GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ג'ולי קייט: המיקום המדויק חסוי וחבל שלא - - -
עאידה תומא סלימאן: , אני רק רוצה - - -
<ג'ולי קייט: רק דבר אחד קטן אני אומַר, לא בכל עיר יש מקלטים, לצערי יש רק ארבעה עשר מקלטים אבל בעצם, מה שקורה הוא שברגע שאין את התיווך של העמותה הספציפית הזו, אז אנחנו הרבה פעמים נתקלים במצבים שבהם צריך לחכות לאיזשהו תיווך של המחלקות, שיפנו ויעזרו להמשיך את הטיפול באישה, אחרת אנחנו מגיעים למצב שאותה אישה מגיעה אלינו פעם ראשונה, פעם שנייה ופעם שלישית, או למקלטים אחרים וחוזרת לאותה סיטואציה מְסכנת.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, קצת, מצטערת לשמוע, את השיח שמתקיים.
עאידה תומא סלימאן: כשפתחנו, כשאני הייתי, עמדתי בראש הארגון שפתח את מקלט הנשים הערביות הראשון, בשנת 1993, התחלנו לקבל גם נשים מהנגב, והמשכנו לקבל, ונשים שהו במקלטים, וכן חזרו ונקלטו בקהילה שלהן, כאילו השיח הזה היום, שאם אישה נקלטת במקלט, חייבים מיד ומהר להחזיר אותה כי אחרת היא לא תיקלט, אני, קצת מוזר לי, מוזר לי כי בעצם אני הייתי שם ואני יודעת ויש לנו סיפורים ויש לנו נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש הנחיה וצריך לדבר עליה במשרד הרווחה, ההכוונה הזו וההסללה, של נקיטת שיטות תחת המעטה של "רגישות תרבותית", שהיא בעצם אינה עונה על הקריטריונים המקצועיים והרעיוניים שעומדים מאחורי טיפול באלימות בנשים, אני חושבת שהגיע הזמן לקיים דיון מאוד רציני עליה, כי בעיניי, היא לא תואמת, היא להיפך, - - -
<קריאה: אנחנו מסכימים - - -
עאידה תומא סלימאן: היא להיפך והיא מחזירה את הנשים למקום הקשה שהן ברחו ממנו, שהן ברחו יחפות על כביש לוהט כדי להגיע למקום מחסה ואנחנו, כאילו, אחרי יומיים כבר "הכול טוב ויפה" ומחזירים.
<מרים בן עטר: המשרד במחוז הדרום, - - -
<מרים בן עטר: לא נוקט - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, סליחה, אני כבר, אני, תאמיני לי, הדיון הזה, אדון חגי מויאל נכח בכמה דיונים שהעליתי את הנקודה הזו וזה לא נכון, זאת הסללה וזו הגישה בתקופה האחרונה וצריך לשים לב אליה.
<מרים בן עטר: זו לא הגישה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת אמל אלנסאסרה מעמותת "סִדְרְה".
<אמל אלנסאסרה: אני רוצה להזכיר כמה דברים שהם מאוד חשובים וגם אתייחס לגבי משהו שהוזכר פה בוועדה.
<אמל אלנסאסרה: הנקודות שאני רוצה להזכיר אותן נשענות על תוצאות של מחקר שנערך שנתיים, שנה שזה היה פיילוט ושנה שזה נערך בהיקף של שמונה כפרים בלתי מוכרים.
<אמל אלנסאסרה: משהו שראינו הוא שחלק מן המענים, המענים של שירותי הרווחה, לא קיימים בכלל, ולא רק מסיבה של חוסר תשתיות בכפרים, אלא שהנגשת המענה לנשים לא מגיעה בצורה ראויה.
<אמל אלנסאסרה: בוא נגיד שזה לא רק עניין של 'לא מגיע' אלא בכלל אין מודעות של הנשים למענה הזה.
<אמל אלנסאסרה: ולגבי המשאיות, כנראה שזה חדש, כי הנשים לא מודעות לזה בכלל, ונשמח לדעת מיהם הכפרים שמגיעות אליהם המשאיות, כי ברגע שערכנו את המחקר שלנו, זה יצא בכלל ש 80% מן הנשים לא מגיעות למשרדי הרווחה בכלל, בכלל.
<אמל אלנסאסרה: ואני יכולה להזכיר מהם הכפרים.
<אמל אלנסאסרה: והייתה לנו סוגיה במקרה, של חלק מן הנשים, שהייתה בחורה שצריכה לצאת מן הבית, פנינו והתייעצנו עם ראש מחלקה, לא חשוב, אני לא רוצה להזכיר את השמות, והוא אמר: תיגשו למשטרה.
<אמל אלנסאסרה: והשאלה היא האם המשטרה היא פתרון או לא.
<אמל אלנסאסרה: ואני צריכה לקבל.
<אמל אלנסאסרה: האם המענה שנותנת אותו עמותת "סדרה" שצריכה להיות תחליף לשירותי הרווחה?
<אמל אלנסאסרה: האם היא צריכה למלא את התפקיד הזה או לא?
<אמל אלנסאסרה: צר לי שלא הצלחתי להציג את הנתונים של המחקר וכן רואים ש 75% מן הנשים הן נחשפות לאלימות וזו לא רק אלימות פיזית אלא לכל סוגי האלימות.
<אמל אלנסאסרה: ילדים שהם נמצאים בסיכון, קו העוני, 80% מן המשפחות נמצאות מתחת לקו העוני ואין מענה לזה בכלל.
<אמל אלנסאסרה: נשים שרוצות ללמוד, חינוך המבוגרים, הועברו תקציבים לרשויות, הרשויות תוקעות את העניין באמצע.
<אמל אלנסאסרה: נווה מדבר לא רוצים לשתף פעולה, אני, אני - - -
עאידה תומא סלימאן: התכנית שלכם לחינוך מבוגרות - - -
<אמל אלנססרה: זה ב"נווה דבר" וזה עדיין תקוע.
<אמל אלנססרה: הם פתחו רק בכפר - - - שבע אבו קרינאת, עדיין זה לא - - -
עאידה תומא סלימאן: העבירי אליי את החומר כדי שנעקוב.
<אמל אלנססרה: בסדר אבל מה אני צריכה להזכיר משהו, שמרכז עוצמה, הכפר היחיד שהצלחנו לשתף פעולה, יחד עם שייח' - - - שהוא מנהל מחלקת חורה, נשמח מאוד שיהיה שיתוף פעולה עם השאר.
<אמל אלנססרה: גם אתייחס לתכנית חדיג'ה, חשוב לי לראות מיהן הנשים הבוגרות של התכנית.
<אמל אלנססרה: כי אני ריכזתי בהתחלה, לפני שלש שנים, את השכבה הראשונה ואני יודעת שאין אף אחת שנמצאת היום בתכנית.
<אמל אלנססרה: האם יש עבודת מעקב?
<אמל אלנססרה: האם נבדק מי הנשים הנמצאות היום?
<אמל אלנססרה: האם הנשים מתחלפות מיום ליום או אותה הקבוצה?
<אמל אלנססרה: אני יכולה להצהיר כמה וכמה נקודות, אני לא יודעת כמה זמן יש לי - - -
עאידה תומא סלימאן: את מציעה לעשות עבודת הערכה רצינית לתכנית הזו, אז אני מבינה שאת לא רומזת שיש בה הצלחה די גדולה.
<אמל אלנססרה: בדיוק כך.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אילן גילאון.
אילן גילאון: קודם כל תודה לך על העלאת הנושא הכול כך מיוחד, כי הוא לא נוגע רק לאישה במגזר הבדואי אלא שזו בעצם הנקודה החלשה ביותר שנמצאת – במה שנקרא לו במרכאות "שרשרת המזון הישראלית".
אילן גילאון: בהלכה היהודית אומרים "ברוך שלא עשני אישה" והיום צריך לתקן את זה ולהגיד: ברוך שלא עשני אישה, ערביה, בדואית וחס וחלילה גם מוגבלת, כי זה בכלל הדבר הקשה ביותר.
אילן גילאון: אני בא מתוך בית מדרש, כמו גבירתי, שהוא חושב שבמקרים הכי קשים צריך לטפל בצורה הכי קשה, כלומר, מי שהכי חלש, מטפלים אותו הכי חזק ולכן, הייתי יודע, לא הצלחתי ללמוד את זה מכאן כי באתי בעיקר ללמוד, אבל הייתי יודע שאם בנושא הזה אנחנו יכולים להיות לא מודאגים אז כנראה שבשאר המקרים הרבה הרבה יותר טוב.
אילן גילאון: מה שיותר מכל דבר אחר מדבר כאן זה הנתון שאת נתת, ש 80% מן הנשים בכלל לא נמצאות מתחת למחסה הזה, ולא דיברנו על איך ה- reaching out עובד, ואיך הנשים יודעים למצות בכלל את האפשרות הזו של להגיע, כי מהי הנגישות, שהיא תכלית הכול בעצם, הנגישות, והיכולת של כל פרט להגיע לאן שהוא רוצה בצורה מכובדת ועצמאית.
אילן גילאון: וכאן, לא למדתי, לי אין אף פעם ויכוח עם הפקידות גבירתי, משום שאף פעם לא ראיתי שתפסו את שר האוצר או במרתף של משרד האוצר, במקלות ובחבלים, והרביצו לו מכות ואמרו לו: תקבל את המדיניות שלנו – הפקידים – ואם לא אז אוי ואבוי, אני לא מתעמת עם פקידים, יש לי רושם שאנחנו עדיין נמצאים בדרך מאוד מאוד ארוכה, למרות שאני מכבד את האנשים שעוסקים בה כך, ותודה רבה שהתחלת עם הדיון כי כאן בדיוק מתחיל הדיון, באישה, באישה הערבייה, בערבייה הבדואית, בבדואית המוגבלת, והמסתכנת שישנה שם.
אילן גילאון: אם הדיון כאן ייפתר ונצליח לפתור אותו, אז הכול יהיה פתור אז לכן תודה, זה נושא מרתק, על אף שאני לא למדתי הרבה דברים ככפי שחשבתי שאני אלמד, כי באתי בעיקר ללמוד אותו.
עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרת, אני חשבתי שנצליח להתקדם קצת בדיון הזה אבל כנראה פתחנו משהו ונצטרך לעקוב אחריו אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת עומר בר-לב, בבקשה.
עמר בר-לב: תודה רבה יושבת הראש.
עמר בר-לב: אני צריך ללכת לישיבה אחרת אז ביקשתי דקה.
עמר בר-לב: אני ממש מברך אותך על היוזמה ועל הפעילות.
עמר בר-לב: אני גם לא הייתי בחלק הראשון וגם מן החלק השני הבנתי שיש הרבה אי בהירויות וככל שנכנסים יותר לעומק, אז מתברר שהבעיה יותר רחבה.
עמר בר-לב: ואני מחזק את ידייך, שזו התחלה, עוד התחלה, יש לנו הרבה התחלות כאן בכנסת, אבל עוד התחלה ואני משוכנע שעצם העלאת הנושא לדיון והֲבַאָת משרדי הממשלה הנה שיתנו דין וחשבון, ושאלות, והבנתי שחלק מן השאלות הפשוטות שנשאלו עדיין אין לגביהן תשובה, אז אני חושב שזו תחילת הדרך ואסור לוותר, וצריך להמשיך, עד שבאמת תרגישי ונרגיש כולנו שבאמת יש כאן שינוי משמעותי, ובאמת הנשים הבדואיות בראשית מקבלות את כל - - - והיחס אליהן הוא שווה ליחס שכל אישה במדינת ישראל מקבלת, ומעבר לזה, שכל אזרח במדינת ישראל מקבל.
עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל אומרת שאנחנו לא מבקשות שוויון עם גברים והפעם אגיד גם שאנחנו לא מבקשות שוויון עם הנשים היהודיות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות לקבל את מה שמגיע לנו כאזרחיות - - -
נחמן שי: איזה זכויות להן - - - סף כזה, מה שהיהודים מקבלים גם האחרים מקבלים.
עאידה תומא סלימאן: לא,לא.
עאידה תומא סלימאן: גברת שיפא אלסאנע, מנהלת מחלקת רווחה, בבקשה, גם ננסה להתמקד.
<שיפא אלסאנע: יש לי חמש דקות?
עאידה תומא סלימאן: יש לך ארבע.
<שיפא אלסאנע: שלום לכולם, אני מאוד מתכבדת להיות במפגש הזה ובדיון החשוב הזה.
<שיפא אלסאנע: אני חושבת שאין לי ספק –אם אנחנו נמשיך ככה מן הסוגיה, אין לי ספק שאנחנו דנים בסוגיה מאוד מאוד חשובה ומאוד מאוד מורכבת, ומאוד מאוד צריכה חשיבה אחרת, היא צריכה יצירתיות ו"ריקוד אחר" מאשר נרקָד עד עכשיו.
<שיפא אלסאנע: אני רוצה להגיד מילה אחת - - - לזכות המחוז שלנו, כי אני חושבת שהיום, כמחלקות רווחה וכמחוז, אנחנו עובדים בראש אחר, בצורה אחרת ובחשיבה אחרת.
<שיפא אלסאנע: התחיל תהליך מאוד מאוד יפה ובעצם יש היענות ויש שותפות מלאה מצד המחוז, וגם הקשבה לצרכים של השטח.
<שיפא אלסאנע: אני חושבת שהתחיל תהליך ורק צריך - - -
<שיפא אלסאנע: לחזק את התהליך הזה ואת ההבנה הזו.
<שיפא אלסאנע: מחלקת רווחה, אני נציגה גם של שלטון מקומי, הם הסמיכו אותי היום גם להיות נציגה, אנחנו, שירותי הרווחה בתוך המגזר הערבי בדרום - - -
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת הסמיכו אותך מן השלטון המקומי?
<שיפא אלסאנע: להיום, להיום.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, שניה, מי הסמיך את מי?
<שיפא אלסאנע: הרווחה.
<שיפא אלסאנע: היום נציגה של - - - שר הפנים.
עאידה תומא סלימאן: איזה מהם?
אילן גילאון: יש אחד, ראש הממשלה.
אילן גילאון: הוא שר הפנים.
אילן גילאון: - - - בן יוסף, הסמיך אותי לייצג את השלטון המקומי בתחום רווחה.
אילן גילאון: אז אני מדברת על לשכות הרווחה בתוך לקייה.
אילן גילאון: מה שהתחלתי להגיד, התחלנו תהליך מאוד יפה שהוא בעצם תכניות רחבות בתעסוקה, ותכניות רחבות גם במרכזי עוצמה, - - -
עאידה תומא סלימאן: שניה, - - -
<שיפא אלסאנע: רווחה, הדרכות נשים, הדרכות אימהות, אנחנו מזהים את המורכבות התרבותית ואני חולקת עלייך, כבוד חברת הכנסת, שלא צריך להתייחס לרגישות התרבותית.
<שיפא אלסאנע: אנחנו תרבות ייחודית מיוחדת וכן הטיפול והמענים שאנחנו צריכים לתת, כן צריכים להתייחס לקודים התרבותיים של האוכלוסייה, כי אנחנו חיים בה.
<שיפא אלסאנע: אין לי ספק, אין לי ספק שסוגיית האלימות היא סוגיה גורפת בכל המיגזרים - - -
עאידה תומא סלימאן: שיפא, אני מאוד מבקשת, אני מאוד מבקשת, אנחנו רוצים לדעת מהם שירותי הרווחה המונגשים לנשים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמענו, על תכניות התעסוקה בדיוק שמענו וסיכמנו מהן תכניות התעסוקה - - -
<שיפא אלסאנע: אני - - -
עאידה תומא סלימאן: האם יש לך - -
<שיפא אלסאנע: אני, אני, - - -
עאידה תומא סלימאן: למשל, אני אגיד לכם.
עאידה תומא סלימאן: אני לא שמעתי על תכניות העלאת מודעות בנושאים שקשורים באלימות, שקשורים בנישואי קטינות, לא שמעתי על תכניות לנערות במצוקה, - - -
<שיפא אלסאנע: אז תני לי לדבר.
<שיפא אלסאנע: בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: תיכנסי ישר לזה.
<שיפא אלסאנע: לנו יש קבוצות, בתחום אלימות, בתחום אלימות, יש לנו קבוצות בתחום הדרכת הורים, יש לנו קבוצות בתחום נערות במצוקה, יש לנו בתים חמים לנערות, יש לנו בתים חמים - - -
עאידה תומא סלימאן: כמה "בתים חמים" לנערות במצוקה יש?
<שיפא אלסאנע: בלקייה יש לי אחד ואנחנו בשאיפה לבנות עוד אחד.
<שיפא אלסאנע: יש לנו גם בית חם לנערים במצוקה, יש לנו מרכז עוצמה, יש לנו תכנית "נושמים לרווחה", יש לנו חמש-עשרה קבוצות הדרכה בתחום של הורות שזו בעצם תכנית מאוד ייחודית, שאנחנו קיבלנו הצעה מתכנית של כבוד השר לשעבר, מר מאיר כהן, יש לנו תכנית ייחודית כדי למגר את תופעת האלימות, ואנחנו, במשך העבודה הסוציאלית שלי בתוך המיגזר, שלושים שנה אני במיגזר, אנחנו יצאנו גם ב - - - .
<שיפא אלסאנע: לא כל מקרה, לא כל מקרה צריך לרוץ למשטרה ולמקלט אלא יש מקרים שניתן לטפל בהם בתוך הכפר.
עאידה תומא סלימאן: אני מופתעת לשמוע משפט כזה כי אף אחד לא ביקש שכל מקרה נרוץ אתו למשטרה ואנחנו יודעים שלא.
<שיפא אלסאנע: ביקשת שאני אפרט מה יש בתוך לקייה.
<שיפא אלסאנע: יש בתוך לקייה גם תכנית ייחודית של המשרד ושלנו "- - - אל אסלח" משרד גישור, שבתוך - - אל איסלח, סוגיית האלימות היא על סדר היום, אנחנו מדברים בכל הזדמנות והתחלנו לדבר על מניעת האלימות נגד נשים וכמה חשוב באמת למגר אותה וגם, -- -
עאידה תומא סלימאן: מה זה - - - אל איסלח?
<שיפא אלסאנע: - - זה תכנית ייחודית של שנת 2015, שבתוכה יש מגשרים מתוך המגזר, מתוך לקייה, מתוך היישוב, שבין הסוגיות שהם מדברים יש שם גם דיבור בסוגיית האלימות, ויש הצלחות, יש הצלחות.
<שיפא אלסאנע: אני רוצה להתייחס - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, שיפא, אני - - -
<שיפא אלסאנע: רק להגיד - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני חייבת לסיים את הישיבה - - -
<שיפא אלסאנע: רק בעניין של מקלטים, אני רוצה להגיד - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני ביקשתי.
עאידה תומא סלימאן: בעוד חמש דקות אני מסיימת את הישיבה.
<שיפא אלסאנע: מילה אחת בעניין של המקלט.
<שיפא אלסאנע: מן המאמץ של הועדה הזו המכובדת, חברת הכנסת עאידה תומא, אני מבקשת בקשר למקלטים, שאנחנו נקבל מענה הולם לצרכי התרבות, - - -
<שיפא אלסאנע: לא מספיק ש - - -
עאידה תומא סלימאן: שיפא.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת טלב אבו ערר.
טלב אבו עראר: תודה גבירתי על הישיבה החשובה הזו.
<קריאה: זה - - - לסיכום?
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, נלחמלי כדי לתת לכם.
<קריאה: ארבע דקות גם לא קיבלנו.
טלב אבו עראר: ראשית כל, תנחומיי למשפחה השכולה, משפחת אבו ג'אעפר מרהט, בעקבות האסון שפקד אותם ואובדן שלושת הילדים, - - - - אמת שעדיין הממשלה ממשיכה לקשור ולחבר בין המדיניות כלפי האוכלוסייה הערבית בכלל והבדואית בפרט, בנגב, לבין שירותי הרווחה.
טלב אבו עראר: אני לא הייתי מצפה בכלל מן הממשלה שתציג כאן את התמונה הנכונה, אלא היא באה כעובדת משרד, לייצג את המשרד.
טלב אבו עראר: אפשר להבין את התמונה הנכונה והאמתית מן העמותות, מן הנשים שם, שמקבלות את שירותי הרווחה.
טלב אבו עראר: אני לא יודע, יש הבדל עצום בין מה שכתוב על הנייר לבין השטח, השטח שם קטסטרופלי, השטח ממש כואב ועצוב.
טלב אבו עראר: האישה הבדואית בישובים הבלתי מוכרים מנותקת מן העולם, מנותקת מן הרשות, כשיורד גשם שם כל הכניסות לישובים נחסמות, אין גישה, הרכבים שהוקצו לאוכלוסייה הערבית, לאוכלוסייה הבדואית ביישובים הלא מוכרים, הם אולי כמו אורח שבא כל חודש, כל חודשיים, לא יום יום ואם מדובר כאן על מצב חמור, מחסור חמור, שישבתי רק לפני שבועיים, עשרה ימים, עם העובד הסוציאלי הכי בכיר בנגב, במגזר הבדואי, לא רוצה להגיד את שמו והוא נתן תמונה נכונה.
טלב אבו עראר: יש מחסור חמור בתקנים ייעודיים.
טלב אבו עראר: בוא נגיד, עובד סוציאלי רכז, לכל אחד מן התחומים האלה, נערות ונשים, אין, יש רכז, עובד סוציאלי רכז לנערות ונשים בכל מחלקה, - - -
<קריאה: כן, אני רוצה להגיד לכם - - -
טלב אבו עראר: אין בכלל - - - אמרתי לו כן, אל תגידי כן, סליחה,
טלב אבו עראר: באמת, אל תגידי כן.
<קריאה: אני אומרת לך כן.
טלב אבו עראר: בישובים הבלתי מוכרים חמישים אלף נפשות שם - - -
<שיפא אלסאנע: מדברת על המחלקה - - -
טלב אבו עראר: שירותי הרווחה, חברים, הם כמו חמצן לאישה הבדואית במיוחד, - - - שיוצאת בחג, הריסת הבתים, כשאתה הורס בית, כשהמדינה באה והורסת בית, - - - את האישה עם ילדיה, ליד הבית ההרוס, האם היא לא צריכה שירותי רווחה בזמן הזה?
טלב אבו עראר: אין, אף אחד לא מכיר אותם ולכן, כמו שאמר חברי אילן, באמת, איפה שיש - - - חדשות, בכלל מפקירים אותם עוד יותר, פוגעים בהם עוד יותר, במקום להיטיב, לספק שירותים כדרוש.
טלב אבו עראר: אבל, צריך עוד דיון ועוד דיון, כדי באמת, כמו שאמר מאיר כהן, להביא את המנכ"ל לכאן, שיענה לנו.
טלב אבו עראר: עם כל הכבוד לפקידים - - - כמוני, קטנים, אין, הם לא הסמכות, - - - תביאו מנכ"ל או שר לכאן, שיענה לנו על הדרישות שלנו.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, אבל באמת קצר.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד משהו, כי עוד מעט הציבור לא יידע מה קרה בהמשך הדיון, מה שבטוח הוא שרק התחלנו את הדיון הזה, אנחנו נקיים עוד ישיבה בקרוב מאוד, ונדאג שיהיה פה השר, או המנכ"ל של המשרד שלו, כדי לטפל נקודתית במכלול הנושאים שעלו פה.
מיכל רוזין: תודה, כמה נקודות קצרות.
מיכל רוזין: קודם כל אני מכירה את הנשים הנפלאות מן השטח, הן עושות עבודה מדהימה ואני חושבת, כמו שאמר אילן, שאנחנו נוגעים פה בקצה הרצף, בשירותים שהם לא פחות מחיוניים וחשובים אבל, אנחנו צריכים רגע לעשות מה שנקרא fade out ולהסתכל על התמונה היותר גדולה, ועל מהי הגישה המערכתית כלפי אותם נושאים, אוכלוסיות הבדואים, ואוכלוסיית הערבים בכלל, הכול קשור אחד בשני.
מיכל רוזין: וכשמדברים על בטחון אישי של נשים ובטחון אישי בבית, אז בסופו של דבר מדובר בביטחון האישי שכולל גם קורת גג וכולל גם מזון וגם בטחון מפגיעה אישית ומצוקה, ונישואין מבחירה ואושר בנישואין ועוד ועוד דברים, וילדות שילכו לבית הספר עד סוף י"ב וירכשו השכלה, וגם תהיה להן אופציה לרכוש השכלה גבוהה.
מיכל רוזין: חלק גדול מן הגישה הוא גישה של לתת פלסטרים, לצערי הרב, ומה שאנחנו עושים פה זה להרבות בפלסטרים, וכמו ששמענו חסר אפילו את הפלסטרים וקצת יוד שחסר אבל אנחנו פה, באמת, בסופו של דבר – אני מסכימה, לא עוקרים מן השורש – ואני מסכמת – לא עוקרים מן השורש את הבעיה העיקרית וזו קודם כל, ההתייחסות לכל האוכלוסייה הזאת ובוודאי לאוכלוסיית הנשים בתוך אוכלוסיית הבדואים, כאשר ברוב המקרים משאירים את ההתמודדות לגברים, לשייח'ים, לבעלים, לראשי המועצות הערביות, בסופו של דבר, אנחנו משאירים את זה בידיים שלהם וכל עוד נשאיר את זה בידיים שלהם, קשה לי לומר את זה, אבל לא נמצא שום פתרון ובוודאי לא נשפר את מצב הנשים.
מיכל רוזין: כל הנשים המדהימות שיושבות פה ועושות עבודה בשטח, אני מבחינתי זו התקווה היחידה כי הגישה הכללית היא "מה שאנחנו לא רואים", "מה שבחצר האחורית שלנו", "מה ששם", "חלק מן התרבות" כל מיני תירוצים כאלה של רב תרבותיות וכדומה, וכך לא נפתור את הבעיה.
עאידה תומא סלימאן: יש עוד תור אבל אני גם רוצה לתת לגברת זהר, מנהלת המחלקה לטיפול באלימות ותקיפה מינית במשרד הבריאות, אם יש לך מה.
<זהר סהר: יש לי משהו קצר.
<זהר סהר: בעקרון, מערכת הבריאות, מתוקף היותה מערכת כוללנית, רואה הרבה מאוד נשים ובדרום בוודאי.
<זהר סהר: כן חשוב לי להגיד שכל העובדים במערכת הבריאות כן עוברים הכשרות רציניות וכן, הם גם מאתרים ומטפלים.
<זהר סהר: הבעיה שאנחנו כן נתקלים בה היא באמת קושי מאוד גדול, הן בצד של המטפלים, זאת אומרת, אני כן יכולה להגיד באופן אישי שהרבה עובדים סוציאליים שנכנסים לנושא של נשים שמגיעות עם תלונות, יש פחד נורא נורא גדול באמת מאיומים של משפחות.
<זהר סהר: אני ממש זוכרת עובדות סוציאליות שסיפרו לי על עדויות - - -
<קריאה: ששולחים עובד סוציאלי בן המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רוזין.
מיכל רוזין: אבל צריך להגיד את הדברים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בתחילת הישיבה אומרים את הדברים.
<זהר סהר: אני מדברת על עובדים סוציאליים שלמשל, צריכים ללכת לבית משפט והמשפחה של הנפגעת הרבה פעמים עומדת בחוץ והם חשים, חשים מאוד לא מוגנים.
<זהר סהר: הרבה נשים שמפחדות אחר כך להמשיך עם הטיפול, ולא העובדים, אני מדברת על נשים שהן מאותרות הרבה פעמים, אני יכולה רק להגיד שבטיפות חלב יצא תישאול מאוד מאוד רחב של נשים, גם הרבה על ידי עובדות מן המגזר הבדואי, אחיות מוכשרות באופן קבוע, למשל, בשנת 2014 אותרו חמישים נשים בדואיות, שמתוכן רק פחות מחצי פנו לשירותי הרווחה.
<זהר סהר: ששים.
<זהר סהר: יש עוד כמעט ששים שעדיין נותר חשד לגביהן שהן סובלות והן פשוט לא הודו, אבל יש פחד מאוד מאוד גדול.
<זהר סהר: יש לנו תקשורת מאוד טובה עם שירותי הרווחה אבל צריך לחשוב על איזושהי דרך לגשר על המקום הזה, על המקום הזה שגם אם יש נשים שכבר איתרנו אותן וזיהינו שיש להן בעיה, אנחנו לא כל כך יודעים איך לעזור להן.
עאידה תומא סלימאן: מן הניסיון שלי, כאשר נשים יודעות שיש מי שיגן עליהן ברגע שיפתחו את הפה וידברו, אז הן ידברו יותר.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב כנראה הנשים לא מרגישות שבסביבה גורמים מקצועיים לא קיימים כדי להגן.
<זהר סהר: בתוך המערכת הבריאות יש מצוקה עדיין גדולה במקום של - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך גם כן לדבר אחר כך בישיבה הבאה גם, כי אני מאמינה שבלי גישה שהיא הוליסטית, שמעורבים בה גם מן הבריאות, גם מן המשטרה וגם ממשרד הרווחה, אי אפשר לטפל בנושאים האלה.
<קריאה: אנחנו עושים - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך, אנחנו נצטרך לגשת לזה אחר כך.
<זהר סהר: אנחנו היום עובדים כך.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חייבת לתת לחברי הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין, ביקשת.
דב חנין: אנחנו בלחץ זמן ואני אשתדל להיות מאוד קצר.
דב חנין: נאמרו פה דברים מאוד חשובים אבל אני רוצה, גברתי, לחבר את הדיון הזה, לאמירה ששמעתי מראש הממשלה לפני כמה ימים והוא אמר - - -
<קריאה: הוא אמר הרבה דברים.
דב חנין: אני מיד אסביר.
דב חנין: הוא אמר שלא צריך להשלים עם מצב שבו במדינת ישראל יש שתי מדינות.
דב חנין: יש מדינה - - -
עאידה תומא סלימאן: רק להקדים לך, חבר הכנסת דב חנין, היום בבוקר הייתי בראיון בטלוויזיה ואמרתי שמי שניסה ליצור ומנסה כל הזמן ליצור מדינה בתוך מדינה, זה ביבי נתניהו עצמו והנה הדוגמה.
דב חנין: הנה הדוגמה.
אילן גילאון: הוא רצה להגיד שתי מדינות לשני עמים, אתה לא - - -
דב חנין: אני אומר, המדינה הזאת, שנקראת הישובים הערבים הבדואים בנגב, היא מדינה שנמצאת בפיגור של מאות שנים אחרי המדינה שאני מכיר ושאני חי בה בחיי היומיום שלי.
דב חנין: ובוודאי כמו שפעם כתב אוגוסט בבל המנהיג הסוציאליסטי, הוא כתב שהמבחן למצבה של חברה הוא מבחן היחס לאישה.
דב חנין: תראו לי מה היחס לאישה ואני אגיד לכם מה המצב של החברה.
<קריאה: זה מדד דמוקרטי.
דב חנין: וכשאנחנו רואים באמת מה מצבן של הנשים בישובים הבדואים הלא מוכרים, אנחנו מבינים שזו חברה שצריכה המון המון שינוי, והשינוי הזה חייב לבוא מן הממשלה, אז אם ראש הממשלה לא רוצה מדינה אחת שתהיה בפיגור של מאות שנים, הנה ההזדמנות לעשות את השינוי, אבל באמת לעשות את השינוי.
דב חנין: לי, אני חייב להגיד לך בצער, גבירתי יושבת הראש, אין שום ציפיות ושום תקוות מראש הממשלה הזה, למרות שהוא אמר את האמירה שלו, ונדמה לי שהוא התכוון למשהו אחר.
דב חנין: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה, בהמשך לדיון החשוב הזה, לגבש תכנית, ממש לקחת את הסוגיות של הרווחה, של האישה הערבייה בישובים הלא מוכרים, נקודה נקודה, משאלות של אלימות, לשאלות של הסדרי רווחה, בריאות, ילדים - - -
עאידה תומא סלימאן: תחבורה.
דב חנין: תחבורה, לטפל בדברים נקודה נקודה, לגבש הצעה כוללת ומול ההצעה הזו או סביב ההצעה הזו לעבוד מול משרדי הממשלה.
עאידה תומא סלימאן: תודה חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת אוסמה סעדי.
אוסאמה סעדי: כן, גבירתי יושבת הראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אהלן וסהלן.
אוסאמה סעדי: אני חושב שהדיון הוא חשוב מאוד, אבל, כפי שאמרת, כבוד יושבת הראש, ואמרו חבריי חברי הכנסת, אנחנו לא מקבלים תמונה מלאה וכוללת אודות הצרכים שהחברה שלנו בדרום, בנגב, צריכה מבחינת שירותי רווחה.
אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שאחינו שם הם הכי מקופחים והכי שקופים, הכי חלשים מכל הבחינות, גם מבחינת העוני, שבאמת אחוז העוני שם הוא גבוה מאוד, אבטלה - - - , כל הכפרים שם הם בעשיריה הראשונה של הערים והכפרים שסובלים מאבטלה, מבחינת נשירה בלימודים, ולכן, אני הייתי מציע, באמת, אם אנחנו רוצים להתקדם ולקדם את הנושא הזה, שאנחנו נעשה ונקבל דוח כמו שאמר דב, צריכים לקבל דוח איפה חסר, מה חסר מבחינה נקודתית, כמה מומחים צריך, כמה תקנים חסרים, כל הדברים האלה שחסרים מבחינת שירותי רווחה, ואנחנו רואים שגם המקרה הטראגי של שלושת הילדים של משפחת אבו ג'אעפר, אבל גם למשל כל תאונות החצר, זה הכול מאה אחוז אצלנו בנגב, אין כמעט, אפס אחוז, במגזר היהודי שזה תאונות דרכים בחצר, שהורים שהורגים, ולכן הייתי מבקש מן הוועדה שלך, גבירתי יושבת הראש, כן להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, על מנת להגיע בסופו של יום לדף: מה הצרכים של הבדואים ובמיוחד הנשים בנגב.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד ג'נאים, בבקשה.
מסעוד גנאים: - - תודה גבירתי יושבת הראש, אין ספק שהדיון חשוב מאוד, אני תחילה מברך את כל האורחים.
מסעוד גנאים: נכון שחשיבות הדיון הייתה מצריכה מן המנכ"ל של משרד הרווחה, למשל, שיבואו הדרגים הגבוהים אבל לצערי הרב הכול הפוך.
מסעוד גנאים: הכוונה, שככל שהצורך עולה והסבל עולה, אז התמיכה, הייצוג, ההתעניינות – פחותה יותר.
מסעוד גנאים: לפחות צריך כמו התקציב, לקצוב דיפרנציאל, הכוונה: איפה שהם, איפה המקום שבו הם צריכים יותר עזרה ותמיכה אז צריך לספק וצריך לתת.
מסעוד גנאים: אין ספק שהחברה הערבית הבדואית בדרום מאוד זקוקה לעזרה של שירותי רווחה עם הנגשה בכל התחומים.
מסעוד גנאים: אם אנחנו מדברים על אלימות, אנחנו מדברים על הזנחה, על אבטלה, על עוני, ובמיוחד בכפרים הבלתי מוכרים.
מסעוד גנאים: בזמנו אמרנו לרוב השרים, כי אני ביקרתי בבתי הספר למשל, בוואדי - - - , במקומות אחרים שהם בלתי מוכרים, ולגבי ההזנחה שם, אמרנו: לפחות הכלל יהיה שאם המדינה לא מכירה בזכותם של האנשים על האדמה, אז לפחות היא תכיר בזכויות הבסיסיות של האדם, לרווחה או לחינוך, זו לא עילה ולא סיבה, בגלל שיש תכניות למדינה להעביר אותם למקום אחר, שלא לתת להם את הצרכים ולא לתת להם את הזכויות שהן בסיסיות לבני אדם.
מסעוד גנאים: אם זה בחינוך, ברווחה, ואפילו במים.
מסעוד גנאים: בקשר לייחוד התרבותי רק מילה.
מסעוד גנאים: יחוד תרבותי לפי דעתי הוא לא מילת גנאי וזה לא תמיד צריך להיתפס כדבר שהוא שלילי אבל, העיקרון הוא, שאתה משתמש ביחוד התרבותי בכלים שלך ששם בגלל הייחוד, כדי לעשות צדק עם האישה ועם האחרים.
מסעוד גנאים: זה הכלל לפי דעתי.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד, כאשר הבעיה נובעת מקשר מאוד הדוק לעניין המגדרי, והרי בעיית האלימות היא תוצר של הבנייה חברתית מאוד פטריארכלית, לאז בוא להשתמש בכלים עצמם כדי לפתור את הבעיה זה קצת מסובך, וידוע שזה לא - - -
מסעוד גנאים: אז אנחנו חלוקים קצת בקטע הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו חלוקים, כשנשב ונדבר יותר לעומק על זה אז אנחנו נוכל להגיע לעמק השווה אבל אני רוצה להגיד שאני לא מדברת על כלים באופן כללי או על תרבות באופן כללי, אני האחרונה שאקרא להתנער מן התרבות, אבל אני כן רוצה לשנות מבנים כוחניים בתוך החברה, שבנויים, והתוצר שלהם בדרך כלל הוא המיגדר הזה.
אילן גילאון: לצערי הרב, גבירתי, האם את מרשה לי הערה?
אילן גילאון: כי לפעמים הרב תרבותיות הופכת לאוייבת של המעמדיות, ולכן הבסיסית צריכה להיות זו שאנחנו חווים יום יום.
אילן גילאון: הרב תרבותיות היא נפלאה כדי לייצר תרבות מקורית מכל - - - של הרב תרבותיות אבל, ברגע שמישהו משתמש בה כדי להפריד ולמשול – אנחנו בפח הזה נופלים.
אילן גילאון: אם אני שואל את עצמי מה אני - - -
עאידה תומא סלימאן: מעניין אותי - - -
<שיפא אלסאנע: אתם לא מוסמכים לדבר - - -
עאידה תומא סלימאן: מעניין, אני - - -
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת, אני מצטערת, סליחה, סליחה, סליחה.
<שיפא אלסאנע: כשאני מדברת - - -
עאידה תומא סלימאן: שיפא, סליחה, סליחה, סליחה.
<שיפא אלסאנע: אנחנו - - -
אילן גילאון: אני מתכוון שאת, - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, לא, לא ,לא.
עאידה תומא סלימאן: אני לא נתתי זכות דיבור, כל אחד - - -
אילן גילאון: מה שאני אומר זה לא אומר שאת צריכה לכעוס עליי, אני אומר - - -
עאידה תומא סלימאן: כל אחד יש לו הזכות להביע את דעתו, אני לא שמעתי אם המדינה משתמשת בנגישות התרבותית הזו כאשר מדובר בהריסת בתים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר מדובר בהריסת בתים, ובנייה לגובה, אף אחד לא אכפת לו מן התרבות שלנו - - -
מיכל רוזין: אפליה - - -
<קריאה: צריך רב תרבותיות.
אילן גילאון: אנחנו - - -
<חאלד אזברגה: לפי דעתי - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו, בואו לא נתווכח בנושא הזה.
<קריאה: הלכנו רחוק.
עאידה תומא סלימאן: זכות הדיבור היא לחבר הכנסת באסל גטאס.
באסל גטאס: אני חושב שכאן אנחנו מחמיצים נקודה מסויימת, למרות שרוב אלה שדיברו, דיברו על המצב של האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב כמכלול אחד.
באסל גטאס: ואני חושב שזה לא נכון.