GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירי בליך: היום בארצות הברית 60% מהנשים הן עם עודף משקל.
<מירי בליך: אם ניקח איזה שהיא אוכלוסייה בארץ, נשים מהמגזר הערבי, 30% עם עודף משקל משמעותי ביותר, שזה מבחינה זאת מבין קבוצת הנשים שמאוד חשוב לשים לב אליה.
<מירי בליך: מה מבחינת העוצמה של גורמי הסיכון.
<מירי בליך: סוכרת זה גורם סיכון חשוב לנשים וגברים, אבל אישה עם סוכרת, הסיכון שלה למחלת לב הוא פי שניים מהסיכון של גבר עם סוכרת, גורם סיכון משמעותי יותר.
<מירי בליך: כל הנושא של מתח וחרדה, גורם סיכון שהוא משמעותי יותר לנשים כגורם סיכון למחלת לב.
<מירי בליך: דווקא דבר מגן, פעילות גופנית, שאנחנו יודעים שהיא מגנה מפני מחלות לב והיא מגנה אפילו על נשים יותר, אבל אנחנו יודעים שפחות מ-30% מהנשים, מסיבות כאלה ואחרות, עוסקות בפעילות גופנית סדירה.
<מירי בליך: זה רק סיכום של כמה עבודות שמראות את החשיבות של סוכרת, זה מראה עד כמה זה גורם סיכון לגברים ועד כמה לנשים, פי שניים סוכרת גורם סיכון יותר משמעותי לנשים מאשר גברים לפתח מחלת לב.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני מחייכת, בגלל שהזכרת בדיוק את כל גורמי הסיכון שקיימים אצלי.
עאידה תומא סלימאן: אני נבהלת עכשיו.
<מירי בליך: האם יש גורמי סיכון שהם ייחודיים לנשים?
<מירי בליך: אנחנו יודעים היום, אלה עבודות יחסית מהשנים האחרונות, שנשים שמפתחות סוכרת ויתר לחץ דם במהלך היריון ועקבו אחרי הנשים האלה עשרות שנים קדימה, ראו שהנשים האלה מפתחות יותר מחלות לב, ושימו לב, זה סיכום של המון המון עבודות, להראות שאישה שפיתחה סוכרת במהלך היריון הסיכון שלי פי עשרה לפתח מחלת לב בהמשך החיים וזה גורם סיכון שהרבה רופאים לא שואלים עליו ופחות יודעים עליו ולא לוקחים אותו כגורם סיכון.
<מירי בליך: מה מבחינת המנגנון של התקף לב.
<מירי בליך: זה הלב שלנו ואלה העורקים שמספקים את הלב, אנחנו קוראים להם העורקים הכליליים.
<מירי בליך: זה עורק שהוא תקין, עם השנים יש הצטברות של שומן וכשברגע מסוים נוצר פה איזה שהוא פצע שגורם לתהליך של דלקת וקריש דם, זה מצב של התקף לב.
<מירי בליך: זה המנגנון הכי שכיח להתקף לב.
<מירי בליך: במצב כזה, כשאנחנו נעשה צנתור, שזו בדיקה שמדגימה את העורקים של הלב, אנחנו נראה שהצנתור יהיה לא תקין ברוב המקרים.
<מירי בליך: אנחנו יודעים שבקבוצה קטנה של אנשים, אנשים באים עם התקף לב, כל הסימנים של התקף לב, עושים להם צנתור והצנתור הוא תקין.
<מירי בליך: מה שמאוד מעניין, שהתופעה הזו שכיחה פי שלושה יותר בנשים מאשר בגברים.
<מירי בליך: בגברים היא מאוד נדירה, שיש ממש התקף לב וצנתור תקין, לעומת זאת בנשים זה פי שלושה יותר שכיח.
<מירי בליך: זה בא ללמד אותנו שאולי לנשים גם יש מנגנון אחר, אם זה כלי דם קטנים, או דלקת, או קרישי דם, או התכווצות של כלי דם, המון דברים שאנחנו עוד לא מספיק יודעים וכמובן שרק מחקר קליני ובסיסי בתחום הזה יוכל לקדם אותנו, שנבין יותר טוב את המנגנון של התקף לב אצל נשים וכמובן עקב כך גם לתת לנשים את הטיפול הזה.
<מירי בליך: זה איזה שהיא עבודה שאנחנו עשינו אצלנו וניסינו להשוות בין נשים שהיה להם עורקים כליליים עם התקף לב ובין אלה שלא וראינו שהנשים האלה היו יותר צעירות עם פחות סוכרת.
<מירי בליך: מה שמאוד חשוב, שראינו שהתמותה לא הייתה שונה.
<מירי בליך: זאת אומרת זה שאישה באה עם התקף לב ועשו לה צנתור והוא תקין, עדיין זה לא שינה שום דבר, זה עדיין מסוכן והתמותה שלה הייתה דומה לאותה אישה שבאה עם התקף לב והצנתור שלה היה לא תקין.
מירב בן ארי: אז איך מישהי עוברת צנתור תקין יכולה לדעת שיש לה עדיין מחלת לב?
<מירי בליך: לא, התקף הלב זה אבחנה לא על סמך צנתור, התקף לב זה אבחנה של תלונות, של שינויים באק"ג ואיזה שהוא אנזים בדם.
מירב בן ארי: ואם היא עברה את הצנתור?
<מירי בליך: האבחנה של התקף לב לא נעשית על סמך צנתור, מתלונות של חולה, שינויים בתרשים האק"ג ואיזה שהיא בדיקת דם, איזה שהוא חלבון, אנזים, שעולה בדם.
<מירי בליך: זאת האבחנה של התקף לב.
<מירי בליך: ואז כשמאתרים את הנשים האלה, שוב, לחלק מהנשים הצנתור יהיה תקין וזה מעלה מחשבה למנגנון אחר, לא המנגנון השכיח שהראיתי בהתחלה, ואת זה צריך לחקור, זה המקום של המחקר הבסיסי והקליני לחקור את המנגנון של התקף לב אצל נשים, שהמחקר יהיה פתח לפתח את הטיפול המתאים לנשים האלה.
מירב בן ארי: זאת אומרת שהיום בעצם, עד שלא יהיה את המחקר הזה, הדרך היחידה זה עם הצנתור, למרות שלפעמים הוא יוצא תקין גם אם יש לך מחלת לב.
מירב בן ארי: זה מה שאני מבינה.
<מירי בליך: כן, אם הבנתי את ההערה שלך נכון, האבחנה הקלינית זה איך שחולה בא, התלונות שלו, אנחנו עושים צנתור כי אנחנו לא יודעים מה נמצא, כי בצנתור גם מטפלים - - -
מירב בן ארי: אבל אין לך המשך למשהו לא צנתור - - -
<מירי בליך: אנחנו ממשיכים לטפל בתרופות, אבל עדיין אנחנו לא לגמרי מבינים את התהליך הזה.
<מירי בליך: יש לנו עוד אופציות טיפוליות.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, כמה זמן כבר שמתם לב, או בכלל, אני מבינה שהמידע הזה הוא גם בינלאומי, כלומר - - -
<מירי בליך: נכון, הוא קיים בספרות.
עאידה תומא סלימאן: קיים בספרות הרפואית, כמה זמן כבר?
<מירי בליך: בוא נניח שבטח כחמש, שמונה, עשר שנים, סדר גודל שכזה, כבר אפשר ל - - -
עאידה תומא סלימאן: מעניין שכבר עשר שנים קיימת הרגשה שאתם עוד לא פיצחתם את הגורם לתמותה לנשים ועוד לא נעשו מחקרים בנושא הזה?
<מירי בליך: לא, יש כל הזמן מחקרים, אבל עוד אין פריצת דרך חד משמעית שאפשר להגיד שזה חד משמעית זה.
עאידה תומא סלימאן: אבל חוקרים את הנושא.
<מירי בליך: חוקרים, בוודאי, כל הזמן.
<מירי בליך: עוד דבר נוסף, ההתייצגות הקלינית.
<מירי בליך: זו התמונה הקלאסית של התקף לב שכל סטודנט לרפואה מכיר, יש לחץ בחזה וכו', ואנחנו יודעים שגם כאן אצל הנשים זה לא בדיוק ככה.
<מירי בליך: אנחנו יודעים שאצל נשים יכולה להיות תלונה שבכלל לא קשורה לחזה, בידיים, בכתפיים, בלסת, ויכולות להיות גם הרבה תלונות שהן לא כאבים, ופה זה עבודה שמראה שזה יכול להיות חולשה או קוצר נשימה, או דפיקות לב או כל מיני דברים שהם הרבה פחות ספציפיים ולכן גם יותר קשה לאבחן.
<מירי בליך: כשאנחנו חושדים במחלת לב אנחנו נעזרים גם בבדיקות לא פולשניות, למשל אחת הבדיקות היא מבחן מאמץ, חולה עושה מאמץ ומסתכלים על שינויים בתרשים האק"ג שלו.
<מירי בליך: גם הבדיקות האלה הרבה פחות מדויקות לנשים והמספרים האלה, ככל שהם יותר נמוכים, זה מעיד שהבדיקה הרבה פחות מדויקת.
<מירי בליך: מה מבחינת הטיפול.
<מירי בליך: אז כמובן שלא ניכנס לכול, בחרתי שתי דוגמאות.
<מירי בליך: אחת זה אספירין שזה כדור מדלל דם שהוא בא למנוע התקף לב אצל גברים, גם אצל גברים בריאים.
<מירי בליך: לעומת זאת כשנתנו לנשים בריאות אספירין, אז ראו שדווקא לא הייתה השפעה על התקף לב, הייתה קצת ירידה בשבץ, אבל לעומת זאת בהתקף לב לא הייתה ירידה.
<מירי בליך: זו דוגמה לאיזה שהיא תרופה מדללת דם, לא חשוב כל כך השם שלה, שימו לב, כשנתנו אותה לגברים בזמן התקף לב היא הייתה יעילה, היא מנעה אירועים חוזרים, אבל כשנתנו את אותה תרופה לנשים, לא רק שהיא לא הייתה יעילה, היא אפילו הזיקה וזה נובע גם מהסיקור היותר מוגבר, גם של נשים, לדימומים מתרופות מדללות דם.
<מירי בליך: לכן מאוד חשוב בכל מחקר שעושים, זה גם אחת הבעיות, שאחוז הנשים הנכללות במחקרים הוא נמוך יותר וגם היום במקרה הכי טוב זה מגיע ל-30% והרבה פעמים אנחנו מסיקים מהמחקרים גם על נשים, מה שכמובן לא בהכרח שהוא נכון וחשוב מאוד לשים לזה לב במחקרים.
<מירי בליך: כבר הזכרתי את הצנתור הכללי.
<מירי בליך: ככה נראית הדגמה של העורקים הכליליים בצנתור.
<מירי בליך: אנחנו יכולים גם לטפל, לא רק לאבחן, גם לפתוח את העורק שהוא חסום.
<מירי בליך: אז מה קורה לנשים וגברים, זה כ-1,000 נשים וגברים שעברו צנתור ופתחו להם את אחד העורקים.
<מירי בליך: עקבו אחריהם אחרי שנה, ושימו לב, זאת התמותה, תמותה של נשים וגברים, אתם רואים שהתמותה של נשים הייתה גבוהה יותר והסיכוי של אישה להתקף לב בשנה, אחרי שהיא עברה צנתור ופתחו לה את העורק, היה גבוה יותר.
<מירי בליך: ההסברים הם כנראה שהעורקים של נשים הם קטנים יותר, קצרים יותר, ולכן כל הסיבוכים שקשורים בהשתלה של סטנדים אולי גבוהים יותר אצל נשים.
<מירי בליך: זו אותה עבודה שמראה את הסיבוכים, את הסיכוי לדימום.
<מירי בליך: אנחנו נותנים בצנתור ואחרי צנתור תרופות מדללות דם ואפשר לראות שהסיכוי של נשים לדמם מהטיפול בעקבות הצנתור היה גבוה יותר.
<מירי בליך: זה סיכון לדימום משמעותי, שוב, הוא היה גבוה יותר בקרב נשים לעומת גברים.
עאידה תומא סלימאן: ההבדל הוא מאוד גדול.
<מירי בליך: נכון.
<מירי בליך: זו מטא אנליזה של הרבה מאוד עבודות שסיכמה תמותה אחרי שנה מהתקף לב בין גברים ונשים ופה עשו גם תקנון למאפיינים אחרים של גיל וגורמי סיכון אחרים, שימו לב, תמותה של נשים אחרי התקף לב היא פי שלושה יותר מתמותה של גברים אחרי התקף לב.
<מירי בליך: טיפול נוסף, כשהצנתור לפעמים לא מספק, הוא ניתוח מעקפים.
<מירי בליך: זה מראה את התמותה של גברים ונשים אחרי ניתוח מעקפים.
<מירי בליך: שימו לב, באדום אלה הנשים.
<מירי בליך: אתם רואים שתמותה של נשים אחרי ניתוח מעקפים גבוהה יותר, בעיקר בנשים הצעירות, וזה יכול להיות נובע מהמעקפים שהם קטנים יותר, בין היתר.
<מירי בליך: כשמדברים על נשים כמובן אי אפשר לא להתייחס לתקופות השונות שאישה עוברת בימי חייה ועל ההשפעה ההורמונאלית שיש בכל תקופה וזה מורכב.
<מירי בליך: לא הכול אנחנו יודעים היום, אבל אין ספק שגם לזה יש השפעה וחשוב מאוד לקחת את הדברים האלה גם בחשבון כשאנחנו מחליטים.
<מירי בליך: אלה קצת נתונים מישראל, מהסקר של ACSIS שהזכרתי, שזה סקר של כל החולים שמתקבלים עם התקף לב לכל היחידות של טיפול נמרץ וקרדיולוגיה בארץ.
<מירי בליך: שימו לב שמתוך כמעט 2,000 77% ה גברים הם אלה שהתקבלו ורק 22% נשים.
<מירי בליך: וזה לא בגלל שלנשים אין התקף לב, אבל כנראה שהן מראש לא אושפזו במחלקות טיפול נמרץ וקרדיולוגיה ואולי אושפזו יותר במחלקות הפנימיות.
<מירי בליך: זה הגיל של נשים, בעשר שנים יותר גבוה מאשר גברים.
<מירי בליך: זה הצנתור, כמה צונתרו, כחול גברים, אדום נשים.
<מירי בליך: שוב, יותר גברים מצונתרים מנשים.
<מירי בליך: את זה ראינו, את התמותה אחרי 30 יום, הירידה של תמותה של גברים והירידה של תמותה של נשים.
עאידה תומא סלימאן: בין המצונתרים, מבין אלה שהתקבלו למחלקות, אנחנו רואים שההבדל הוא לא גדול בין נשים וגברים שעברו צנתור, אבל הוא הרבה יותר גדול באשפוזים.
<מירי בליך: נכון, אבל אלה מאלה שהתקבלו.
<מירי בליך: הצנתורים זה מתוך אלה שהתקבלו למערך הקרדיולוגי.
<מירי בליך: מי שהיה במחלקה הפנימית לא נכלל ב-ACSIS.
עאידה תומא סלימאן: מעניין, מאלה שהתקבלו היו 77%, אם אני לא טועה, גברים, והשאר נשים, אבל מאלה שעברו צנתור זה כמעט שווה בשווה.
<מירי בליך: עדיין יותר גברים עברו צנתור, אבל אנחנו מדברים על אחוזים.
<מירי בליך: אנחנו לא מדברים על מספרים, אנחנו מדברים על אחוזים.
<מירי בליך: זה הסיכוי להתקף לב, שבץ ותמותה.
<מירי בליך: שוב, משנת 2000 עד 2013, הכחול זה גברים, יש ירידה, ובאדום זה הנשים,גם יש ירידה, אבל עדיין הסיכון של נשים הוא פי שניים מהסיכון של גברים.
<מירי בליך: זה רק מילה על הפרעות קצב.
<מירי בליך: יש בלב גם הפרעות קצב.
<מירי בליך: דווקא כשהסתכלנו על הפרעות קצב חדריות, שאלה הפרעות קצב מסוכנות, שגורמות למוות פתאומי, דווקא הנשים, זו תופעה שהיא פחות שכיחה אצל נשים, וזה מה שאנחנו רוצים גם לחקור, גם את המאפיינים של הנשים האלה ולנסות לחקור מה מגן על הנשים מהפרעות קצב מסוכנות שעלולות לגרום למוות.
<מירי בליך: ועכשיו אני רוצה לספר כמה מילים על העשייה שלנו פה ברמב"ם בתחום הזה של נושא של מגדר ומחלות לב.
<מירי בליך: אז קודם כל דיברנו על החשיבות של ההסברה ואנחנו מנסים גם לקדם הסברה בקרב רופאים.
<מירי בליך: בערך לפני חודשיים הייתה הרצאה שניתנה לכל מערך בית החולים, שהיא גם קיימת ביוטיוב וגם הקהל הרחב יכול לשמוע אותה, שהמטרה שלה היא להעלות את המודעות בקרב רופאים ובמשך השנה יש גם הרצאות לרופאים במיון, לרופאים פנימיים, גם כמה קבוצות של סטודנטים קיבלו הרצאה בנושא.
<רוני גאגין: ד"ר בליך, ברשותך אני אוסיף.
<רוני גאגין: אני יושבת ראש ועדת פרסום של מועצת הבריאות ואני הזמנתי את מרכז לבריאות האישה של הדסה, הם הגיעו לוועדת פרסום, על מנת שהם יבקשו כסף מהוועדה בשביל לפרסם ולעשות קמפיין בטלוויזיה וברדיו לטובת אוכלוסיית הנשים בישראל, שיידעו את זה.
<רוני גאגין: שלא לדבר שיש גם עניין מגזרי שם, לא רק מגדרי, אלא גם מגזרי, כי בקרב האוכלוסייה הערבית זה עוד יותר גרוע.
עאידה תומא סלימאן: אני נפגשתי איתם ואני עוזרת להם לגייס את שאר הכסף שלא יכולתם לתת.
<רוני גאגין: נכון.
<זאהר עזאם: זה אומר שגם את יכולה לבקש כסף.
<מירי בליך: הדבר השני זה חינוך למודעות ולחשיבות של גורמי סיכון גם בקרב הנשים ובקרב הקהל הרחב.
<מירי בליך: אנחנו יודעים היום שנשים, ופרופ' ביאר הזכיר שבהתקף לב ההגעה בזמן היא מאוד חשובה ואנחנו יודעים היום שנשים מגיעות לפחות כ-30 דקות יותר מאוחר מגברים, וזה למרות שהרבה גברים אומרים 'אני לא רציתי לבוא, אשתי אמרה לי לבוא', אבל הן אלה שמגיעות לפחות כחצי שעה אחרי הזמן מתחילת סימפטומים וזה בסוג של התקף לב מסוים יכול להיות ממש קריטי.
<מירי בליך: החשיבות של העלאת המודעות בקרב הקהל הרחב, שזה גם במסגרת פורום הרצאות שבית חולים רמב"ם מעביר לקהל הרחב.
<מירי בליך: היו שתי הרצאות בחיפה ובקריות בתחום הזה.
<מירי בליך: וגם פורום שקיים באינטרנט שנשים יכולות להעלות שאלות ולפעמים כך נוצר הקשר הראשוני לפני הגעה למרפאה.
<מירי בליך: מחקר רפואי קליני ובסיסי שאנחנו מנסים לקדם ומה שכבר קצת ציינתי בהיכרות שלנו, שבשנת 2008, בעזרתו של פרופ' המרמן, שהיה אז מנהל המערך הקרדיולוגי, שאז היינו בין המרפאות הראשונות שהוקמו בארץ, הוקמה מרפאה שקראנו לה לב האישה, שהמטרה שלה היא מניעה וטיפול במחלות לב אצל נשים תוך שימת דגש לצרכים הייחודיים ולמאפיינים הייחודיים של אוכלוסיית הנשים, שאת חלקם הזכרתי כאן.
<מירי בליך: המרפאה נעשית באווירה נעימה ורגועה ושקטה ומשתדלת לתת יחס אישי לכל אישה.
<מירי בליך: כמו שאתם רואים, זה צוות, כאשר הגישה היא מולטי דיסציפלינארית, זאת אומרת זה לא רק רופאה קרדיולוגית, זאת איריס, האחות שעובדת איתי במרפאה, היא אחראית על כל הקשר עם הנשים, נשים יכולות לפנות אלינו כמובן.
<מירי בליך: כמו שאתם רואים, יש מספר פונקציות, בגלל החשיבות של כל הדברים שציינתי, דיאטנית שעובדת במסגרת המרפאה, בגלל הנושא של המשקל וסוכרת, בגלל הנושא של מתח וחרדה יש את הראל, שהוא פסיכולוג שמלווה אותנו, עובדת סוציאלית, בגלל החשיבות של פעילות גופנית בקרב נשים שאנחנו רוצים לקדם יש לנו את גלעד שהוא פיזיולוג ועוסק בנושא של פעילות גופנית ושיקום לב.
<מירי בליך: שוב, בגלל החשיבות של סוכרת, ד"ר זלוצובר שמומחה לתחום של סוכרת גם נותן לנו ייעוץ בתחום הזה.
<מירי בליך: אז מה התכניות שלנו לעתיד?
<מירי בליך: כמובן שאנחנו רוצים להמשיך בפעילות ההסברתית, להגדיל את הנשים שבאות למרפאה.
<מירי בליך: הזכרנו את הנשים מהמגזר הערבי, שלפחות הנשים המבוגרות יותר עם אחוזים גבוהים של סוכרת, לחץ דם ויתר שומנים בדם, פחות עושות פעילות גופנית, היינו מאוד שמחים אם יגיעו יותר למרפאה והיינו יכולים לקדם את זה.
<מירי בליך: אנחנו מנסים עכשיו לקדם שיתוף פעולה עם רופאי הנשים, שאותן נשים שעברו סוכרת או יתר לחץ דם בהיריון באמת תמשכנה מעקב אצלנו במרפאה וכך נוכל להשפיע על הפרוגנוזה שלהם.
<מירי בליך: היינו מאוד רוצים לקדם מחקר רפואי, גם להבין את המנגנון של התקף לב אצל נשים יותר טוב, להבין את הנושא של הפרעות קצב בקרב נשים, וכמובן שכדי שנוכל להוציא את כל המטרות האלה לפועל יש צורך במשאבים.
<מירי בליך: רק לציין, הנושא של מחקר רפואי, את העלית את הנושא הזה, אין היום אף מלגת מחקר בארץ שמוצעת בנושא של מגדר וגם בנושא של מגדר ומחלות לב.
<מירי בליך: ללא תקציב לזה, ללא מלגות של מחקר בתחום, קשה מאוד לפתח מחקר ללא התקציבים המתאימים.
<מירי בליך: זה סיכום ממש, הדבר האחרון, אז אני רוצה לסכם שראינו שנשים חולות ומתות ממחלות לב, ראינו שיש מאפיינים ייחודיים לאוכלוסיית הנשים, חשוב מאוד המסגרת הקלינית שתוכל לתת את המענה הייחודי, המחקר הרפואי בתחום, הן הקליני והבסיסי, יכול לקדם אותנו ובעצם רק שילוב של כל הדברים, האיזון של גורמי הסיכון, המסגרת הקלינית המתאימה, המחקר בתחום, כל זה, השילוב של כל הדברים האלה ביחד יאפשרו לנו לשפר את איכות ותוחלת החיים של נשים עם מחלות לב.
<מירי בליך: תודה רבה.
<רוני גאגין: ד"ר בליך, הייתי שמחה אם היית פונה גם לפרופ' ביאר, כיושב ראש ועדת הסל, ובאה עם טכנולוגיה לטובת נשים לשנה הבאה.
עאידה תומא סלימאן: זה נכון, אבל בואו נתחיל מזה שאפילו ועדת סל התרופות השנה הורידה את הייצוג של הנשים בתוכה.
<רוני גאגין: הנה הוא כאן, היושב ראש.
<רפי ביאר: אני לא קבעתי את ההרכב.
עאידה תומא סלימאן: לא, המשפט הבא היה שהשר בעצם הוא זה שהוריד את הייצוג מ-50% ל-30% וכל הפניות שלנו לא עזרו במקרה הזה.
<רפי ביאר: אני אגיד לך מה, מאחר שאני מכיר את הדינמיקה, דווקא מהנציגים של המשרד כן באו נשים.
<רפי ביאר: ארבעה הנציגים של הקופות, כולם היו גברים, וזה גם הטה את הסטטיסטיקה לכיוון הגברים.
<רפי ביאר: דרך אגב, היו שם נשים נהדרות שהיו בוועדה, ד"ר טל גולן וכמובן מנהלת ההרדמה מאיכילוב שהיא מתאימה.
<רפי ביאר: אבל נכון, היה פחות ייצוג לנשים, אני מסכים.
עאידה תומא סלימאן: כן, הייתה ירידה מ-50% ל-30%.
<רפי ביאר: אני חושב שצריך להאיץ כאן את הקצב של ההצגות, יש עוד שלוש הצגות.
<רפי ביאר: אני מציע עשר דקות להצגה.
<רפי ביאר: ד"ר חיתאם חוסן, תציגי ממש בקצרה את תמונת המצב מבחינת מניעת זיהומים.
<רפי ביאר: ד"ר חיתאם חוסן היא אחראית על מניעת זיהומים, היא מנהלת מניעת זיהומים כאן ברמב"ם, בוגרת הפקולטה לרפואה בהדסה, אם אני לא טועה, ונמצאת אצלנו כבר כמה שנים?
<חיתאם חוסן: זה השנה ה-16, מאז הסטז'.
<חיתאם חוסן: אמנם נושא מניעת זיהומים זה לא נושא שנוגע רק לנשים, זה נושא שהוא לכלל האוכלוסייה, לכלל החולים, היום זו בעיה כלל עולמית, זיהומים נרכשים בבית החולים, פגיעה בבטיחות החולה, מאריך את משך השהייה בבית החולים, גורם לעלייה בתחלואה, עלייה בתמותה ועלייה גם בהוצאות הטיפול לסיבוכים, לכן היום מניעת זיהומים צריכה לעמוד בראש סדר העדיפויות של המוסדות הרפואיים.
<חיתאם חוסן: קצת סטטיסטיקה על מה קורה בעולם.
<חיתאם חוסן: במדינות העולם המפותח מניחים שבין 5% עד 105 מכל המאושפזים רוכשים איזה שהוא זיהום במהלך שהותם בבית החולים.
<חיתאם חוסן: במדינות המתפתחות המצב יותר גרוע, אין ניטור, אנחנו לא יודעים, המידע מתבסס על סקרים חד פעמיים, חד יומיים, שנעשים מדי פעם ומשערים שעד 40% מכלל המטופלים שם בבתי החולים רוכשים איזה שהוא זיהום במהלך שהותם במחלקות.
<חיתאם חוסן: כמובן ככל שהחולה הוא חולה יותר קשה, הוא יותר מסובך, הסיכוי שלו לחטוף זיהום והתוצאות של אותו זיהום יהיו יותר גרועות.
<חיתאם חוסן: עוד בעיה שאנחנו מתמודדים איתה בשנים האחרונות והיא עולה על הפרק זה נושא החיידקים העמידים.
<חיתאם חוסן: אנחנו רואים יותר ויותר חיידקים עמידים, במיוחד בבתי החולים, אבל גם מהקהילה שמגיעים אלינו.
<חיתאם חוסן: זה מצמצם את האפשרויות שלנו לטפל באותם חולים עם אותם זיהומים.
<חיתאם חוסן: אלה, למשל, נתונים של ארצות הברית שמדברים על כמעט 2 מיליון אנשים שחוטפים זיהום כל שנה בבתי חולים, 100,000 אנשים מתים מאותם זיהומים.
<חיתאם חוסן: מספרים לאנשים שאם הם יחטפו זיהום במהלך האשפוז זה יאריך את האשפוז שלהם בכמעט 18 ימים.
<חיתאם חוסן: לגבי ההוצאות, כשלוקחים את חמישה הזיהומים הכי שכיחים שנרכשים בבתי חולים העלויות בארצות הברית הן כמעט 10 ביליון דולר.
<חיתאם חוסן: מה קורה במניעת זיהומים.
<חיתאם חוסן: הסיפור של מניעת זיהומים מתחיל כבר לפני 200 שנה, באמצע המאה ה-19.
<חיתאם חוסן: זימל וייס, רופא שעבד בבית חולים ליולדות בווינה, אחד הדברים שהוא שם לב אליהם, שלנשים היו שני חדרי לידה, חדר אחד מנוהל על ידי מיילדות, השני על ידי רופאים, ודווקא אלה שהיו מטופלות על ידי הרופאים מתות יותר.
<חיתאם חוסן: מתצפית שהוא עשה הוא הבחין שהרופאים עוברים מחדר המתים לחדר היולדות בלי לרחוץ ידיים, הוא הכריח אותם לרחוץ ידיים בכלור ומים והתוצאות אחרי שנה הראו שיש ירידה בתמותה.
<חיתאם חוסן: זה לפני 200 שנה, הם לא ידעו אפילו לקרוא לזה זיהומים, הוא הוכיח שאנשי צוות יכולים להעביר את המחלות, מה שקראו לה אז מחלת החום, ומשהו מאוד מאוד פשוט ובסיסי של רחיצת ידיים יכולה להוריד זיהומים.
<חיתאם חוסן: אבן הדרך הנוספת הייתה הפרויקט הזה שנעשה בארצות הברית בבתי חולים.
<חיתאם חוסן: חילקו אותם לבתי חולים שיש בהם התערבות של מניעת זיהומים ברמת בתי חולים שאין בהם בכלל, הם עבדו לפי מה שהיה מקובל אז והראו אפילו לפני סוף תקופת המחקר שהייתה ירידה כמעט בשליש בכל הזיהומים הנרכשים.
<חיתאם חוסן: מאז זה הפך למשהו בסיסי בבתי חולים, התכניות והיחידות של מניעת זיהומים.
<חיתאם חוסן: אצלנו בארץ הנושא עלה רק בעשור האחרון ויש היום יותר ויותר יחידות למניעת זיהומים בבתי החולים.
<חיתאם חוסן: אז אם נגדיר את האתגרים שלנו בבתי חולים, אז דבר ראשון, זיהומים נרכשים בחולים, יש יותר ויותר חיידקים עמידים.
<חיתאם חוסן: אם לפני 2006 לא ידענו על סוגים מסוימים של זיהומים, הקלבסיאלה העמידה או ה-CRE, כמו שאנחנו קוראים לה, הגענו למצב שכמעט 20% מהבידודים שלנו כאן
<חיתאם חוסן: בבית החולים היו עם אותו חיידק עמיד, כשהבעיה שכמעט אין טיפול.
<חיתאם חוסן: אנחנו עומדים מול חולה והאופציות שלנו, האנטיביוטיקות הנמצאות בשימוש הן מאוד מאוד דלות.
<חיתאם חוסן: יש לנו שתי אנטיביוטיקות שכבר הוצאו מתי שהוא מהשימוש בגלל שהיו פחות יעילות ובלית ברירה אנחנו חוזרים לשימוש בעשור האחרון.
<חיתאם חוסן: אנחנו יודעים שהן פחות חודרות לרקמות, פחות טוב מטפלות בזיהום וגורמים ליותר תופעות לוואי, אבל אין ברירה.
<חיתאם חוסן: אין יותר תרופות חדשות, חיסלנו את מה שהיה קיים ובלית ברירה אנחנו משתמשים באותן תרופות.
<חיתאם חוסן: יש מצבים שאפילו את שתי התרופות שנשארו לנו, החיידקים לומדים אותן ונעשים עמידים ואז באמת אנחנו חוזרים לתקופת הפרה אנטיביוטיקה.
<חיתאם חוסן: זה נובע מעוד בעיה בתחום הזיהומים, השימוש הלא מושכל באנטיביוטיקה.
<חיתאם חוסן: נותנים יותר מדי אנטיביוטיקות, לא בצדק, לא באינדיקציה.
<חיתאם חוסן: זה מתחיל מהקהילה, לא על כל חום בילד צריך לדחוף לו אנטיביוטיקה, וזה נוגע גם לבתי חולים.
<חיתאם חוסן: הנושא של היגיינת ידיים, הדבר הבסיסי שדיברנו עליו, שכבר זימל וייס הוכיח לפני 200 שנה שזה משהו בסיסי שאפשר לעשות אותו ולהוריד זיהומים.
<חיתאם חוסן: אנחנו עדיין לא הגענו ל-100% של היענות וביצוע בקרב הצוותים.
<חיתאם חוסן: החולים המורכבים, זה משהו שאולי ייחודי לנו כאן בבית החולים.
<חיתאם חוסן: החולים המורכבים, חולי הטראומה, החולים האונקולוגיים.
<חיתאם חוסן: תוחלת החיים עלתה בשנים האחרונות, כך גם שיעור המחלות והמורכבות של החולים ויש יותר זיהומים ויש יותר זיהומים שנרכשים בבתי החולים.
<חיתאם חוסן: אז מה אנחנו עושים כדי לעמוד באתגרים האלה ולמנוע את הזיהומים?
<חיתאם חוסן: אלה הדברים העיקריים שאנחנו עוסקים בהם, הראשון בהם זה ניטור ודיווח.
<חיתאם חוסן: פשוט כדי לטפל בבעיה צריך קודם לדעת מה ההיקף, איפה יש בעיה ולתקוף אותה.
<חיתאם חוסן: זה המצב שלנו מבחינת השיעור של החיידקים העמידים.
<חיתאם חוסן: יש לנו ניטור אקטיבי, כל הזמן אנחנו מקבלים דוחות, מחלקים את זה לפי מחלקות, לפי נקודות חמות שצריכות טיפול ועם כל הפעולות שאנחנו עושים יש מגמה של ירידה בשנים האחרונות.
<חיתאם חוסן: זה חיידק ה-CRE.
<חיתאם חוסן: אם אנחנו נסתכל על הנתונים שלנו, אלה מספרים אבסולוטיים של חולים שרכשו את ה-CRE כאן ברמב"ם.
<חיתאם חוסן: אנחנו הגענו לכמעט 250 חולים שרכשו את החיידק בבית החולים.
עאידה תומא סלימאן: בין הסיבות שמקדמות יתר זיהומים את לא הזכרת את העניין של הצפיפות.
<חיתאם חוסן: אני כאן מדברת על הדברים שיש לנו שליטה עליהם ואנחנו יכולים לשנות.
עאידה תומא סלימאן: זה אמור להיות הכי קל לשלוט עליו.
<חיתאם חוסן: בבקשה, זה שלכם.
<חיתאם חוסן: אני מדברת על מה שאני יכולה לעשות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אבל אם את לא תזכירי אותו אני לא אדע אותו.
<חיתאם חוסן: אני מניחה שאת יודעת ואת מכירה את זה מקרוב.
<חיתאם חוסן: זה עוד זיהומים שאנחנו מנטרים, אנחנו לא נתעכב על זה.
<חיתאם חוסן: בחלק מהניטור התוצאה של הניטור זה חינוך והדרכה של הצוות, שאנחנו מזהים בעיה ואז תוקפים אותה, הולכים ומדריכים ומחנכים את הצוות, אם זה הדרכות לביצוע היגיינת ידיים, אם זה למנוע זיהומים שקשורים לצנתרים, אם זה לומדה למניעת זיהומים, שהיא חובה היום לכל עובד בבית החולים, כל עובד חדש וגם כל עובד ותיק.
<חיתאם חוסן: היגיינת ידיים, שזה הדבר הבסיסי שהראינו, וגם ניקוי סביבתי.
<חיתאם חוסן: אנחנו מנהלים קמפיין העלאת המודעות, זו העלאת ההיענות להיגיינת ידיים מ-2012, הוא כלל הדרכות בחדר הדרכות מיוחד, אחר כך יש לנו ניטורים שאנחנו עושים, שנה אחרי ההדרכות והלימוד של הצוות אנחנו מנטרים את מה שקורה במחלקות, שיעור ההיענות לביצוע היגיינת ידיים וגם מדווחים למחלקות אחרי תקופה.
<חיתאם חוסן: כל תקופה יש דיווח, כל אחד יודע איפה הוא עומד ומה השיעור של ההיענות שלו.
<חיתאם חוסן: זו ההיענות הכוללת מבית החולים, מהניטורים הראשונים שהיו לנו ב-2013, שיעור ההיענות היה נמוך, 40%, ועם כל הפעילות שאנחנו עושים, הסיכום של 2015, הצלחנו לעלות בכל המגזרים, כל המקצועות ובכל המחלקות ל-65%.
<חיתאם חוסן: זה הישג לא מבוטל, אבל הדרך עוד ארוכה להגיע ליעד שהצבנו לעצמנו בתחילת הקמפיין.
<חיתאם חוסן: הנושא הנוסף זה נושא הניקוי הסביבתי.
<חיתאם חוסן: לא מספיק שהצוות ירחץ ידיים, צריך שגם הסביבה תהיה נקייה.
<חיתאם חוסן: על זה כתבנו ואנחנו מטמיעים את הנחיות הניקיון הבסיסי של סביבת החולה ושל סביבת בית החולים.
<חיתאם חוסן: דבר שלישי שאנחנו עושים זה גילוי מוקדם.
<חיתאם חוסן: לגלות יותר מוקדם את החולים עם החיידקים העמידים ואז לבודד אותם, לקבץ אותם ביחד ולמנוע את המשך העברת הזיהומים לחולים הבאים.
עאידה תומא סלימאן: איך עושים את הגילוי המוקדם?
עאידה תומא סלימאן: אתם כבר בקבלה, בבדיקות הדם אתם כבר - - -
<חיתאם חוסן: לא בדיקות דם, זה גם בהתבסס על עבודות מחקר שעשינו כאן, על הנתונים שלנו, הגדרנו קבוצות סיכון, מי בסיכון שהוא יהיה נשא, עוד לפני הזיהום הפעיל, של אותו חיידק עמיד.
<חיתאם חוסן: כבר בקבלה, יחד עם מערכת המחשוב, יש לנו סמן שקופץ לאותה אחות שמקבלת את החולה ואומר לה 'הוא בקבוצת סיכון, תיקחי לו סיקור', סוקרים אותו ואז מגלים כבר בקבלה.
<חיתאם חוסן: אנחנו גם הגדרנו כאן בבית החולים, וזה משהו שלא קיים בבתי חולים אחרים, מחלקות בסיכון ואנחנו סוקרים תוך כדי אשפוז, לפי המחלקה.
<חיתאם חוסן: יש מחלקות שהן מאוד קריטיות, שסוקרים פעמיים בשבוע, יש כאלה שכל שבוע ימים וכל עשרה ימים מהאשפוז של אותו חולה ולא משנה מה גורמי הסיכון של החולה, אלא עצם נוכחותו באותה מחלקה שהיא מוגדרת כמחלקה בסיכון.
<חיתאם חוסן: זו הסיבה שהגענו כמעט ל-40,000 סיקורים בשנה.
<חיתאם חוסן: אין בעולם עוד בית חולים שמבצע כל כך הרבה סיקורים כמו אצלנו.
<חיתאם חוסן: אבל זה השתלם.
<חיתאם חוסן: תיכף נדבר על הנושא של החיידקים העמידים.
<חיתאם חוסן: דיברנו על זה, הראינו שהייתה ירידה משמעותית בהדבקות, הורדנו כמעט ב-50% את שיעור החולים שנדבקים.
עאידה תומא סלימאן: כי המצב היה מאוד קשה בבית החולים, כמו שאני יודעת.
<חיתאם חוסן: נכון, ואפילו ב-2011 הופענו בעיתון, כבית החולים הכי מזוהם, שזה לא היה כל כך מדויק, אבל גם את זה אנחנו קיבלנו וחלק מהתכנית להתמודדות הייתה העלאת הסיקורים, העלאת היגיינת הידיים, לבודד יותר טוב את החולים, לעשות את הלומדה, כל הפעילות הזאת, וזה משתלם, כי אנחנו מראים שיש ירידה.
<חיתאם חוסן: זה לא בא מהאוויר ולא לבד, אלא אחרי פעילות מאוד מאוד אינטנסיבית, תמיכה של הנהלת בית החולים והתגייסות של הצוותים.
עאידה תומא סלימאן: עוד שאלה, לשקף שהיה קודם, לירידה שהראית.
עאידה תומא סלימאן: 141, עומד היום.
<רוני גאגין: 2016 זה רק חודשיים.
עאידה תומא סלימאן: אני הסתכלתי על 2015.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי מה הממוצע, נגיד, בבתי חולים בארץ, או בעולם, מה האומדן.
<חיתאם חוסן: בעולם אי אפשר להשוות, כי אנחנו נחשבים אזור אנדמי.
<חיתאם חוסן: זה חיידק שיש מקומות בעולם שהוא לא קיים, זה משהו ייחודי לארץ.
<חיתאם חוסן: אם נשווה את בתי החולים, ועושים את ההשוואה, פעם היינו בית החולים המוביל, היום אנחנו במקום השלישי בין בתי החולים באותו גודל, שלישי, רביעי, ואפילו בחודש האחרון בכל החודש היו לנו רק שתי רכישות, רק שני חולים, אני מניחה שאנחנו נהיה במקום אחרון.