GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ציפי נחשון גליק: כשאני התחלתי לפני חמש שנים זה היה 4.5 מיליון, היום זה כבר מגיע ל-7 מיליון בשנה.
עאידה תומא סלימאן: 7 מיליון?
עאידה תומא סלימאן: זה ל-2016?
עאידה תומא סלימאן: כלומר יש עלייה השנה?
עאידה תומא סלימאן: היה 6.5.
מיכל רוזין: העלייה זה מעודפים או מ - - -
<ציפי נחשון גליק: את יודעת מה?
<ציפי נחשון גליק: זה לא משנה לי.
נחמן שי: לא, היא שואלת אם זה בבסיס התקציב.
<ציפי נחשון גליק: 4.5 היה בבסיס התקציב.
<ציפי נחשון גליק: העליות, אני לא יודעת להגיד לכם, כי לי חשוב שיש את הכסף.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני שמחה שהעלו את החצי מיליון - - -
<ציפי נחשון גליק: שיטת ההעברה הכספית לתמיכות היא מסורבלת, זה מבחנים וזה לוקח להם ומשרד המשפטים מעורב, אבל זה תהליך שהעמותות שמקבלות את התקציב מוכנות לספוג אותו, כי הוא באמת מסורבל, כי האופציה השנייה זה להוציא מכרז ושמי זוכה אני מרוצה.
<ציפי נחשון גליק: אז באמת התקציב הזה, שהיה 6.5 בשנת 2015, מאפשר תקציב מאוד מכובד למרכזי הסיוע שעושים עבודה נפלאה, החל ממענה טלפוני של הרבה מאוד פניות בשנה, יש קרוב ל-10,000 צעירות, נשים וגברים, שפונים לקבל איזה שהוא סיוע טלפוני, להכוונה, לסיוע נפשי, ובערך 40,000 שיחות טלפון של התקשרויות.
<ציפי נחשון גליק: בנוסף למענים האלה הם האוטוריטה המקצועית שעוזרת בנושא של מניעה, הגברת מודעות, על ידי סדנאות שמעבירים בעיקר לנערות במצוקה, גם במסגרות של משרד הרווחה וגם בבתי ספר.
<ציפי נחשון גליק: לא מספיק לטעמי, כי אנחנו כל הזמן שומעים חזור ושמוע שבבתי ספר הכניסה היא רק על בסיס רצונו של מנהל בית הספר, אם הוא פותח את שעריו לנושא של מניעת אלימות, לנושא של התעללות מינית, נושאים של התמכרויות וכו'.
<ציפי נחשון גליק: עדיין זה לא מקצועות החובה שכל תלמיד בכיתה מסוימת חייב לעבור.
עאידה תומא סלימאן: אני רק חייבת להגיד שבשבוע הזה יש לנו דיון משותף עם משרד החינוך על כל התכניות האלה, במיוחד שהם מונעים כניסה של - - -
נחמן שי: זה גם לא הנושא היחיד שצריך להוסיף אותו לתכנית הלימודים.
<ציפי נחשון גליק: כן, וזה לא מקצועות חובה.
<ציפי נחשון גליק: זה מרכזי הסיוע.
<ציפי נחשון גליק: ממרכזי הסיוע אנחנו עוברים למרכזי טיפול.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו קודם כל חמישה גדולים, שהם אזוריים, שזה נצרת, שנותנת מענה למגזר הערבי בצפון, חיפה לחיפה והצפון, תל אביב לא מתוקצב על ידי המשרד, אלא על ידי משרד הבריאות, זה השישי בעצם, יש לנו באר שבע והסביבה, ראשון לציון והסביבה וירושלים והסביבה.
<ציפי נחשון גליק: המרכזים הגדולים האלה נותנים במקביל מענה ל-100 אנשים בו בזמן, זה קרוב למיליון וחצי שקלים כל מרכז כזה.
נחמן שי: 100 בכל המרכזים?
<ציפי נחשון גליק: 100 במקביל בכל מרכז.
מיכל רוזין: בכל מרכז ויש כמה תורי המתנה, נכון?
<ציפי נחשון גליק: תלוי איפה, רק בתל אביב, שזה לא שייך אלינו.
<ציפי נחשון גליק: במרכזים האחרים שלנו - - -
מיכל רוזין: בינתיים.
מיכל רוזין: אבל ירושלים?
מיכל רוזין: ירושלים היה שנה.
מיכל רוזין: כמה זמן בירושלים המתנה?
<ציפי נחשון גליק: בירושלים היה חצי שנה.
<ציפי נחשון גליק: אבל אין רשימות המתנה, תיכף אני גם אסביר למה.
נחמן שי: אז יש 500 נשים בעת ובעונה אחת או יותר?
מיכל רוזין: 600.
נחמן שי: 600, כולל תל אביב.
נחמן שי: לא, לתל אביב יש יותר מ-100 מטופלות, אבל אני כרגע מדברת על המערך של משרד הרווחה.
נחמן שי: בתל אביב באמת יש יותר מ-100 מטופלות, אבל יש שם רשימות המתנה מאוד מאוד גדולות, שגם הן הולכות ומתקצרות ותיכף אני גם אסביר למה.
עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד, ציפי, שתסבירי, כי בדיון שהתקיים אצלנו וגם בדיונים שהיו על הרפורמה בבריאות הנפש דובר הרבה על כל הנושא של - - -
<ציפי נחשון גליק: מה שחשוב לציין, שהנשים שמטופלות במרכזים האלה, זה ללא השתתפות עצמית, שום שקל הן לא צריכות לשלם.
<ציפי נחשון גליק: בנוסחה של משרד הרווחה 25% תקציב הרשות המקומית ו-75% זה תקציב המשרד, אבל אם יהיו נשים או צעירות שלא מוכנות להזדהות במחלקה לשירותים חברתיים בכתובת המדויקת, או לא רוצות להיכנס למערך הרישום שלנו, אנחנו מתקצבים את זה ב-100% גם ואז היא לא נרשמת.
<ציפי נחשון גליק: זה יכול להיות עובדת סוציאלית שמטפלת והיא לא רוצה להזדהות כדי שלא יידעו, זה יכול להיות - - -
מיכל רוזין: האם נאמר לה?
<ציפי נחשון גליק: בוודאי.
<ציפי נחשון גליק: קודם כל אומרים לנשים שהטיפול ניתן על ידי משרד הרווחה, התקציב הוא גם על העירייה, הוא ניתן בחינם, אבל היא צריכה להיכנס לרישום במערכת.
<ציפי נחשון גליק: הן כולן מסכימות, כי ברגע שאת אומרת שהרישום במערכת מאפשר להן - - -
מירב בן ארי: כל החברות שלי פה, ציפי, תמר.
<ציפי נחשון גליק: מירב, אני התחלתי בסקירה על מה משרד הרווחה עושה במרכזי הטיפול לנפגעות תקיפה מינית, כשהחלופה האשפוזית שפה אנחנו נמצאים היא בעצם בקצה של המענה, המאוד מאוד אינטנסיבי, 24/7, והתחלתי במרכזי הסיוע, שמשרד הרווחה תומך בהם, עד 2015 6.5 מיליון בשנה ב-11 מרכזי סיוע, כשתשעה מהם מאוגדים באיגוד מרכזי הסיוע, אחד הוא עירוני באילת, שממש העירייה מחזיקה אותו, וה-11 הוא עמותה בעצמה, שלא קשורה לאיגוד מרכזי הסיוע.
<ציפי נחשון גליק: עברתי למרכזי הטיפול שמשרד הרווחה מחזיק.
<ציפי נחשון גליק: חמישה מרכזים גדולים, 100 מטופלות בכל מרכז במקביל, כאשר ההשתתפות היא של משרד הרווחה והרשות המקומית, הנשים שמטופלות לא משלמות עבור הטיפול.
<ציפי נחשון גליק: בירושלים הייתה לנו רשימת המתנה.
<ציפי נחשון גליק: תל אביב קיים, הוא לא מתקציב של משרד הרווחה, הוא מתקציב של משרד הבריאות, וכן יש שם רשימות המתנה.
<ציפי נחשון גליק: מה שאנחנו עשינו כדי לצמצם, גם את רשימות ההמתנה וגם כדי להנגיש שירות, כי בסופו של דבר אם מדובר בירושלים אזורי, שאישה ממעלה אדומים ומבית שמש צריכה לנסוע לירושלים, זה גם עולה לא מעט כסף וגם זמן, פתאום שעת הטיפול הופכת להיות ארבע שעות בשבוע, ואם ראשון צריכה לתת גם לאשדוד וגם לאזורים אחרים, אז זה באמת לא נגיש, ומה שאנחנו עשינו לפני שנתיים, פתחנו עוד 14 יחידות ברשויות המקומיות, שיחידה יכולה להיות לפעמים חצי משרה של עובדת סוציאלית מומחית שמטפלת ב-12 נשים, או משרה מלאה, שזה כבר 24 מטופלות במקביל.
מיכל רוזין: איך זה בצפון?
מיכל רוזין: שם הבעיה הכי קשה.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו הלכנו גם לפי רשויות מקומיות.
<ציפי נחשון גליק: בדרך כלל כשיש לי תקציב אני פונה קודם כל לרשויות המקומיות, להוכיח שיש את המטופלות ויש את ההיתכנות להפעיל את השירות הזה.
<ציפי נחשון גליק: להודות על האמת, לא כל הרשויות המקומיות מתלהבות, אבל פתחנו כבר בצפת, ששם לא האמנו, אבל באמת בעקבות הסיפור הקשה של נדמה לי 20 נשים חרדיות שהותקפו על ידי רב - - -
עליזה לביא: יש שם שינוי מאוד גדול עם המודעות.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו אפילו המלצנו לרשות המקומית שכדאי לטפל בנשים האלה ונתנו שם תקציב.
<ציפי נחשון גליק: 14 היחידות האלה, למשל נתניה, אם היו שולחים אחת או שתיים עד לחיפה או עד לתל אביב, אז בעצם בנתניה מטופלות היום 24 נשים.
<ציפי נחשון גליק: השנה אנחנו פותחים עוד שבע יחידות חדשות כי הכפלנו את התקציב ליחידות הקיימות.
עאידה תומא סלימאן: ציפי, איפה יש באוכלוסייה הערבית גם?
<ציפי נחשון גליק: בטירה אנחנו פתחנו עכשיו, העברנו את התקציב לטירה, היא רוצה לעשות התקשרות עם איזה עמותה וגם הם חשבו שהם רוצים לעשות את זה עם עמותה שמפעילה סוג של בית חולים, כאילו שהן באות - - -
עאידה תומא סלימאן: יש לנו פרוטוקול וזה מקשה על הפרוטוקול.
<ציפי נחשון גליק: בנצרת, אני אתחיל דווקא בנצרת, הרבה מהנשים מעדיפות לנסוע לנצרת ובדרך כלל יש גם תחבורה ציבורית ושזה לא יהיה משהו מקומי.
<ציפי נחשון גליק: בטירה אנחנו פתחנו עכשיו יחידה, היא תעבוד באמצעות עמותה, שעיריית טירה מתקשרת איתה, והם אמרו שעדיף שאו שזה יהיה חלק ממרכז טיפול באלימות, שזה יהיה אזורי, שנמצא שם בטירה, או שזו תהיה עמותה שמפעילה סוג של בית חולים כי לבית חולים ולקופת חולים באים כאילו לשירות אוניברסאלי, כמו המרכז שלנו שנמצא בנצרת.
נחמן שי: את לא רוצה שזה יהיה מזוהה עם התחום הספציפי.
<ציפי נחשון גליק: בדיוק.
<ציפי נחשון גליק: כי כשאתה עושה נגיד ביישוב כמו ג'לג'וליה או קלנסווה - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל מה שמפחיד אותי, העניין של עמותה שמפעילה בית חולים.
עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה אצלנו באוכלוסייה, יש רק עמותה אחת שאני הייתי רוצה לבדוק.
<ציפי נחשון גליק: בסדר, נבדוק איתם.
<ציפי נחשון גליק: אין שום בעיה.
עליזה לביא: מה עם הבדואיות?
<ציפי נחשון גליק: אנחנו רצינו לפתוח ברהט, אבל דווקא אנשי המשרד אמרו שעדיף שתהיה עובדת סוציאלית שדוברת את השפה בתוך המרכז שפועל בבאר שבע, ואם כן, אז דווקא בבאר שבע יש לנו את המענה האזורי.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו למשל פתחנו גם בדימונה ובאחת המועצות האזוריות, אני חושבת אשכול, באמת כדי להנגיש את השירות.
עאידה תומא סלימאן: ציפי, אם אפשר לקבל אחר כך במסודר איפה היחידות הקיימות וכמה יתוגברו ואיפה בדיוק יתוגברו, גם מבחינת תקנים וכוח אדם.
<ציפי נחשון גליק: בסדר, מצוין.
<ציפי נחשון גליק: זה אנחנו נעביר.
<ציפי נחשון גליק: אלה מרכזי הטיפול.
<ציפי נחשון גליק: בתוך שני מרכזי הטיפול הגדולים והוותיקים, שזה חיפה וראשון לציון, יש לנו גם תכנית תעסוקה שהיא ייעודית לנפגעות תקיפה מינית וגם מרכז יום.
<ציפי נחשון גליק: יש נשים שזה לא מספיק השעה בשבוע לבוא לטיפול וצריך עוד משהו שיכול לארגן אותן.
<ציפי נחשון גליק: אז היא יכולה לבוא למרכז יום שפתוח עוד פעמיים או שלוש פעמים בשבוע, היא נפגשת עם נשים כמותה, זה באמת מנרמל את השיגעון שתוקף הרבה מאוד נשים כאלה.
<ציפי נחשון גליק: בתכנית תעסוקה יש עובדת שהיא מומחית בהתעללות מינית ויש מתאמת תעסוקה ובתהליך של שנה עוזרים להם למצוא מקום עבודה, לעבור הכשרה מקצועית וכו'.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו שואפים להגדיל את התקציב לקראת אמצע השנה הזאת כדי לעשות את קבוצות התעסוקה בכל המרכזים.
<ציפי נחשון גליק: במרכז נוסף יש לנו דירת מעבר אחת ששוהות שם חמש שנים שהן מטופלות על רקע של פגיעה מינית.
מיכל רוזין: זה גם בחיפה.
<ציפי נחשון גליק: לא, זה דווקא בראשון.
מיכל רוזין: אבל בחיפה הקמנו דירת מעבר, מה קורה איתה?
<ציפי נחשון גליק: לא, בראשון לא דירת מעבר לנפגעות, יש שם בית - - -
מיכל רוזין: לא, בחיפה, משרד הבריאות ב - - -
<ציפי נחשון גליק: לא, משרד הבריאות עם המרכז זה לא דירת מעבר, הם קוראים לזה בית טיפולי.
<ציפי נחשון גליק: זה לא מתקציב שלנו, זה מתקציב של - - -
מיכל רוזין: אני יודעת, זה סל שיקום.
<ציפי נחשון גליק: לקחו ארבעה סלי שיקום - - -
מיכל רוזין: אני יודעת, אבל זה בשיתוף הרווחה של עיריית חיפה.
נחמן שי: איפה עובר הקו ביניכם לבין משרד הבריאות?
נחמן שי: לא הבנתי, אם הם יכולים להפעיל ואתם יכולים להפעיל, אז על מי האחריות בסוף?
<ציפי נחשון גליק: הלוואי שהם היו יכולים להפעיל, כי הרפורמה במשרד הבריאות מאפשרת לאישה נפגעת התעללות מינית לפנות למשרד הבריאות, לקופת החולים, ואם קופת החולים חושבת שהיא זקוקה לטיפול היא יכולה להפנות אותה לעובד שהוא פרילנס.
<ציפי נחשון גליק: הם קוראים לזה, לצערי הרב, 12 מגעים - - -
<לילי ירין מלמד: או למרפאות ציבוריות.
<ציפי נחשון גליק: או למרפאות ציבוריות, בודדות, שיש שם מומחים להתעללות מינית.
<ציפי נחשון גליק: אין במרפאות האלה מומחים, הם בודדים ביותר.
<ציפי נחשון גליק: דרך קופות החולים היא באה עם טופס 17, היא מקבלת אישור, קוראים לזה 12 המגעים.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו גם המלצנו לא לקרוא לזה ככה.
<ציפי נחשון גליק: בעצם יש לה אפשרות לקבל 12 טיפולים - - -
<ציפי נחשון גליק: אבל באותה פעם היא מקבלת עבור 12 מגעים ואם יש צורך להאריך אז מאריכים לה לעוד 12 מגעים.
מיכל רוזין: נגענו פה בבעיה הכי קשה.
<ציפי נחשון גליק: כשאתה אומר לאישה כזאת, אני אומרת לך מניסיון, 'את הולכת לטיפול ל-12', זה כבר מלחיץ אותה.
<ציפי נחשון גליק: אני אומרת לך, כי אתה צריך לתת להם מקום שהוא בטוח כדי לדבר פתוח.
<ציפי נחשון גליק: זה סודות שנשמרים שנים ועד שזה יוצא אישה צריכה להרגיש מספיק בטוחה כדי להפקיד בידיך כמטפל את הסוד שהיא צוברת בתוכה.
<ציפי נחשון גליק: נשים בודדות באות מיד אחרי הפגיעה.
<ציפי נחשון גליק: אתה גם תשמע ממרכזי הסיוע את הסטטיסטיקה, הן ברובן בגילאי 25-40 שמדברות על התעללות בילדות.
עאידה תומא סלימאן: ציפי, אני חייבת להגיד שאנחנו העלינו את זה כמה פעמים, גם בוועדה וגם בוועדת המשנה על רפורמה בבריאות הנפש, שעומדת בראשה חברת הכנסת קורן.
עאידה תומא סלימאן: אני ביקשתי ממנה השבוע לקיים דיון מיוחד בוועדת המשנה על כל הנושא של טיפול בנפגעות תקיפה מינית, כי אי אפשר להתייחס - - - עשינו את העבודה אצלנו בוועדה והיו המלצות ופנינו למשרד הבריאות, אבל צריך גם לגייס את ועדת המשנה להתייחס באותה מידה לנפגעות תקיפה מינית.
<ציפי נחשון גליק: בתוך ה-12 טיפולים, שהם קוראים לזה מגעים, היא באה נגיד לשלוש פגישות פעם בשבוע והמפגש הרביעי זה שיחת טלפון של חמש דקות, כי היא רוצה להתייעץ עם המטפל, זו פגישה רביעית.
נחמן שי: אז היא גומרת את 12 הפגישות ואז?
<ציפי נחשון גליק: אם המטפל מתרשם שהיא צריכה המשך הוא ימליץ לה להביא עוד טופס 17 בשביל עוד 12 פגישות.
עליזה לביא: אני מקבלת כל כך הרבה תלונות, אפרופו העניין של המאמר הזה, הן באות עם מטפל שלהן ועכשיו הן רוצות להמשיך איתו והוא לא ב - - -
עליזה לביא: יש פה הרבה בעיות עם אנשים שחלק את מכירה אותם.
מיכל רוזין: אני מזכירה לכם שרצו להוציא אותם מחוץ לרפורמה בכלל.
עליזה לביא: כן, כי יש בעיה מאוד חמורה עם הרפורמה הזו.
<ציפי נחשון גליק: משרד הרווחה גם מטפל, אנחנו לא מגבילים.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו הרבה אומרים לאישה, להיפך, בהתחלה, יש לך את השנה להיות פה, שזה באמת נותן, ולפעמים אנחנו לא אומרים גם כמה זמן, יש לנו מטופלות שהן ארבע וחמש שנים מקבלות טיפול.
מיכל רוזין: נכון, זה לא נגמר.
<ציפי נחשון גליק: כן, יש כאלה שזה לא נגמר.
מירב בן ארי: אחרי שהן יוצאות מכאן, ציפי, מי - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, זה עוד לא הגענו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עדיין ב - - -
<ציפי נחשון גליק: אני סוקרת את המענים שקיימים כדי להגיע לזה.
<ציפי נחשון גליק: יש לי תקציב, אני רוצה להקים עוד שתי דירות מעבר, אני מודה ואומרת שהרשויות המקומיות לא מתלהבות להקים עוד דירות מעבר.
מירב בן ארי: כן, זה הסיפור ש - - -
<ציפי נחשון גליק: לצערי הרב, ואז זה יאלץ אותי - - - יש צורך, זה לא שאין, אבל רשות לא רוצה להתעסק, עכשיו להשכיר דירה, לעשות הסכם שכירות ולפעמים אולי יהיו ולפעמים אולי לא יהיו, אז מה?
עליזה לביא: מה זאת 'לא יהיו אז מה'?
<ציפי נחשון גליק: ברגע שאין מישהי אז הם לא מקבלים - - -
עאידה תומא סלימאן: הם לא מקבלים את התקציב.
עליזה לביא: ומה הסטטיסטיקה מלמדת אותנו?
<ציפי נחשון גליק: אני יודעת שיש יותר פניות על חמש המיטות שיש בראשון וראשון לא קולטת רק מראשון.
<ציפי נחשון גליק: זה לא שאני מוותרת, אני פשוט אצא למכרז ואני אצא למפעיל ש - - -
מירב בן ארי: מכרז פשוט לוקח שנה.
מירב בן ארי: אם העירייה הייתה לוקחת זה לא היה לוקח לה חצי שנה.
מיכל רוזין: ציפי, אולי תעני לנחמן על מי מגיעות לדירת מעבר?
<ציפי נחשון גליק: לדירת מעבר בדרך כלל מגיעות צעירות, בנות 25, 30, 35, שנמצאות בטיפול קודם כל על הפגיעה המינית, אין עורף משפחתי, אין משפחה.
<ציפי נחשון גליק: לפעמים הפוגע הוא מתוך הבית אז אי אפשר להמשיך לגור שם.
<ציפי נחשון גליק: יכול להיות שהיא ניסתה לצאת לחיים עצמאיים אבל זה לא צלח לה.
<ציפי נחשון גליק: היא צריכה להיות בדירת המעבר, אבל היא חייבת שתהיה לה הכנסה.
<ציפי נחשון גליק: אז או שזה מקצבה של המוסד לביטוח לאומי, שמבחינתנו זה בסדר, או שזה מקור עבודה בעצם, היא מתפרנסת ממנו.
<ציפי נחשון גליק: זה משלים את הטיפול ומאפשר לה לפתח חיים עצמאיים במסגרת השנה, שנה וחצי, שהיא נמצאת בדירה כזאת.
<ציפי נחשון גליק: כשמה כן היא, זו ממש דירת מעבר.
עאידה תומא סלימאן: ציפי, כי בעצם סגירת דירת המעבר של האוכלוסייה הערבית הייתה כולה מנערות שהן נפגעות באיזה שהוא שלב מהטרדה מינית.
<ציפי נחשון גליק: אבל הם לא רוצים להפעיל עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אז בואי נחשוב על זה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאני ואת נבדוק איפה הרשות רוצה להקים את הדירות ואז אולי נפנה לרשויות המקומיות.
עאידה תומא סלימאן: רק אתם צריכים ללכת לקראתם בעניין של לפחות שהמשרד, אם אין הפניות, שיכסה את שכר הדירה ואת ההוצאות הכלליות, כדי שלא - - -
עליזה לביא: אני לא חושבת שזאת המציאות של הפגיעות, כי יש איזה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אני מתכוונת שלפעמים יש מצב כזה, לצערי הרב, כאשר התשתית הקיימת ברשויות המקומיות לפעמים לא מכוונת ומכווננת כדי להעביר את הנערות לדירות האלה, וכולנו יודעים שדירות כאלה, צריך תקופה של שהות בתוך המערכות הקיימות כדי שיידעו ויעבירו, אז לפחות במקרים כאלה, שהכלליות יהיו מכוסות כדי שהרשויות המקומיות לא ירגישו שמטילים עליהם - - -
מירב בן ארי: עאידה, אני רוצה להגיד לך, בגלל העניין של הדירות ולפעמים התנגדות אם לא חוסר שיתוף פעולה של הרשות, יש את זה עכשיו גם בחיפה וגם בתל אביב, הרמתי שם טלפון למהרטה כדי לשחרר שם את הלחץ על השלטרים שם וזה באמת קצת שחרר.
מירב בן ארי: עזבי פנייה, אני חושבת שמספיק שאת מרימה טלפון לרשות שציפי תיתן לך, למנהלת מחלקת הרווחה - - -
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאמרתי לה.
מירב בן ארי: טלפון שלך ואת משחררת את הפקק.
עאידה תומא סלימאן: בואי נבדוק איפה אנחנו רוצים ואני אגש אליהם.
מירב בן ארי: איפה את רוצה?
<ציפי נחשון גליק: בנצרת, בחיפה אני מחר בפגישה עם מנהלת אגף הרווחה, בבאר שבע, בירושלים לא מעוניינים.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, נדבר על זה.
מיכל רוזין: בירושלים לא מעוניינים?
<ציפי נחשון גליק: בירושלים יש להם עכשיו קושי מאוד גדול ברווחה - - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא בהכרח חיים בנצרת, אבל - - -
מירב בן ארי: אבל היא אמרה בישיבה שהיא כבר - - -
<ציפי נחשון גליק: בסדר, אבל שהעיר תיקח את זה.
מירב בן ארי: ציפי, אבל היא אמרה בישיבה שעברה שהיא כבר לא בלחץ בירושלים.
מירב בן ארי: את זוכרת שאמרת את זה והיא אמרה שהם כבר בסדר, שהם מסתדרים?
מירב בן ארי: לא יודעת, אולי שווה לבדוק מולה.
<ציפי נחשון גליק: זה הדירות ועכשיו אנחנו מגיעים לחליפה האשפוזית.
עאידה תומא סלימאן: הגענו לפה.
<ציפי נחשון גליק: הגענו לחלופה האשפוזית שהיא הוקמה בעקבות פגישה של כמה נשות מקצוע שהיה להן ניסיון מאוד מאוד גדול עם נשים שנכנסות ויוצאות וחוזרות ונכנסות בבתי חולים פסיכיאטרים שאולי זה לא המקום שלהן, כי הן לא מוגדרות כנשים עם בעיות נפשיות קשות, אלא באמת סוחבות טראומה כתוצאה מהפגיעה המינית והמקום שלהם אולי לא צריך להיות במערכת הבריאות ממש באשפוזית, בעיקר שרוב האשפוזים זה מחלקות שיש גברים ויש נשים ויש הרבה פסיכולוגים ובעצם לא תמיד כשהיא מגיעה לאיזה שהוא בית חולים פסיכיאטרי יש את המומחיות לטפל עם הזיקה של נפגעות תקיפה מינית, לדוגמה מה שקיים בכפר שאול.
עליזה לביא: כפר שאול זה של משרד הבריאות, אבל אתם מעבירים לשם.
<ציפי נחשון גליק: מה שאנחנו יכולים להגיד, שהמסגרת שלנו היא משלימה, החלופה האשפוזית נמצאת בעצם בין רצף המענים בקהילה והיא הקצה מבחינת האחזקה של משרד הרווחה, אבל היא על רצף של מענים שכבר הוקמו וגם מוקמים במשרד הבריאות.
<ציפי נחשון גליק: באמת חבל שאין פה נציגה ממשרד הבריאות מירושלים - - -
<לילי ירין מלמד: לא מירושלים, אבל יש נציגה.
מיכל רוזין: שאלה אחת אחורה, דירת מעבר לחרדיות אין?
<ציפי נחשון גליק: נפגעות התעלות?
מיכל רוזין: דירת מעבר לנפגעות חרדיות.
<לילי ירין מלמד: כמקלט חירום או כדירת - - -
מיכל רוזין: לא כמקלט חירום.
מיכל רוזין: אחת הבעיות שעולה בפניי כל הזמן, שנשים חרדיות לא מגיעות לאשפוז הפסיכיאטרי, כי הוא אשפוז מעורב, כי הן נאנסות, כי הן נפגעות, כי לא חשוב מה שם באשפוז, הן לא יוצאות, הקושי שלהן לצאת לטיפול - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל, מיכל, יש אשפוז נפרד, רק בית חולים אחד שהוא לא - - -
מיכל רוזין: לא, זה לא בדיוק אשפוז נפרד.
מיכל רוזין: אבל לא משנה, זו בעיה קשה, השאלה אם יש דירת מעבר, כי בכל זאת גם זה יכול להיות חסימה בפני אישה חרדית לבוא לבית שיש נשים חילוניות.
מיכל רוזין: הן לא יבואו.
עליזה לביא: זה ברור, בשביל זה יש להן את המקלט הנפרד.
מיכל רוזין: מה זה מקלט נפרד?
עליזה לביא: בשביל זה יש לחרדיות מקלט נפרד.
מיכל רוזין: לנשים מוכות.
עליזה לביא: אני יודעת שזה נשים מוכות, אבל אני שואלת, הקבוצה המדהימה הזאת בבית שמש, אגב, הם קיבלו עכשיו פרס, אבל הקבוצה שצמחה מתוך הקבוצה הזאת, אי אפשר איתם לבוא בדין ודברים לגבי דירת מעבר?
עליזה לביא: הרי הם כבר מכירים את ה - - -
<ציפי נחשון גליק: יש לנו יחידה לטיפול, אנחנו מטפלים כרגע ב-30 נשים בבני ברק, חרדיות, לא היה צורך בהלנה.
עאידה תומא סלימאן: בואו נתמקד בחלופה.
נחמן שי: יש לי עוד שאלה אחת קטנה.
נחמן שי: כשאישה מבני ברק באה לטיפול, איך אתם מבטיחים את הסודיות המוחלטת של השמות שלהן?
נחמן שי: למשל, כשהן מטופלות יש רישום בשם שלהן, או בשם קוד?
<ציפי נחשון גליק: אין עם זה בעיה.
נחמן שי: אז זה לא טוב.
<ציפי נחשון גליק: אם מישהי באה ואומרת 'אני לא רוצה להיות מזוהה במערכת שלהם', אז היא מממנת את זה במאה אחוז.
<ציפי נחשון גליק: אז היא לא נרשמת במערכת - - -
נחמן שי: אפשר לתת לה שם אחר או משהו?
<ציפי נחשון גליק: היא נותנת את השם שלה, היא לא נרשמת כתושבת בני ברק, היא נרשמת אצלי כמחוז תל אביב וזה לא עובר דרך המחלקה.
עאידה תומא סלימאן: חוץ מזה שגם היה - - -
<ציפי נחשון גליק: מי שמנגיש שם זה עמותה, עמותה שעושה התקשרות עם הרשות.
עאידה תומא סלימאן: איזה עמותה?
<ציפי נחשון גליק: בבני ברק זה 'בנפשנו', לדעתי.
עאידה תומא סלימאן: היה סיפור בדיון שהתקיים בוועדת המשנה לבריאות הנפש ש'בנפשנו' נותנים טיפול בלי לרשום שמות והם קיבלו היתר מיוחד ממשרד הבריאות בנושא הזה ואנחנו התרענו, אמרנו שאם כבר נותנים היתר לכלל המטופלים, אצלם במשרד הבריאות - - -
<ציפי נחשון גליק: אצלי הן מזוהות.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, ואנחנו אמרנו בדיון ההוא, כמו שיכולים לתת היתר ל'בנפשנו' על טיפול נפשי בגלל העניין של חרדים, וליצמן היה מוכן להבין את זה, אז שייתנו אותו דבר לנפגעות תקיפה מינית כדי שזה לא יהווה מחסום, כל הנושא הזה של - - -
<ציפי נחשון גליק: זה לא מהווה מחסום, הן רשומות אצלי, זה מלא.
<ציפי נחשון גליק: עכשיו אני מגדילה להן ב-24 מטופלות.
עאידה תומא סלימאן: ציפי, אני מבינה שאת עושה את זה, אבל אני יודעת מה קורה בשטח.
עאידה תומא סלימאן: בשטח לא כולן יודעות שיש להן את האפשרות הזו, בשטח לפעמים המטפלים לא דואגים להודיע להן 'יש לכן אפשרות כזו' ואפילו לפני שהן פונות לטיפול, הרבה נשים חוששות כי אף אחד לא מספר להן ש'אתן יכולות לפנות ולא להיות מזוהות'.
עאידה תומא סלימאן: אז זה מה שאני אומרת, דווקא בעניין הזה משרד הבריאות היה מוכן לתת, אבל בנושא הזה אנחנו עדיין נלחמות מול משרד הבריאות.
<ציפי נחשון גליק: אני יודעת שאני חותמת בערך על 20% מהפניות שזה לא עובר דרך המחלקה לשירותים חברתיים.
<ציפי נחשון גליק: אפשרנו 30% וזה לא מגיע ל-30%.
<ציפי נחשון גליק: מי שמפעיל למשל בבני ברק זה עמותה, נשים מגיעות לעמותה ואם הן אומרות 'אנחנו לא רוצות להזדהות' הן לא מזדהות.
<ציפי נחשון גליק: יש את האופציה הזו.
<ציפי נחשון גליק: מבחינת המענים של משרד הבריאות, זה לא מונע חלופה אשפוזית, בעצם את המיטות המיוחדות שכן צריך, גם בבריאות הנפש וגם בבית חולים רגיל בתוך מחלקה לבריאות נפש, שזה משרד הבריאות כרגע להקמה, חוץ ממה שיש בכפר שאול, שכן יהיו שלוש-ארבע מיטות מסומנות.
<ציפי נחשון גליק: ארבע באיכילוב, שזה בית חולים רגיל, פלוס בכל בית חולים פסיכיאטרי, שיהיו מיטות - - -
<לילי ירין מלמד: יש ברמב"ם, בשער מנשה, בבאר שבע.
<ציפי נחשון גליק: זה אמור להיות בכל בית חולים.
<לילי ירין מלמד: יש.
<לילי ירין מלמד: באיכילוב זה נפתח ביוני, ארבע מיטות.
מיכל רוזין: בסדר, זה לא מה שדרשנו - - - פשרה שהיא לא מקובלת עלינו - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא נפתח.
עאידה תומא סלימאן: באיכילוב, הייתה להם בעיה שם בכל הנושא של הפתיחה.
<לילי ירין מלמד: המחלקה פועלת, אני לא יודעת לגבי המיטות.
<לילי ירין מלמד: אני הבנתי שביוני - - -
עאידה תומא סלימאן: הודיעו לנו זה נפתח?
<לילי ירין מלמד: זה אתם יכולים לבדוק.
<ציפי נחשון גליק: אז אני אומרת שוב שהחלופה פה היא לא במקום, גם המערך שצריך לייצר במשרד הבריאות וחלקו כבר קיים.
<ציפי נחשון גליק: צעירות ונשים יכולות לבוא למסגרת הזאת, זה יכול להיות למספר ימים, עד שלושה חודשים.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו מקום ל-12 מיטות, יש לנו את רוני, שהיא מנהלת החלופה, יש לנו עוד משרה 75%, עובדות סוציאליות, יש לנו שש מדריכות שמכסות את היום ואת הלילה, בלילה יש כאן תמיד שתי מדריכות, בגלל מצבים תגובתיים מאוד מאוד קשים, דיסוציאציות וכו' - - -
עליזה לביא: מה קורה באמת עם הפסיכיאטרית?
עליזה לביא: אני מוכרחה לשמוע.
<ציפי נחשון גליק: רוני היא עובדת סוציאלית ויש עוד משרה 75%, בנוסף לזה יש לנו שש וחצי מדריכות שמתחלקות על פני היום ובעיקר הלילה, כי בלילה זה שתי מדריכות, ויש לנו פסיכיאטרית בשליש משרה.
<ציפי נחשון גליק: אני כן רוצה שאנחנו נדבר על הפסיכיאטרית אחרי שאנחנו נשמע מרוני מי האוכלוסייה שכן מצליחה להגיע לפה וקצת באמת - - -
עליזה לביא: מה זה פסיכיאטרית בשליש משרה?
<ציפי נחשון גליק: שאנחנו מחזיקים אותה פה והיא עושה את הבדיקות ומציידת במרשמים.
<ציפי נחשון גליק: יש מצבים, עדיין, שנשים מגיעות בצורות מאוד מאוד קשות, עם דיסוציאציות מאוד קשות שאנחנו חייבים להגיע לבית חולים ולפעמים לבקש ללילה שניים כדי לעזור לארבעה ואנחנו עוברים שם תהליך של ויה דולורוזה, רוני תשתף אתכם, לפעמים היא יושבת חמש שעות עם המטופלת בהמתנה והיא לא יכולה להיות פה בזמן הזה, כדי לקבל את המענה החירומי הזה, כי יש כאן מקרים מאוד מאוד מאוד קשים שאנחנו מקבלים לפה.
עאידה תומא סלימאן: אתם השגתם בסוף פסיכיאטר?
<ציפי נחשון גליק: מצאנו, הייתה מישהי שאמרה בפירוש אחרי כמה שעות שזה גדול עליה ואנחנו לוקחים פה מקרים - - -
עאידה תומא סלימאן: בגלל זה שאלתי אם מצאתם עוד אחת.
<ציפי נחשון גליק: מצאנו עוד אחת, כן.
עאידה תומא סלימאן: אבל עדיין בשליש משרה?
<ציפי נחשון גליק: זה מה שמאפשר לנו ל - - -
עליזה לביא: מתי החדשה התחילה?
<רוני אלרן-ברק: מזמן כבר - - -
<ציפי נחשון גליק: שלושה חודשים, חודשיים?
מיכל רוזין: מה קורה בלילה?
מיכל רוזין: מותר להן לצאת, אסור להן?
<רוני אלרן-ברק: אוקיי, אז אני רוצה לשתף.
<רוני אלרן-ברק: קודם כל יש מטופלת שמאוד מאוד רוצה להיכנס ולשתף אתכם, אז אם תסכימו תיכף נכניס אותה.
<רוני אלרן-ברק: מה שחשוב לי להגיד זה שבאמת המסגרת מאוד מתגייסת ויש כל הזמן כל הזמן משברים, כי באמת אלה מטופלות שעברו דברים מאוד מאוד קשים בחיים שלהם והמצב הנפשי שלהם מאוד לא יציב.
<רוני אלרן-ברק: המדריכות כאן באמת מציפות מצבים מאוד מאוד מקשים ואני אתן כמה דוגמאות.
<רוני אלרן-ברק: זה חסוי?
עליזה לביא: בלי שמות.
עאידה תומא סלימאן: כל זמן שאת לא נותנת שמות אז - - -
<ציפי נחשון גליק: אבל גם לא להגיד 'הייתי בחלופה והתוודעתי למקרים כאלה וכאלה'.
עליזה לביא: אגב, הכתובת לא ביומנים שלנו.
<ציפי נחשון גליק: זה חסוי.
<ציפי נחשון גליק: >
עאידה תומא סלימאן: מה תנאי הקבלה הבסיסיים בתוך המסגרת?
עאידה תומא סלימאן: את מי אתם מקבלים, התניות ואיך?
<רוני אלרן-ברק: אז אני יכולה להגיד שכמות הפניות למסגרת, יש הרבה התעניינות ואני מקבלת כמעט חמש פניות ביום, מה שרק אומר שיש צורך בהקמה של מסגרת נוספת.
עליזה לביא: אנחנו מדברים על שתיים נוספות.
<רוני אלרן-ברק: הפנייה היא אך ורק דרך הגורם המפנה, כי בעצם הדרישה הבסיסית שלנו זה שהמטופלות שיגיעו לכאן הן מטופלות שמטופלות, כי למה?
<רוני אלרן-ברק: כי הרבה מאוד מסגרות שעשו עבודה דומה לשלנו ראו שאם משקיעים אפילו את כל המשאבים ואת כל תשומת הלב במישהי למשך שלושה חודשים, או אפילו חצי שנה, ולאחר מכן אין בקהילה מישהו שיקבל אותה, כל העבודה הזו יורדת לטמיון.
<רוני אלרן-ברק: לכן אנחנו מקבלים רק מטופלות שהן מטופלות, כלומר שיש להן גורם מפנה, שהגורם המפנה הוא או עובד סוציאלי או פסיכולוג או פסיכיאטר.
מיכל רוזין: כמה קבוצות תמיכה במרכזים - - -
<רוני אלרן-ברק: זו הדרישה הראשונה, כלומר מטופלת שהיא מטופלת.
<רוני אלרן-ברק: כשבעצם מטופלת שהיא מטופלת זה אומר שכבר יש איזה תובנה ויש איזה שהיא הבנה ויש כבר יותר עם מי לעבוד.
<רוני אלרן-ברק: בנוסף, דרישה נוספת זה, ככה גם רשום במכרז, זה לא מטופלת שהיא חסרת קורת גג.