדים עם.
<רעיה שטראוס: אז קודם כל ברוכות הבאות.
<רעיה שטראוס: כשאני מסתכלת על יעל אז זה גם משהו מיוחד, משום שבתחילת הדרך, אתם תראו, אני לא צריכה לספר הרבה, אחרי הסרט תשאלו שאלות, אבל בתחילת הדרך הקודם שהיה ליעל היה נגדנו.
<רעיה שטראוס: פתאום החלטתי לפני שש שנים לעשות משהו לגליל המערבי, שבו נולדתי, כולם התנגדו, אמרו לי 'מה פתאום?' גם לא היה אמון אליי, אמרו 'בטח את באה להתעשר פה, את באה לנצל', אמרו 'מה פתאום?
<רעיה שטראוס: ' ואנחנו יושבים היום ואנחנו ביחד, אנחנו חלק מהאשכול, האשכול הזמין אותנו להיות חלק, זה בזכות שהצלחנו.
עאידה תומא סלימאן: כדאי שיסבירו לי רק כשאתם אומרים האשכול.
<יעל רון: אנחנו נרחיב על זה.
<רעיה שטראוס: בואו נראה את הסרט ואחר כך אתם ואחר כך שתי המנכ"ליות - - -
<טל פריימן: את רוצה להגיד מילה על ההיסטוריה האישית שלך פה בגליל?
<רעיה שטראוס: אתם רוצים שאני אתחיל עם זה?
<טל פריימן: כן.
<רעיה שטראוס: קודם כל נולדתי פה, כפי שאמרתי.
<רעיה שטראוס: מצחיק אותי בזמן האחרון מזמינים אותי כאישה ואני אמרתי שהיה לי מזל, לקח לי שנים, כי אני לא מאה אחוז מחוברת לפן הזה, מדוע?
<רעיה שטראוס: לא שאני לא אישה, ואני גאה, כי גדלתי בבית שהיה שוויון מוחלט, אבא תמיד האמין בנשים, עוד בדור הקודם, וגם בשטראוס לא הייתה אפליה, אגב, לא לערבי, לא ליהודי, לא לאישה ולא לגבר, המשכורת הייתה לפי התפקיד.
<רעיה שטראוס: לתפקיד היה את השכר ולפי זה.
<רעיה שטראוס: אבל אמא שלי הייתה אישה מדהימה, תמיד קל לי יותר לדבר על אמא שלי, ההורים שלי באו מהעיר אולם בגרמניה, אבא היה דוקטור לכלכלה, הם היו אנשי עיר, המשפחה של אבא שלי מאוד מאוד עשירה, אחי נולד ב-34' והיא מחזיקה אותו כשהוא היה בן כמה חודשים והיא שומעת ברדיו את גבלס וגבלס אומר משהו על יהודים והיא אומרת, לימים, זה דור שלא דיבר הרבה, גם היה פער של השפות, אמנם השפה הראשונה שלי זה גרמנית, שפת אם, אבל בגלל כל המצב אז לא הרחבנו, דיברנו רק מה שצריך, ערבבתי הרבה עברית גם, היא אומרת שהיא הרגישה בגוף שלה שמשהו נורא הולך לקרות.
<רעיה שטראוס: היא הייתה בת 23, אבא שלי בן 24 ולסבא שלי היה מפעל מאוד גדול של מתכת ואבא שלי עבד שם, היא אמרה לו 'איפה הדרכונים שלנו?
<רעיה שטראוס: אנחנו הולכים לארץ ישראל, לארץ אבותינו', כי הם היו ציונים.
<רעיה שטראוס: ואז הם באו.
<רעיה שטראוס: אז התפיסה הייתה להיות יהודי חלוץ זה לחזור לאדמה, כי ליהודים אסור היה לעבוד באדמה, אז הוא עזב ויש לי תעודה בבית ההנצחה כששואלים אותו במנדט, 'מה משלח ידך?' אז הוא אמר 'איכר' והם באו לנהריה והקימו את היישוב הזה, שהוא היה היישוב הראשון של היישובים היהודיים בגליל המערבי, הכי צפוני, מאוחר יותר יצאו כל יתר היישובים.
<רעיה שטראוס: אבא שלי היה קודם בבאר טוביה, שהיה הדרומי ביותר, כי שם היה האח שלו, הוא בא לפני ההורים שלי, הוא התגייס לבריגדה והייתה לו שם רפת גדולה.
<רעיה שטראוס: אבא שלי התאהב בפרות, הוא בא לנהריה ואמר 'אני רוצה פרות' וכעסו עליו הייקים, אמרו מה פתאום פרות ואבא שלי התעקש ואז הם התחילו להצליח.
<רעיה שטראוס: אבל לא הייתה אוכלוסייה, מי יקנה חלב?
<רעיה שטראוס: חלב גם צריך לקרר, אחרת הוא מחמיץ, וככה מהר מאוד אמא שלי התחילה לעשות גבינה, והשאר הוא היסטוריה.
<רעיה שטראוס: יש סיפור מדהים על הגלידה.
<רעיה שטראוס: אבא שלי - - -
עאידה תומא סלימאן: הגבינה התחילה לפני הגלידה.
<רעיה שטראוס: הרבה לפני.
עאידה תומא סלימאן: יארה בדרך אמרה ששטראוס בשבילה זה גלידה.
<רעיה שטראוס: עדיין, שטראוס מכרה את הגלידה, אבל בכל אופן איזה גבינה היא הייתה עושה?
<רעיה שטראוס: גבינה לבנה פשוטה, שמה טעמים ומוכרת.
<רעיה שטראוס: לא היה מה לאכול.
<רעיה שטראוס: אגב, יש סיפור מאוד יפה, שזה גם מאוחר יותר, זה שיתוף פעולה עם האבא של, שכחתי, של הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, הם הרי באו מצפת, אז אבא שלו - - -
עאידה תומא סלימאן: עשית אותו ממש לא רלוונטי.
<רעיה שטראוס: למה?
<רעיה שטראוס: פגשתי אותו, יום אחד אני מקבלת הזמנה אל אבו מאזן, עוד ערפאת היה בחיים, הוא ביקש שאחי יבוא, אחי לא היה בארץ אז אני באתי, אז הסיפור, לאבא שלו היו עזים, ואז לא היה מה לאכול, מלחמת העולם השנייה, אבא שלי היה מביא להם גבן, לעשות מזה גבינה, החלק שיוצר, החלב הרי ברובו מים, והיו בחיפה סוחרים ושם אבא שלי היה מביא בגמלים את הגבן, אבא שלי היה עושה גבינה מותכת, נותנים את זה בחיפה לסוחרים ומוכרים את זה לצבא הבריטי, כי גבינה מותכת לא צריכה קירור.
<רעיה שטראוס: אז אמרנו אם היה אז שיתוף פעולה, אפשר לעשות שיתוף פעולה.
<רעיה שטראוס: הוא הזמין אותי ואני הזמנתי אותו ובסוף זה לא הסתדר.
<רעיה שטראוס: זה סוף הסיפור.
עאידה תומא סלימאן: תמיד זה לא מסתדר.
עאידה תומא סלימאן: או בינתיים זה לא מסתדר.
<רעיה שטראוס: אבל הסתדר פעם ראשונה, הייתה רוח טובה.
<רעיה שטראוס: רגע לחזור לגלידה, אבא שלי נותן לאמא שלי ספר על אמריקה ששם בקיץ המחלבות היו מייצרות גם גלידה ואמא שלי אמרה לו 'בוא נעשה גם גלידה', כי לא היה ממה לחיות.
<רעיה שטראוס: מהחקלאות, מהאדמה שהם קנו, כל הייקים בנהריה, בנהריה אדמה פרטית שקנו משייח' לבנוני שהפסיד את הכסף בקזינו, אחד מהמקומות של האדמה הפרטית, לא אדמת קרן קימת ולא מינהל, הם קנו מהשייח', לכל אחד היה שישה או שמונה דונם, אבל עדיין אי אפשר לחיות מחקלאות, ולכן התחילו מהר מאוד, צימר זו מילה גרמנית, זה חדר, התחילו מהר מאוד להשכיר חדרים, אנשים מהארץ היו באים לצימר ואוכלים ארוחת בוקר ואמא שלי רצתה להתחיל לעשות גלידה.
<רעיה שטראוס: אבא שלי אמר 'את משוגעת?
<רעיה שטראוס: מה זה גלידה?
<רעיה שטראוס: מה נעשה גם גלידה?' ואז היא נסעה לתערוכה והביאה את הגבינות האלה, עבודת יד שהיא עשתה, בתל אביב, ומכרה אותן ובסוף התערוכה היא רצתה את הכסף שלאבא שלי יהיה מספוא לפרות ואז היא אמרה למנהל 'איפה הכסף?
<רעיה שטראוס: ' אז הוא אמר 'אין לי כסף'.
<רעיה שטראוס: היא ראתה תוף, מין חבית כזאת עם דפנות כפולות שבאמצע שמו קרח שבור וזה כמו מיקסר כזה שמסתובב, עם משוט שמוריד את הדפנות - - -
עאידה תומא סלימאן: בטורקיה עדיין עושים את הגלידה ככה.
<רעיה שטראוס: ככה, בחבית הזו?
<רעיה שטראוס: אז היא אמרה לו 'ואת זה אתה יכול לתת לי?' אז הוא אמר 'כן' והיא שכרה נהג מיפו במשאית, הדרך הייתה ארוכה מתל אביב לנהריה, לא כמו היום, כל הדרך היא רעדה מאבא שלי שיצעק עליה.
<קריאה: תזכרו, היום הדרך קצרה.
<רעיה שטראוס: היום הדרך קצרה מאוד, פעם זה היה איזה ארבע שעות בכבישים צרים והיא פחדה שאבא שלי יצעק עליה כי מה?
<רעיה שטראוס: הוא יאכיל את הפרות?
<רעיה שטראוס: והשאר הוא היסטוריה.
<רעיה שטראוס: היא הצליחה להוביל למפעל הכי גדול בארץ לגלידה, שהתחיל קודם בנהריה, מהר מאוד זה גדל, כי באו התיירים, ואז הם עברו לעכו, לבית קרח לקירור ואז זה גדל וגדל וקנינו את ויטמן וזהו.
<רעיה שטראוס: גם בזכותה מיכאל ואני לא רבנו, כי היא השאירה לנו מכתב בצוואה, את הנכסים קיבלנו בחייהם, היה אז מס ירושה גדול אז ההורים נתנו לנו הכול בחיים, נשאר רק מכתב.
<רעיה שטראוס: במכתב היא כותבת שנישאר ביחד, שאי אפשר להילחם פנימה והחוצה ולכן הובלנו גם תהליך של ביחד של משפחה.
<רעיה שטראוס: לפני 11 שנה אני יצאתי משטראוס, מכרתי את המניות שלי, הילדים שלי עוד שם, אנחנו עושים חגים ביחד, למיכאל ולי יש חברת השקעות ביחד ואנשים לא מבינים איך לא רבנו ואני לא בשטראוס.
<רעיה שטראוס: לא מבינים את זה, כי כל המשפחות רבות, אתם קוראים על זה כל יום.
<רעיה שטראוס: זהו.
<רעיה שטראוס: כשיצאתי משטראוס, אני חושבת שאני אומרת את זה גם בסרט, לא ידעתי כל כך את הזהות שלי ואז החלטתי ללכת בדרכם בעולם הערכי שלהם, זו הבחירה בישראל, בביחד ובפילנתרופיה.
<רעיה שטראוס: לפני שש שנים החלטתי, ותראו את זה בסרט.
<רעיה שטראוס: אז בואו נראה את הסרט ואם יש לכם שאלות אני אענה.
<רעיה שטראוס: (הקרנת סרט).
<רעיה שטראוס: אנחנו מזמינים אותך ב-14.4, יש מפגש, שבעה שולחנות, של תרבות, של חינוך ורב קיום, בריאות ותעשייה ותעסוקה, כל אחד יספר על מה הם עבדו.
<רעיה שטראוס: זה קרוב ל-200 איש מהאזור, מובילים, הם ישבו בהתנדבות במשך קרוב לחצי שנה ודנו על מה אפשר לעשות בהקשר של החזון, גם בהקשר של מה שמצאנו על הגליל במחקר של המכללה וזה יהיה מרתק לשמוע.
<יעל רון: עכשיו זה כבר פרויקטים לביצוע.
<רעיה שטראוס: זה יהיה פנימי.
<רעיה שטראוס: אנחנו בגדול לא מזמינים אנשים מבחוץ, כי עד שלא תיעשה עבודה.
<רעיה שטראוס: אז אתן בכל זאת מוזמנות לראות את העבודה הזאת.
<רעיה שטראוס: יש שאלות?
<רעיה שטראוס: אני אשמח לענות.
שולי מועלם-רפאלי: איך שיתוף הפעולה של ראשי הרשויות?
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו פוגשים אותם לא מעט במקומות מתוסכלים וקשים ויש פה ככה איזה פוך שמנסים להוביל, גם תפיסתית וגם ליצור איזה סוג של אמון חדש, אז איך שיתוף הפעולה?
<רעיה שטראוס: זה היה בהתחלה גרוע מאוד.
<רעיה שטראוס: כשאני באתי לפני שש שנים לעגו לי, אמרו לי מלים כמו 'על גופתי המתה, את לא תעשי כאן כלום', אז אני אמרתי, יש סרט יותר ארוך שאני אומר 'ביי הוק וביי קרוק אני עושה את זה' ונוצר האמון.
<רעיה שטראוס: העובדה שאני היום מוזמנת להיות חלק ובאהבה, אני מרגישה, באזור, אני חושבת שלא היינו יכולים לעשות את השולחנות בתחילת הדרך אלא הם קודם כל ראו את התוצאות.
<רעיה שטראוס: הם לא האמינו להיקף של הפילנתרופיה, מה שאנחנו משפיעים.
<רעיה שטראוס: לא הצגנו את עצמנו, אנחנו צריכים להציג את עצמנו, טל עשה מחקר שהבאנו 60% יותר תיירים לאזור ולפי הנוסחאות שקיימות הבאנו 120 מיליון שקל לאזור ויש לנו את זה מכל המגזרים.
<רעיה שטראוס: אז בהתחלה במגזרים לא רצו אותנו.
<רעיה שטראוס: אנחנו לא אוהבים את המילה מגזרים, אבל נגיד בכפרים לא רצו אותנו כל כך, או לא היה אמון, היום יש לנו 50, לא?
<טל פריימן: כן, 54 עסקים מהחברה הלא יהודית.
עאידה תומא סלימאן: הערבית.
<טל פריימן: רגע, הסתבכתי כבר עם זה בעבר, כי אני אמרתי לדרוזים 'החברה הערבית' הם אמרו 'רגע, אנחנו לא ערבים'.
עאידה תומא סלימאן: כשיפסיקו לדבר ערבית בבית - - -
<טל פריימן: את יודעת למה התכוונתי.
עאידה תומא סלימאן: וכשיפסיקו להתפלל מהקוראן נגיד שהם לא ערבים.
<טל פריימן: עוד נתון חשוב, יש 340 עסקים מ'אוצרות הגליל', 54% מהם הם בבעלות של נשים.
<טל פריימן: מבחינתנו זה נורא נורא חשוב.
<טל פריימן: גם בחברה הערבית וגם בחברה היהודית יש ביטוי חזק לנשים בעולם התיירות, מבחינתנו זה להאיץ פה איזה שהוא מעגל גלגלי, זה מאוד חשוב.
<רעיה שטראוס: התחילו לבוא אלינו מהכפרים שרוצים, גם ממזרע, ככה הוא נכנס אצלנו לחזון על התיירות, הם רואים שאנחנו עושים הבדל, ככה גם הם הסכימו להכניס אותי לאשכול, משום שגם רשות הטבע והגנים רוצים אותנו כי אנחנו עשינו עבודה מקצועית.
<רעיה שטראוס: ברגע שהחלטתי ללכת לפילנתרופיה אז אמרתי שפילנתרופיה הולך להיות כמו עסק, זה יהיה מדוד כמו עסק, זה יהיה מנוהל כמו עסק, כמו שבעסק מודדים בסוף את הרווחים בדולרים, בשקלים, אני רוצה למדוד את התוצאות.
<טל פריימן: יריב פה, המנכ"ל שלנו - - -
שולי מועלם-רפאלי: רק תציגו את עצמכם.
עאידה תומא סלימאן: המתח עולה וגובר, הא?
עאידה תומא סלימאן: כל פעם אומרים לי 'הסכימו לצרף אותנו לאשכול?' ואני אומרת 'מה אשכול?
עאידה תומא סלימאן: ' עוד מעט יסבירו.
<רעיה שטראוס: לא, זה ראשי רשויות, הם קיימים הרבה זמן והם עשו בצמצום דברים ועכשיו פתאום - - - נכון, אנשים זה ככה, אבל מאחר שאני לא רואה את זה, שאני אישה מבחינתם, אז אני מאוד מתעקשת וזה מצליח.
<רעיה שטראוס: אני לא יכולה להגיד שזה בגלל שאני אישה, אני לוקחת את זה בגלל השם שלי, יש היום שנאה לעשירים בארץ, הם חשבו שאני הולכת להשתלט פה לעצמי.
עאידה תומא סלימאן: מה לעשות, יש כמה כאלה מהעשירים שמוציאים את השם הרע, בזכות.
<רעיה שטראוס: אז מה, זה צריך להרתיע אותי לא לעשות?
עאידה תומא סלימאן: לא, פשוט לוקח זמן כדי להבין שלא כולם ככה.
<רעיה שטראוס: נוסף על זה שאני אישה, יש לי גם את התווית הזו, האחרת.
<טל פריימן: לי קוראים טל פריימן, אני מנהל את הפעילות הפילנתרופית של רעיה.
<רעיה שטראוס: גייסתי אותו לפני עשר שנים.
שולי מועלם-רפאלי: מאיפה אתה?
<טל פריימן: מהוד השרון.
<רעיה שטראוס: אבל הוא נולד - - -
שולי מועלם-רפאלי: נולד מחדש בגליל.
עאידה תומא סלימאן: לא, הוא נולד בקריות.
<טל פריימן: האמת שלא נולדתי בקריות, אבל גדלתי בקריות.
<רעיה שטראוס: ואמא שלו מנהריה.
<טל פריימן: נולדתי בארצות הברית, ב-74' ההורים שלי עלו, אמא שלי בת דודה של רעיה מנהריה בכלל ועבדתי הרבה שנים בפרטנר, מאז ההקמה, ולפני עשר שנים רעיה קראה לי לדגל.
<רעיה שטראוס: כשקראתי לו, הוא ידע שאני קצת שונה, נגיד ככה, אז הוא בא וכשאמרתי לו שאני רוצה אותו לפילנתרופיה, בליבו חשב 'מה הבן אדם המקצוען שאני, מה לי ולפילנתרופיה, שזה רק לתת כסף?
<רעיה שטראוס: ' אבל הוא הציץ ונפגע ועשר שנים איתי.
<טל פריימן: כן, עשר שנים אנחנו ביחד.
<רעיה שטראוס: הוא ראה שזה מרתק, שזה לא שונה מהעבודה האחרת ויש בזה חזון.
שולי מועלם-רפאלי: ערך מוסף.
<רעיה שטראוס: שליחות.
<יריב המאירי: שלום, אני יריב, אני מנהל את הפרויקט שנקרא 'אוצרות הגליל', זה בעצם אותו מאמץ תיירותי שאיתו רעיה יצאה לדרך לפני שלוש שנים.
<יריב המאירי: הובאתי למיזם על תקן איש התיירות, ניהלתי את ראש הנקרה כמה שנים, עוד מתחם בכנרת, גרתי ליד טל כמה מאות מטרים - - -
<טל פריימן: מתחם בכנרת, לונה גל.
<יריב המאירי: גם כן בוגר מוצקין.
<יריב המאירי: אצל רעיה צריכים להיות בוגר מוצקין כדי לעבוד אצלה, ככה יצא.
<יריב המאירי: היום המיזם נמצא במקום הרבה יותר טוב, עושים מאמץ ספציפית על עכו עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: נשמח לשמוע.
<יריב המאירי: יש לנו קרוב ל-40 עסקים בעכו ואנחנו נכפיל את זה.
<רעיה שטראוס: כן, שמעון לנקרי כועס עלינו, בצדק.
<רעיה שטראוס: הוא רוצה יותר.
עאידה תומא סלימאן: 40 עסקים, אני אשמח לדעת מי.
<רעיה שטראוס: מי בפנים?
<יריב המאירי: החל מחמדה תע"ש דרך עכוטל של איליה, מסעדות כמו אלבאבור ואלמרסה.
<יריב המאירי: הרעיון זה לבדוק את העסקים ובאמת לקדם את העסקים החזקים, המצוינים, כאלה שאנחנו יודעים, שולחים לשם או משפחה או קבוצה או עיתונאי או סוחר ואני אגיד תיכף בשתי מילים מה זה 'אוצרות הגליל', זה לא הנושא היום, אבל כדי שתבינו שזה פרויקט שהוא משקיע במיליוני שקלים.
<יריב המאירי: רעיה משקיעה מיליוני שקלים בשנה בקידום התיירות בגליל המערבי.
<יריב המאירי: כמו שהיא אמרה, יש לנו 360 עסקים כמעט במיזם, את כולם אנחנו מכירים באופן אישי, בדקנו ואנחנו בקשר איתם.
שולי מועלם-רפאלי: זה נושק גם לדברים שהם לא עסקים?
שולי מועלם-רפאלי: נגיד דרך זה גם יש עידוד להגיע יותר ללוחמי הגטאות או למוזיאון המחתרות בעכו?
שולי מועלם-רפאלי: סתם שני דברים שישר עלו לי כמי ש - - -
<יריב המאירי: כן.
<יריב המאירי: זו תיירות פרופר אצלנו.
שולי מועלם-רפאלי: אבל זה לא עסקים לכן - - -
<רעיה שטראוס: כן, לקיבוץ געתון ולקיבוץ אילון.
<טל פריימן: יש לנו כמעט 360 עסקים ועוד בערך 60 נקודות עניין.
שולי מועלם-רפאלי: מיזמי תרבות.
<טל פריימן: בדיוק, כמו מוזיאון אסירי המחתרות, מסלולי טיולים בטבע, כל מיני דברים כאלה.
<יריב המאירי: יש את אילון בקיבוץ אילון, מחלקה אחת לצורך העניין עושה שיווק לסוכנים, ימי כיף.
<יריב המאירי: רצים בין הסוכנים, ימי כיף, רווחה ומביאים לפה את המכרזים שיעשו פה ימי כיף.
<יריב המאירי: אני מעריך את זה בין 1,500 ל-2,000 איש כל חודש שבאים ומשאירים פה כסף, בפיזור כמה שיותר גם.
עאידה תומא סלימאן: מלון האפנדי נמצא?
<יריב המאירי: גם ערבסק ייכנס וגם דוידסון שבונה מולו, שמקים כמה יחידות.
עאידה תומא סלימאן: מי נמצא ומי לא, מה הקריטריונים.
<טל פריימן: זו שאלה טובה.
שולי מועלם-רפאלי: לפי מה נכנסים או לא נכנסים למיזם של 'אוצרות הגליל'?
<טל פריימן: ניתן דוגמה את חוף התמרים.
<רעיה שטראוס: לא נכנס כי זה מלוכלך.
<יריב המאירי: לא, היא לא שמעה את ההערה.
<יריב המאירי: אנחנו בודקים אותם בהיבטים של ניקיון, בהיבטים של שירות, במחיר לעומת מוצר.
<יריב המאירי: נפתח את הסוגריים ולא נפתח עכשיו את הדיון על כל תחום הצימרים שגובים 1,000 פלוס בממוצע אבל נותנים מוצר שאם הוא כבר שווה אז הוא שווה בין 400 ל-500 וגם אז הוא לא מספיק נקי ולא מתוחזק.
<יריב המאירי: להיות אותנטי זה לא תירוץ להיות מלוכלך ועם אבק ו - - -
עאידה תומא סלימאן: אז מה זה, 'אוצרות הגליל' הפך למין תו תקן?
<יריב המאירי: בדיוק.
<יריב המאירי: יש פה תעודה, אתם יכולים לראות, מומלץ על ידי 'אוצרות הגליל'.
<רעיה שטראוס: שמשרד התיירות אומרים שהם מקנאים בי, כי מי שלא עובר את התקן, יכול להיות אוהל נקי ומשרת ואני לא מכניסה - - -
<יעל רון: תיירנים מצטרפים למיזם וזה ללא עלות.
<רעיה שטראוס: יש כשל בתיירות בארץ בכלל, כי אין אמת בפרסום.
<יריב המאירי: במקרה אנחנו פה, אז יש להם את המומלץ.
<יריב המאירי: יש פה גם מפות, אפשר לראות את המפה, יש פה קרוב ל-250 עסקים באינדקס שכולם עם המומלץ 'אוצרות הגליל'.
<רעיה שטראוס: יש אתר 'אוצרות הגליל'.
<יריב המאירי: אנחנו מחזיקים כמובן משרד יחסי ציבור שדואג להעלות את הנושא למודעות, אם זה אירועים, אם זה נקודות מעניינות, כתבות רוחב, שרית ישי לוי, עיתונאית התיירות הוותיקה, היא - - -
<רעיה שטראוס: אז אולי תגיד מה זה עושה לה בתור עסק.
<יריב המאירי: בדיוק, זהו, רציתי - - -
<יונת מזן: בוקר טוב, שמי יונת, אני חושבת שאנחנו נכנסים פה לכמה קטגוריות בכל הדבר הנפלא הזה שנקרא 'אוצרות גליל' כי אנחנו קודם כל יזמות פרטית.
<יונת מזן: אנחנו חברי קיבוץ של קיבוץ שהופרט, ב-2002 כבר היינו מופרטים לחלוטין, מהראשונים פה בגליל המערבי.
<יונת מזן: בעלי, אריאל, הוא הגבן, הוא עושה גבינה, הוא היה גבן עוד בתקופה של הקיבוץ ואחרי ההפרטה החלטנו, ב-2006, שאנחנו מקימים עסק עצמאי.
<יונת מזן: פה נכנס ההיבט הנשי.
<יונת מזן: שקד, הבת הגדולה, למדה באוניברסיטה הפתוחה לתואר בפסיכולוגיה והמחלבה הייתה ליד מגרש החניה, במקום מאוד קטן, הייתה רק מעדנייה קטנה, והיא רקמה את החלום הזה.
<יונת מזן: ב-2012 באו אבא ובת אליי ואמרו לי 'יונת, את מצטרפת, כי אם לא, לא יהיה פרויקט'.
<יונת מזן: אני עזבתי קריירה של 21 שנה כמעצבת ומשווקת של שמרת הזורע ופנינו לקיבוץ, לקחנו את המבנה הזה, שהיה המטבח של הקיבוץ, זה מבנה משנות ה-50, הוא הסעיד 60 שנה את הקיבוץ ואז הוא נזנח לחלוטין והקמנו את העסק, כשהחזון היה שתחת קורת גג אחת יש ייצור בצד הדרומי ובצד הצפוני זה אירוח ומכירה של גבינות ובית קפה קטן.
<יונת מזן: פתחנו בחגי תשרי 2012, כבר אז התחלנו להיות בקשר עם 'אוצרות הגליל' שהיו ממש בהתחלה - - -
<יריב המאירי: עוד לא השקנו אז, השקנו חצי שנה אחרי.
<יונת מזן: עוד לא השקתם, אבל היו, מיכל קצת הסתובבה בשטח ואז רווחה הדעה, פה בגליל המערבי, לא ידענו בכלל למה אנחנו נכנסים, כאילו בית קפה, לשקד הבת היה קצת ניסיון, היא עבדה באחוזת גאיה קצת על נושא קולינרי וקצת תיירות, אמרו לנו 'אין לכם מושג מה הולך פה, לא יגיעו אנשים, זה יהיה מאוד קשה, על קבוצות אין בכלל מה לדבר.
<יונת מזן: תיירנים מהארץ?
<יונת מזן: מי מכיר את הגליל המערבי?
<יונת מזן: הם נתקעים בעכו, הם בכלל לא ממשיכים'.
<יונת מזן: האמת היא שבשנה הראשונה כך היה, זה נכון שגם המוניטין שלנו היה מאוד מזערי, אבל באמת לא הרגשנו את התנועה.
<יונת מזן: פה אני יכולה להצביע בצורה באמת חפה מכל עניין של בגלל שאני חלק מהמיזם, המיזם נתן פוש מאוד גדול.
<יונת מזן: אפשר לומר שהוא פשוט שם את הגליל המערבי על המפה.
<יונת מזן: איך אנחנו בודקים את זה?
<יונת מזן: יש לנו הרבה אפשרויות.
<יונת מזן: דרך האתר שלי אני רואה כניסות לאתר שלי דרך האתר של 'אוצרות', זאת אומרת שאנשים ראו את המיני סייט שלי באתר של 'אוצרות הגליל' והם נכנסו.
<יונת מזן: אנחנו שואלים מטיילים - - -
<רעיה שטראוס: זה מחובר לווייז.
<יונת מזן: אנחנו שואלים אנשים 'איך הגעתם', בהתחלה קשה להם להגיד מאיפה ואז הם אומרים 'אתר', 'אוצרות', כאילו כל פעילות אנחנו מרגישים מיד את הפידבק.
<יונת מזן: דבר אדיר שקרה בשנה שעברה ב-2015, שרעיה למעשה נתנה את אישורה לנושא של להביא קבוצות לגליל המערבי.
<יונת מזן: ב'אוצרות הגליל' יצרו את התשתית לעבודה מול קבוצות דרך סוכנים ואני חושבת שב-2015 זה היה דרמטי כי ממש הרגשנו שסוף סוף אנחנו על המפה, כי לפני כן סוכנים ומדריכי טיולים פשוט אמרו לנו 'אנחנו לא מביאים אנשים', כי ישו לא השתין פה, אז אנחנו לא כמו אזור נצרת - - -
עאידה תומא סלימאן: אפשר לחשוב שבנצרת מביאים.
<יונת מזן: כנרת, סובב כנרת - - -
<יריב המאירי: הם באים, אבל לא חוצים לילה, זה נכון.
עאידה תומא סלימאן: הם לא נשארים אפילו ללילה אחד, הם חותכים לכיוון טבריה.
<רעיה שטראוס: על זה אנחנו עכשיו עובדים.
<יונת מזן: סובב כנרת.
<יונת מזן: תמיד אמרו לי הסוכנים או המדריכים, הגולן, שהיה לו המון יחסי ציבור, הדרום, גליל מערבי, כאילו מה יש לעשות פה?
<יונת מזן: אין מה לעשות פה, יש פה עכו, אולי נמשיך לראש הנקרה ובאמצע אין כלום.
<יונת מזן: וכן אנחנו מרגישים, מגיעים לפה אנשים בקבוצות.