GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צפרא דוויק: שהיא לא מתעוררת בלילה בזעקות והולכת לבדוק את הילדים שלה חמש פעמים בלילה?
<צפרא דוויק: האם היא לא צריכה תמיכה?
<צפרא דוויק: היא צריכה הרבה מאוד תמיכה.
<צפרא דוויק: זו עובדת שצריכה להתפנות לאותם ילדים או אותן משפחות או אותם קשישים שמתעללים בהם, היא חושבת על המשפחה שלה ועל הסבא והסבתא שלה, שאולי הם מוגנים אבל סבא וסבתא של מישהו אחר נמצאים שם, בטוח שכל אחד יכול להתעלל בהם ולא רק בני משפחה שהם מסוממים או מכורים וכו' אלא גם אחרים, ואומרים לה: תטפלי בארבע מאות קשישים, איך היא יכולה בכלל להתפנות אליהם?
<צפרא דוויק: במקרה הטוב יש מאה חמשים קשישים לעובדת אבל case load רגיל של עובד קשישים בממוצע הוא קרוב לשלש מאות מקרים, איך אפשר?
<צפרא דוויק: גם אם אני נורא ארצה אני לא אצליח להגיע, אני אספיק להגיע, לפתוח את הדלת של המקרר, לראות שאין בו כלום בלי להספיק לעשות שום דבר אחר.
<צפרא דוויק: אז המעמסה שלנו היא איומה ונוראה, ודיברו כאן על עו"ס משפחה - - -
<תמר ברששת: 400 הם במקומות המתוקנים.
<צפרא דוויק: אני אמרתי, 150 במקומות הטובים והממוצע הוא שלש מאות ומשהו.
<קריאה: חלקיות משרה, צפרא.
<צפרא דוויק: גם מבקר המדינה העיר על זה ואמר: איך ייתכן שכזה דבר קורה, תעשו עם זה משהו, אז הוא אמר, אז הוא אמר ושום דבר לא קרה ושום דבר - - -
עאידה תומא סלימאן: הוא גם נתן דוח על העומס שקיים על עובדים סוציאליים ערבים, שהוא הרבה יותר גבוה מזה של עובד סוציאלי בלשכות רווחה בערים יהודיות - - -
<צפרא דוויק: ובלשכות רווחה ערביות, אם כבר גבירתי הזכירה את זה, החשיפה של העובדות מול הציבור, זה ציבור קטן, זה כפר, זה חמולות, וכולם נכנסים לתוך לשכת הרווחה וכל אחד אומר: "אנחנו נדאג בחמולה - - - לך את העניינים, שמעת?
<צפרא דוויק: תני לי להסתכל בתיק, תביאי את האינפורמציה לראש העיר, אנחנו עם חיסיון", כל יום גבירתי, כל יום אני במלחמה עם ראשי ערים, ראשי רשויות, זה עניין של החיסיון שם וגם על ההתעמרות בעובדים שישנה שם, ובדיוק על העניין הזה, כל יום.
<צפרא דוויק: המעמסה על עובדי משפחה, עובד משפחה הוא קו החזית שלנו, הוא צריך להיות מול האוכלוסייה, איך אפשר להיות עובד משפחה, כשיש לך לפחות מאתיים תיקים ואני רוצה להסביר כאן משהו שהוא לא ברור.
<צפרא דוויק: תיק הוא משפחה, יכולה להיות משפחה של עשר נפשות שזקוקה לעובד, וגם אם הן רק ארבע נפשות שזקוקות לעובד, אז אנחנו מדברים פה על אלף אנשים שזקוקים לטיפול.
<צפרא דוויק: בחוץ לארץ, באנגליה, למשל, המעמסה היא עשרים וחמישה איש – לא תיקים, איש.
מאיר כהן: תראי, אני רוצה להגיד משהו, לפני חצי שנה, בתמיכה – בניגוד לקואליציה, בתמיכה של שי מן "המחנה הציוני", העברתי בקריאה טרומית, כשהקואליציה הצביעה נגדי, שההגבלה תהיה לששים תיקים.
מאיר כהן: מאז, חצי שנה אני מנהל משא ומתן יום יום עם האוצר, הם מנסים למסמס את זה ולא רוצים להעלות את זה בוועדה, וקוראים לי, גם השר הזה וגם שר אחר, ואומר לי: תשמע, אולי קודם צריך לעשות מיפוי חדש ואני אומר להם: לא צריך לעשות מיפוי חדש, בדקנו ברחבי מדינות ה-OECD, זה שני עולמות שונים, באמת שבמדינות ה OECD– נסעתי למשרדי ה - OECD לשבוע ויום אחד הקדשתי לעבודה של עוסיו"ת משפחה, איך הן עובדות שם, עם כמה תיקים, אלה שני עולמות שונים לגמרי.
מאיר כהן: יש שם התחשבות, יש שם אפילו הכרת תודה על כך שהן מוכנות לעבוד עם שלושים תיקים, הכרת תודה על כך שהן מוכנות לעבוד עם שלושים תיקים.
מאיר כהן: חשוב להגיד את זה ביום הזה, זה לא שאנחנו מרפים, אנחנו לא מרפים, זה יבוא, אני יודע כמה זה עולה, זה לא בשמיים, זה תיקון שהוא must ודרך אגב, הצלחתי בחודש האחרון לגייס את ראשי הרשויות ואת מרכז השלטון מקומי, שתמיכתו מאוד חשובה, אני מאוד מקווה שאנחנו נהיה במושב הבא אנשי בשורה בנושא הזה אבל, צריכים - - -
<צפרא דוויק: שני דברים אחרונים, ברשותך.
<צפרא דוויק: קצר.
<צפרא דוויק: אחד זה העניין של עובדות הקבלן.
<צפרא דוויק: בגלל מדיניות ההפרטה, המכרזים שיוצאים ממשרד הרווחה וממשרד הבריאות, הם מכרזים למתן שירות והם אמורים להעסיק עובדים סוציאליים, אנחנו קוראים להם עובדי קבלן, אין להם ביטחון תעסוקתי, תנאי העבודה שלהם אינם דומים לשום דבר וסתם לדוגמה, אם עובד סוציאלי אמור לקבל 22 ימי חופש בשנה, אז עובדי קבלן מקבלים 12 ימי חופש בשנה.
<צפרא דוויק: אין להם יכולת לצאת ללימודים, להשתלמויות, שעות העבודה שלהם לא מוקפדות, לא משלמים כוננויות, לא משלמים שום דבר, בקיצור.
<צפרא דוויק: אנחנו במהלך, יחד עם ההסתדרות שחתמה עם האוצר לשינוי, ויהיה צו הרחבה אי"ה השנה, אמור להיות צו הרחבה שישנה את המעמד של כל העובדים הסוציאליים באשר הם, כולם יקבלו אותו שכר ואותם תנאי עבודה.
<צפרא דוויק: אני בטוחה, אני בטוחה שמשרדי הממשלה והאוצר ימצאו פטנט אחר איך לעשות את זה כדי להחזיר לנו חזרה את עובדי הקבלן.
<צפרא דוויק: והדבר האחרון זה האלימות, ה shaming שאנחנו עוברים גם ברשתות וגם במקומות אחרים והאלימות הפיזית, שהולכת וגואה והולכת ועולה, התנפלות קשה על עובדות, בעיקר על עובדות, מכות, שריפה, ידוע שסגרנו להתראה, וגם פה האוצר יושב עם 42 מיליון שקל, זה כל מה שזה צריך לעלות לשנה, זה כסף קטן במשמעות האוצר כדי לממן מאבטח מקצועי, לא את השומר הזה שהוא קשיש נחמד, חמוד, בודק מה יש לך בתיק ואין לך בתיק, אלא את אותו אחד שיעבור הכשרה מיוחדת במשרד לביטחון פנים, ויוכל להגן עלינו בעת הצורך, שלא לדבר על המיגון הסביבתי וכו' שאת זה דווקא תיקצבו, כי צריך את אותו איש שכשאני צועקת הוא ישמע אותי, הוא גם לא יהיה כבד שמיעה, וגם יבוא לעזור לי.
<צפרא דוויק: בכל הדברים האלה בעצם אני רואה את הכנסת כיכולה לסייע לנו מאוד, בשאילתות, בהגעה לוועדות ולהגיד: בגלל שאנחנו ציבור חלש כי אנחנו נשים – למרות שאנחנו תופסות מעצמנו חזקות ואחרים עדיין לא רואים אותנו ככה, אנחנו צריכים פה סיוע של כל חברי הכנסת ושל כל בית המחוקקים הזה.
<צפרא דוויק: תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך, גבירתי, אני חייבת להגיד שכל הנושא של עובדות קבלן וכל מדיניות ההפרטה, כבר דובר עליו רבות אבל, גם כאשר מכלילים את העו"סיות עובדות הקבלן בהסכמים הכלליים, אין מנגנון עדיין במדינת ישראל, של המשרדים, שיאכוף את התנאים האלה על אלה שמקבלים את המכרזים.
עאידה תומא סלימאן: ואני מכירה הרבה מוסדות, ארגונים שקיבלו את המכרזים של משרד הרווחה ומשרדים אחרים והם משלמים לעובדות שלהם תנאים מחפירים.
<צפרא דוויק: חברות הסיעוד הכי גרועות.
עאידה תומא סלימאן: כן ובכל זאת, כאשר פונים למשרדים ומדברים אז הם אומרים: הכול, 'על פניו' נראה תקין אז צריך למצוא פתרון לעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה ואני רק אציין שהצטרף אלינו גם חבר הכנסת דב חנין.
נחמן שי: תודה רבה, בוקר טוב.
נחמן שי: תודה לעאידה על הישיבה ולמאיר על שעבר תהליך של הסללה.
נחמן שי: אני עקבתי אחריך מאז שנכנסת לתפקידך כשר הרווחה, בהתחלה היחסים עם העובדות היו קצת מתוחים ואני זוכר, היו ימים קצת לא טובים - - -
מאיר כהן: הגיעה הֲ'מְקוּחָה' הזאת.
נחמן שי: אני עקבתי, תאמין לי שעקבתי מנקודת ראותי שהיא גם מקצועית וגם - - -
מאיר כהן: כשצפרא באה אז העמוד הראשון זה "בוא נריב".
נחמן שי: הנה, אתה רואה שלא טעיתי.
מאיר כהן: לא טעית.
נחמן שי: אבל לראות אותך היום, אחרי שנתיים, מוביל את היום המיוחד הזה בכנסת, זו השלמה אמיתית ואתה רואה שהסללה בסך הכול יכולה להביא תוצאות חיוביות.
מאיר כהן: רק שהסלילו לי, אותי לימדו מַסגרות בתיכון.
נחמן שי: אנחנו יודעים שזו מכה, הדבר הזה.
נחמן שי: תראו, צפרא הציגה כבר את הרקורד האישי שלי, אצלנו במשפחה יש שתי עובדות סוציאליות מוסמכות ואֵם שבתפקודה עסקה בתחום הזה של עבודה סוציאלית, אז אני גם עברתי הסללה מאוד מדוייקת ולמדתי את כל הטרמינולוגיה אבל, הרבה יותר למדתי מזה על המשמעות של להיות עובדת סוציאלית.
נחמן שי: אחת מבנותיי כבר פרשה, היא לא רוצה לעסוק בזה יותר, אז גם זה מלמד משהו על הדילמות של נשים צעירות שאומרות: "גם אם למדתי את זה אז זה לא אומר שכל החיים שלי אני צריכה לשאת את המשא הכבד הזה על הגב שלי, למה לא?
נחמן שי: אפשר לעשות חיים יותר נוחים ויותר טובים במדינת ישראל ולא להביא את המאתיים תיקים האלה אחר כך הביתה, ולשתף את הבעל ואחר כך להרגיש את כל האחריות" אז יש גם גישה כזאת ואני לא מאשים אותה, אגב, אם זה הפיצוי לפעמים שהחברה הישראלית יודעת לתת, לא רק הפיצוי הכספי אלא גם הגיבוי, ההבטחה שסיפרה עליה צפרא וה-42 מיליון שקל וכו' אז אנשים צעירים או נשים צעירות יכולות להחליט לעצמן מה הן רוצות.
נחמן שי: בכל מקרה, אני חושב שהחברה הישראלית חייבת לכן הרבה, אליכן מתנקזות כל המצוקות של החברה הישראלית, זה פשוט, סך כול העיסוקים שלכם זה כל הקשיים שאנחנו מייצרים פה בחברה שהיא רבת פנים, מלאת פערים, מגוונת מאוד ומחוייבת לעסוק בנושאים חברתיים אבל מתחמקת מהם בצורה כזו או אחרת.
נחמן שי: אנחנו צריכים לעזור לכם, זה ברור ואנחנו לא עוזרים לכם, אנחנו עוזרים לעצמנו, תמיד אמרנו את זה.
נחמן שי: אנחנו לא עושים לכם שום טובה, אתם עושים, אם כבר, לנו טובה, עושות לנו טובה, כי אתן לקחתן על עצמכן את המשא הכבד הזה ואנחנו נצטרך להמשיך ולעשות פה בכנסת, כי בסוף הדברים נעשים בבית הזה, לעשות את ההשקעות הנכונות ואת ההחלטות הנכונות, כדי שאנשים צעירים – גברים ונשים ירצו להצטרף למקצוע הזה ולעסוק בו ולהתמיד, כי גם זה לא פשוט.
נחמן שי: להתחיל זה דבר אחד להתמיד ולהפוך את זה לדרך חיים זה דבר שני.
נחמן שי: ברור שלא יכולה להיות חברה בריאה או מתפקדת, ללא עובדים ועובדות סוציאליות, זה ברור אז ככל שהמקצוע הזה נחלש זה מחליש את החברה הישראלית ופוגע בה.
נחמן שי: עוד פעם, תודה רבה לכולכן גם על שבאתן הנה וגם על העבודה הנהדרת שאתן עושות ונקווה שהדברים הטובים והחשובים האלה באמת ייעשו.
עאידה תומא סלימאן: עובדת סוציאלית סוהיר דקסה, מנהלת מקלט נשים מוכות ערביות וילדיהן.
<סוהיר דקסה חלבי: שלום וגם חברה במזכירות מרכז האיגוד, שלום לכן.
<סוהיר דקסה חלבי: העמיתים לפני כן סקרו את הקשיים באופן כללי, אז אני לא ארחיב כי כולנו יודעות על מה מדובר וגם חברת הכנסת עאידה תומא יודעת על מה מדובר.
<סוהיר דקסה חלבי: אני אעשה קצת zoom in על המצב שקורה בפריפריה.
<סוהיר דקסה חלבי: נכון, חבר הכנסת מאיר כהן, אנחנו אכן נפגשים ביומיום עם הקרבנות של המדיניות הכלכלית הלא חברתית, שמנהיגוֹת הממשלות בארץ כבר מספר קדנציות, אני אסביר אותה וניקח את הדוגמה שבעצם 80% מהישובים שנמצאים באשכולות הכלכליים – האשכולות הכלכליים, כולכן יודעות, הם 1-10, כאשר 1-4 זה לא המצב הכי טוב, זה בעצם המצב של רשויות מקומיות שהן מאוד עניות מבחינה כלכלית, ולשם מתנקזים הישובים בפריפריה וברובם הישובים הערבים, מה המשמעות של זה?
<סוהיר דקסה חלבי: המשמעות של זה בעצם היא שלפי שיטת התקצוב הקיימת היום, של ה-matching, של 75% שהמדינה נותנת ו-25% שהרשות המקומית צריכה לתת, יש הרבה פרויקטים שלא יוצאים לפועל בתוך הרווחות האלה ובעצם לשם מתנקז רוב האוכלוסיות המוחלשות.
<סוהיר דקסה חלבי: המדיניות הכלכלית הזאת פוגעת ביכולת של אותו עובד סוציאלי, גם לתת את השירות עבור אותה אוכלוסייה וגם, ביכולת לפתח פרויקטים, כי אם הרשות המקומית לא יכולה לתת את ה-25%, אז מה קורה לכסף?
<סוהיר דקסה חלבי: הוא עובר לרשות שהיא יותר חזקה.
<סוהיר דקסה חלבי: אני לא רוצה לקחת מהרשות היותר חזקה אלא אני רוצה להציע שינוי מדיניות, שאם אנחנו באמת מתכוונים לשנות את המצב של האוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה, שהיא הולכת ונהיית יותר מורכבת, בגלל העוולות הכלכליות שהמדיניות הכלכלית מפילה עלינו, ואנחנו בעצמנו גם קרבנות שלה, גם צפרא דיברה על זה, אני לא ארחיב שם, אז אנחנו חייבים לשנות את שיטת התיקצוב הזו וגם את שיטת ההפרטה, שהיא פוגעת גם ביכולת המקצועית שלנו וגם ביכולת שלנו לספק שירותים מקצועיים נאותים לאותה אוכלוסייה.
<סוהיר דקסה חלבי: אז הביטחון והחוסן החברתי, לא יבוא מזה שאני אקבל 42 מיליון שקל –מלבד כמובן לאבטחה שזה חיוני, אבל זה לא יפתור את הבעיה, זה בחזקת אקמול, כי בשביל לפתור את הבעיה אני צריכה לחזק את האוכלוסייה, אני צריכה לעזור לה, לתמוך בה, להעלות את הקיצבאות, לפתח שירותים, לא לסגור שירותים.
<סוהיר דקסה חלבי: התכניות האלה לא צריכות להיות מונחתות מהממשלה עלינו כי אנחנו בעלות העניין, אנחנו בעלות המומחיות, אנחנו אלו שיכולות לפתח את התכניות האלה ולהתאים אותן לשטח, כי אנחנו בעלות הידע והניסיון בתוך השטח.
<סוהיר דקסה חלבי: אני כן מסכימה אתך, חברת הכנסת עאידה, אנחנו סוכנות שינוי וכן, בגלל המצב הקשה שאליו אנחנו נקלענו, קשה לנו לעשות את ה-zoom out אבל אנחנו חייבות לעשות את ה-zoom out, אנחנו חייבות לקחת את המקרים האלה מהשטח ולפתח הצעות לשינוי מדיניות, ואנחנו צריכות להתעקש על ההצעות שלנו, רק כך אנחנו נוכל להפסיק את תופעת האלימות נגדנו וכך נוכל לתת שירות נאות וגם להיות מרווחות, וכשאנחנו מרווחות אנחנו נותנות שירות עוד יותר טוב.
<סוהיר דקסה חלבי: אתן כבר יודעות פחות או יותר מהו המצב של כל העובדות הסוציאליות בכל המדינה אבל, אני אתן דוגמה של עובדת סוציאלית שמטפלת באלימות במשפחה בתוך לשכה בחברה הערבית.
<סוהיר דקסה חלבי: אני מאמינה ואני חושבת שרובכן תסכימו אתי, שהדברים מחוברים בתחום הזה, כי לא מספיק לתת לאישה תמיכה ועידוד ותכניות הגנה או להוציא למקלט, אלא חייבים גם לטפל בגבר ולא רק בגבר אלא גם בילדים שהם נפגעים של אולי אלימות ישירה או עקיפה כלפיהם, וגם לעשות שינוי חברתי.
<סוהיר דקסה חלבי: עובדת סוציאלית בחצי משרה לא יכולה לטפל בששים משפחות, שהן מאה עשרים אנשים ללא ילדים ותוסיפו על זה ילדים וגם לעשות את העבודה הקהילתית, בשביל לעשות את השינוי הזה.
<סוהיר דקסה חלבי: אני אוסיף על מה שצפרא אמרה - - -
<סוהיר דקסה חלבי: אני מסיימת עכשיו, תיכף.
<סוהיר דקסה חלבי: בשביל לטפל נכון צריכים לתקצב אותנו נכון, אנחנו צריכות לקבל משרות מלאות ולא חלקיות משרה, כי זה פשוט לעג לרש, כי עם רבע משרה ושליש משרה וחצי משרה אנחנו אמורות לטפל במשהו כמו חמש מאות תיקי משפחה, שאתן כבר יודעות שזה קרוב לאלף חמש מאות אנשים.
<סוהיר דקסה חלבי: תודה לכם.
עאידה תומא סלימאן: תודה, אני בדיוק אמרתי שאולי כדאי למען הגילוי הנאות, להגיד שסוהיר מנהלת את המקלט שבזמנו אני יסדתי והייתי המנכ"לית של הארגון, כך שאנחנו מכירות יכול להיות יותר מדי.
דב חנין: תודה גבירתי יושבת הראש - - -
מאיר כהן: ראה, דב, אפילו השם שלך נשמע כזה מעירק, חנין.
דב חנין: תודה גם לך מאיר.
דב חנין: תודה על קיום הדיון הזה ותודה על יוזמת היום החשוב הזה, אבל האמת היא שהתודה הגדולה והמהותית מגיעה לכן, העובדות הסוציאליות, שנמצאות בקו החזית של הבעיות החברתיות הקשות והמורכבות ביותר שנמצאות בחברה שלנו.
דב חנין: וכמי שאמנם אין לו עובדות סוציאליות במשפחה אבל מכיר את העבודה שלכן או של חלקכן, אני חייב לומר שבכל פעם מחדש, כשאני פוגש בעבודה שלכן, אני מתרגש מחדש, נוכח המסירות, הכישרון, תחושת השליחות, שבאמת מרגשות מאוד מאוד ועל זה צריך להודות לכן.
דב חנין: וצריך להודות לכן על זה שאתן עושות את השליחות הזאת בתנאים מאוד קשים, אתן עושות את השליחות הזו בלי כלים מספיק טובים ואתן נשלחתן בעצם על ידינו, כמי שמנהלים ואחראים על המערכת הציבורית, לנסות ולתקן במשהו את הנזקים האיומים שהשלטון בישראל מייצר בנושאים החברתיים.
דב חנין: המדיניות האנטי חברתית יוצרת פה הרס בחברה בכל מישורי החיים ואתן אמורות לשאת על שכמכן את הבעיות האלו ולהתמודד בלי כלים, עם האסונות שלא אתן מייצרות, אז אני רוצה להודות לכן על תחושת השליחות, הכישרון, המסירות, ההתגייסות אבל, האמת היא שמן התודה הזו אני חייב להגיע למשהו יותר חשוב שאני רוצה להגיד לכן.
דב חנין: אני ואנחנו חייבים בפניכן קודם כל התנצלות, אנחנו צריכים להתנצל בפניכן, שזה המקום שאליו שלחנו אתכן, שאלה הן ההריסות שאנחנו מייצרים בכל מקום ואתן, אחר כך, צריכות לתקן ולנסות לשפר במה שניתן, ואנחנו צריכים להתנצל בפניכן שאתן עדיין צריכות, חלקכן, ויותר ויותר מכן, לעבוד כעובדות קבלן, מציאות שהגיע הזמן מזמן לבער אותה מן העולם ולאפשר לכן לעבוד לפחות כמועסקות ישירות בתנאי עבודה ראויים.
דב חנין: אנחנו צריכים להתנצל בפניכן על העומס הבלתי אפשרי, על העומס של מספר תיקים דמיוני בכלל, שאפילו בתיאוריה אני לא מצליח להבין איך אפשר להתמודד אתו, אני לא יודע איך אתן עושות את זה בחיי המציאות.
דב חנין: ואנחנו צריכים להתנצל בפניכן על שבמקום לשפר את המצב אנחנו הולכים והופכים אותו לעוד יותר קשה ועוד יותר מסובך, כשאנחנו מעבירים מהלכים כוחניים ובעייתיים, כמו רפורמה בבריאות הנפש, שמייצרת עוד צרות ועוד חורבן ועוד אסונות על אלה הקיימים.
דב חנין: אחרי ההתנצלות אני רוצה לעבור להבטחה.
דב חנין: אני מבטיח לכן שאני ואנחנו –אני מקווה שיהיו פה לא מעט חברי כנסת כאלה, נמשיך להיות מגויסים לשמאלכן ומאחוריכן, ככל שניתן, בכל המאבקים שאתן מנהלות.
דב חנין: ואני רוצה, כדי לסיים בכל זאת באקורד קצת יותר אופטימי, להזכיר לכן ולהזכיר לכולנו, שכשייכתב פעם ספר תולדות המחאה החברתית הגדולה, יהיה בו גם פרק מבוא שיספר על המאבק החברתי המדהים שיתנהל לפני המחאה החברתית הגדולה וזה מאבק העובדות הסוציאליות, אז אני מאחל לכן ולעצמנו, שמאבקים שלכם עוד יְיַצְרו פה, לא רק מחאה חברתית גדולה, אלא שינוי חברתי גדול שצריך להיעשות בחברה הישראלית, תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת דב חנין, מי ששומע אותך מתנצל כל כך, חושב שאתה הצבעת בעד כל הצעדים האלה שהזכרת, אבל לקחת אחריות על מה שמתחולל בבית הזה זה דבר טוב, הלוואי שכולנו בבית המחוקקים היינו לוקחים אחריות על התוצאות של העשייה בתוך הבניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: גברת תמי ברששת, מנהלת אגף רווחה ויו"ר אגף צפון, האם בארגון מנהלים ארצי?
<תמר ברששת: כן, יש ארגון מנהלים ארצי של שירותי הרווחה והעובדים סוציאליים.
<תמר ברששת: אני רוצה להציף שני דברים.
<תמר ברששת: אחד, דיברת על אתגרים ואני חושבת ש'בגדול' האתגר הגדול שלנו היום, הוא למנף את המעמד של העובדים סוציאליים בציבור הרחב.
<תמר ברששת: לפני שבוע הייתה תכנית של אמנון לוי על המדיניות החברתית והוא רצה להדגיש את ההפרטה ואת הנזקים של ההפרטה, שיכולה להיות - - -
<צפרא דוויק: זה ממש לא מה שהוא רצה להדגיש.
<תמר ברששת: רגע - - -
<קריאה: אולי זו עמדתו ההתחלתית.
<תמר ברששת: אבל, 'על הדרך', מה שהוא עשה זה פשוט "זרק את התינוק עם המים", כי במקום לבקר רק את המדיניות, הוא עשה נזק גדול מאוד לעובדים הסוציאליים ולתפקידם.
<תמר ברששת: כמנהלת אני יכולה להגיד לך שלמחרת בבוקר ישבו אצלי אנשים בחוץ ואמרו: עכשיו אנחנו מבינים למה שלחת את הילדים שלנו לפנימייה, למה עשית את זה, כי את מקבלת בונוס ומרוויחה כסף על כל ילד שאת שולחת לפנימייה.
<תמר ברששת: נזק כזה, שכתבה כזאת, בערוץ יחסית ממלכתי, ערוץ 2, הוא נזק גדול מאוד לנו, העובדים סוציאליים, ולא יעלה על הדעת, אני שמעתי את חבר הכנסת חנין ואני כל כך מקבלת את הדברים שאתה אומר, גם על המחאה החברתית אבל, אני חושבת שצריך לשמוע את הקולות האלה בטלוויזיה ואת הקול שלך בטלוויזיה ולא שומעים אותם, שומעים תמיד את הצד האחר שלנו.
<תמר ברששת: זו נקודה אחת.
<תמר ברששת: אחד האתגרים הגדולים של כולנו היום - - -
עאידה תומא סלימאן: זה גם חלק ממדיניות ההרס.
<תמר ברששת: נקודה חשובה אחרת שאני רוצה לציין ברשותך, חברת הכנסת עאידה, המלחמה היום, אם תהיה ונקווה שלא תהיה, היא תהיה בעורף.
<תמר ברששת: וכולנו יודעים את זה וזה לא סוד אבל, איפה המדינה שמעדיפה בכל זאת, להוריד את הראש כמו בת יענה, לא להבין שתפקידם של העובדים הסוציאליים בעת חירום הוא מאוד מאוד משמעותי.
<תמר ברששת: מוטלת עלינו משימה.
<תמר ברששת: אני רוצה להגיד לך שאני מנהלת כבר עשרים שנה ואחד הדברים שמטרידים אותי הכי הרבה, הוא אם חס וחלילה אני אצטרך, בזמן אמת, להתמודד בעת מלחמה, זה נקרא אחראית מכלול אוכלוסייה, אני בעצם אחראית על כל האוכלוסייה בישוב שלי.
<תמר ברששת: זה תפקיד - - -
נחמן שי: איזה ישוב?
<תמר ברששת: פרדס חנה כרכור.
<תמר ברששת: זה תפקיד שמצפים מאיתנו לעשות אותו by the way, דרך אגב, על כל התפקיד שלך כמנהל אגף וכל עובד סוציאלי – זה עוד תפקיד שהוא צריך לדעת בחירום ולהתאמן לו לקראת החירום, כדרך אגב.
<תמר ברששת: ובחירום מצפים ממנו ומאתנו, האם אנחנו "אחראי מכלול האוכלוסיה?" אנחנו חוד החנית של האוכלוסייה.
<תמר ברששת: אנחנו הצבא הקרבי.
<תמר ברששת: האם תעלו על הדעת שלא מאמנים שריונרים בחזית בצפון?
<תמר ברששת: הרי מאמנים אותם כל השנה ואילו אותנו לא, לא, לא נותנים לנו תקנים של חירום - - -
<קריאה: הם בשטחים כל הזמן.
עאידה תומא סלימאן: לשיח הזה אני ממש לא יכולה לתרום.
עאידה תומא סלימאן: בואו נעבור.
<תמר ברששת: את לא יכולה לתרום לו אבל אני חושבת שזה מעיד על התקינה שלנו, על המחשבה שצריך לתת לנושא הזה, על התנאים שבהם אנחנו עובדים ועל הציפיות.
<תמר ברששת: תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אם כבר הוזכר, אז אני חייבת גם להגיד שמנהלי הלשכות באוכלוסייה הערבית, גם מתמודדים עם מצבים כאלה כאשר יש מחסור אדיר במקלטים ומחסור אדיר בהכנות, אז בכל בעיה, לצערי הרב, אנחנו מדברים על כפילות.
<קריאה: התנאים שלהם - - -
<מלכה פרגר: הרבה יותר קשים.
<קריאה: זה הביטוי מופקרים לגמרי.
<תמר ברששת: ואנחנו פה במעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: גברת שלווה לייבוביץ', מפקחת ארצית אומנה.
<שלווה ליבוביץ: קודם כל אני רוצה להגיד לכנסת - - -
עאידה תומא סלימאן: האם תוכלי לייצג את המשרד בכמה סוגיות שעלו, או שאת רק תתמקדי בנושא של האומנה?
<שלווה לייבוביץ: לא קיבלתי מנדט להציג - - -
עאידה תומא סלימאן: קיי., בסדר.
<שלווה לייבוביץ: קודם כל מבקשת להגיד תודה רבה לכנסת על זה שבשבוע שעבר נחקק חוק האומנה.
<שלווה לייבוביץ: אני חושבת שזה מהלך חשוב וזו דוגמה לקשר ולעבודה משותפת, בין הכנסת לבין העובדים הסוציאליים שעוסקים בתחום.
<שלווה לייבוביץ: ותודה רבה לחבר הכנסת שהיה שר, לקארין אלהרר ולכל מי שהיה בתוך התהליך הזה, ולשר שלנו שגם היה יושב ראש הישיבה.
<שלווה לייבוביץ: אני חושבת שזו הייתה ישיבה מאוד מרגשת, אמרו לי אנשים שהם לא זכו לראות ישיבה שבה קמו והריעו כפיים לחברת הכנסת שהובילה את הצעת החוק.
דב חנין: כולל אגב, במליאת הכנסת.
<שלווה ליבוביץ: נכון, אני מדברת על המליאה, אני מדברת - - -
נחמן שי: כולנו הפרנו את התקנון - - -
דב חנין: גם לא נזפו בנו.
<שלווה ליבוביץ: ואותנו לא הוציאו מן היציע באותה ישיבה.
<שלווה ליבוביץ: זה היה אירוע מאוד חשוב ומרגש.
עאידה תומא סלימאן: כדאי רק להגיד שהמשימה הבאה היא לעסוק בכול התכנית לשיקום המשפחות.
<שלווה ליבוביץ: בהחלט, בהחלט, מי שקורא את החוק רואה שאלו האמירות הראשונות שמופיעות בתוך החוק אבל, זה לא המקום לפרט בנושא התקציבים שהיה צריך להיות - - - לנושא הזה אבל, בהחלט, זה כתוב בצורה שילד קודם כל צריך לחיות עם הוריו וצריך לעשות את כל המאמץ אבל, יחד עם זה, אנחנו לא יכולים להתעלם מזה שיש ילדים, שבשלבים מסוימים בחייהם לא יכולים לחיות עם הוריהם והתפקיד של המדינה הוא להיכנס בנקודות האלה ולמנוע מהילדים להיות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא ערערתי על העובדה הזו אבל, הדגשתי את הצורך בשיקום המשפחות שהילדים יצאו מהן.
<קריאה: יותר שירותים תומכים בקהילה.
<שלווה ליבוביץ: מי שמכיר את התכנית שהולכת להיות הפיילוט שנקראת "משפחה מיטיבה" יודע, שנעשה היום וישנה חשיבה לפיילוט שעוסק בשאלה איך משקיעים בתהליך מקביל.
<שלווה ליבוביץ: מצד אחד משקיעים במשפחה הרבה יותר ממה שעד היום ניתן, וזו תוספת של עוד 30,000 שקל למשפחה, מעבר למעון רב תכליתי, למרכז הורים-ילדים ומועדונית, מעבֵר לכל מה שניתן גם היום, כדי לאפשר למשפחה לעשות תהליך של שיקום ולקבל את הילד חזרה הביתה.
<שלווה ליבוביץ: המשרד, לפחות אני, בדיונים שאני משתתפת בהם, כל הזמן חושב על איך אנחנו עושים את הדבר הזה יותר טוב, אבל, כמו שנאמר פה, הכתבה שהייתה בשבוע שעבר הייתה מבחינתנו כתבה קשה מאוד, מגמתית מאוד, עם ניתוח נתונים שהוא ממש בעייתי ואני רק רוצה לתת דוגמה אחת.
<שלווה ליבוביץ: אחת הטענות הייתה שמוציאים ילדים עניים ואני רוצה להזכיר שמספר הילדים העניים במדינת ישראל הוא 800,000 לפי דוח הבטוח הלאומי, מספר הילדים שמוּצָאים מחוץ לבית בזמן נתון הוא 8,500 זאת אומרת, אחוז אחד ומתארים כאילו שמדינת ישראל מוציאה ילדים עניים, אז ממש לא וזה אחד הדברים שקשה להתמודד איתם, פופוליזם בתחקירים שהם כל כך שטחיים ופוגעים בעבודה שלנו, ואני יכולה לומר שאנחנו שומעים הרבה תלונות של עובדים סוציאליים, במיוחד עו"סים לחוק הנוער שאומרים: אנחנו נחזיר את המינוי, מפני שבמצב כזה ובחוסר הגנה כזה של כל המערכת, אנחנו לא מוכנים להתמודד עם הסוגיות הקשות שנמצאות בפנינו.
<שלווה ליבוביץ: זו הערה שניה.
<שלווה ליבוביץ: אני רוצה להתייחס, באומנה עשינו מחקר – עוד משפט אחד שדווקא קשור במיגזר הערבי, עשינו מחקר ב"צוק איתן" - - -
עאידה תומא סלימאן: האוכלוסיה הערבית, אני מעדיפה.
<שלווה ליבוביץ: האוכלוסיה הערבית.
<שלווה ליבוביץ: החברה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: מיגזר הוא תמיד ניגזר ממשהו.
<שלווה ליבוביץ: בדקנו את הטראומה או הפוסט טראומה של הילדים שהיו ב"צוק איתן", של משפחות האומנה ושל מערכות האומנה ואחת התוצאות המרתקות הייתה שדווקא אצל הילדים לא מצאנו ירידה במצב טראומטי ואילו המקום בו מצאנו יותר הוא אצל משפחות האומנה, הכי הרבה אצל מנחות האומנה והכי הכי הכי הרבה אצל מנחות האומנה מהחברות הערביות, שזה, אני חושבת, משהו שצריך ללמוד אותו ולהבין אותו - - -
<שלווה ליבוביץ: ההפתעה של הפגיעה בתוך המאהלים הבדואיים שנפגעו ב"צוק איתן", המקום וההתמודדות של מנחת האומנה שמצד אחד היא נציגת המקצוע, ומצד שני היא גם בתוך החברה בחיי היומיום ומה שהיא עברה, והמשפחה שלה, שם הייתה הפגיעה הקשה ביותר וזה מחייב אותנו לקראת – ואני מקווה שלא תהיה הפעם הבאה אבל, להיערך בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אולי גם כדאי לקחת בחשבון שכל חברה, או קבוצת אוכלוסייה שהיא רואה שהיא חשופה יותר בעצם, בגלל מחסור של מנגנוני הגנה מסביב, מול הסכנה הקיימת, יהיו בה יותר טראומטיים, בטוח.
עאידה תומא סלימאן: אם אני אדע שליד הבית שלי או בתוך הבית שלי, יש לי את המקלט, יש לי את החדר, אני אוכל בכל זאת להיות שם, יש לי את המסיכות וכו' אז אולי זה ירגיע אותי קצת אבל, כאשר אני אדע שאני באמצע no where, חשופה לכל, ושום דבר לא מגן עלי, אני אשתגע ואצא מדעתי.
<שלווה ליבוביץ: זו הייתה הפעם הראשונה, אני חושבת, שהייתה פגיעה ממשית בתוך התהליך הזה של "צוק איתן", שהייתה פגיעה ממשית בחברה הזו ואני חושבת שאנחנו צריכים להיערך לזה ובאמת לחשוב שזה לא המקלוט, זה גם אבל זה לא רק, זה יותר מורכב ואנחנו צריכים ללמוד לראות איך בפעם הבאה אנחנו עושים את מה שאנחנו צריכים לעשות יותר טוב שזה לא יהיה.
<שלווה ליבוביץ: תודה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד משהו שאולי לא ימצא חן בעיני חלק אבל, אני חושבת שזה חלק מן האתגרים שאמורים להיות על השולחן ולדבר עליהם, עצם העובדה שאנחנו יכולים לשייך את זה גם לאומץ וגם למחסור בכלים וגם לכל מיני דברים, עדיין אני חייבת להגיד, לא כל העובדים הסוציאליים מאה אחוז מתפקדים בדיוק לפי הקריטריונים - - -
<קריאה: כמו שלא כל חברי הכנסת וכמו שלא כל הרופאים - - -
עאידה תומא סלימאן: למה נכנסתם מיד להתגוננות?
עאידה תומא סלימאן: אני אחת שמבקרת חברי כנסת ואת עצמי לפני הכול, אבל אני חושבת שהתגובה הזו, סליחה, זכותי להגיד את דעתי, סליחה, אני חושבת שלפחות בוועדה הזו, שאני היושבת ראש שלה, דאגתי לתת לכולם להביע את דעותיהם עד הסוף, אז לפחות שתהיה לי את הזכות הזו, מה קרה?
מאיר כהן: אני רוצה להגיד.
עאידה תומא סלימאן: אז אני רק אמשיך את הדברים שלי.
מאיר כהן: חשבתי שזרקת את הפצצה - - -
<קריאה: מה היא אמרה?
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שכמו בכל מקצוע נכון, יש - - -
<קריאה: שקט.
<קריאה: תקשיבו.
עאידה תומא סלימאן: איפה ההקשבה?
עאידה תומא סלימאן: והקבלה?
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, עשרים ושלש שנים לימדו אותי העו"סיות שעבדתי אתם, "צריך להקשיב, עאידה, לא מיד לקפוץ", אז אני למדתי, בואו תקשיבו לי, או.
עאידה תומא סלימאן: קיי., אני אומרת כך.
עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי בהתחלה, אפשר להסביר את זה עם העומסים שקיימים על העובדים והעובדות הסוציאליות ואני חושבת שגם חלק מן העו"סים והעו"סיות עושים מעל ומעבר אבל, אני חושבת שגם כן, יש אתגרים ודילמות מקצועיות שקשורות גם בראייה הכללית, של כל אחד ואחת מאתנו, איך אנחנו תופסים את העולם.