GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים כמה אקדמאיות ערביות עובדות בעבודות שהן over-qualified, over אקדמיזציה בשבילן.
יוסף ג'בארין: יש גם חברי כנסת.
עאידה תומא סלימאן: זה המצב של שוק העבודה.
<וסים דביני: נבהיר שוב, כי יכול להיות שגלשנו.
<וסים דביני: המטרה או החזון שלנו הוא להיות שלוחה, כי אנחנו יודעים שעצמאים לא נהיה.
<וסים דביני: שלוחה של מוסד אקדמי, שנותן תעודת B.S.
<וסים דביני: אין על זה שאלה.
<וסים דביני: אנחנו אומרים בשלב הביניים, עד שיאורגן נושא המכסות, אנחנו רוצים להמשיך בלימודי הדיפלומה, וד"ר ריב"א יודעת כמה מאמצים בשנה וחצי האחרונות השקענו, כדי כן להגיע למסלול של אקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל וסים, אם ככה, אז אנחנו מפספסים איזה קטע עכשיו, בדברים האלה.
עאידה תומא סלימאן: כי ד"ר ריב"א אמרה אתם יכולים להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: אז מה בדיוק הבעיה?
<וסים דביני: אנחנו ממשיכים, אנחנו רוצים עזרה ב - - -
<שושנה ריב"א: הוא מבין שטוב שהם יהיו אקדמאיים.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, עד ש-.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים זה לא הם שמונעים את האקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים - - -
<שושנה ריב"א: היו תקופות שהם מנעו.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, היו.
עאידה תומא סלימאן: השתכנעו.
עאידה תומא סלימאן: היום הם רוצים.
<אמל ח'אזן: אגב, גם רקטורית של עמק יזרעאל - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא אכנס לעבר, אמל.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לעבר.
עאידה תומא סלימאן: היום יש רצון מכל הצדדים לאקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים זה תקוע באוצר.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים זה נמצא באוצר ואנחנו צריכים ללחוץ שם, כדי לקבל את המכסות האלה.
עאידה תומא סלימאן: עד ש-, ואני חושבת שאפילו אחרי, אני יכולה להביא שמשרד הבריאות רוצה להעלות את הרף.
עאידה תומא סלימאן: זה גם עוזר לו להשתלט על מספר התקנים וכו', בעניין האקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים יש צורך בהסמכה גם מהשטח וגם מהעובדה שעוד לא קיבלו את האקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: כי אם לא ימשיכו בהסמכה הזו ולא תעזרו להם, שבית הספר ימשיך לתפקד – הוא יקרוס לפני שהוא מקבל את האקדמיזציה.
יוסף ג'בארין: זה החשש.
עאידה תומא סלימאן: זה החשש.
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת קודם כל, ובזה לא נגעתם עד עכשיו, שכל הנושא של התמיכה ממשרד הבריאות לתכנית הקיימת, שאיך שהבנתי היא 200,000 שקלים מתמיכות של המשרד, כלומר זה לא מאוגם בתקציב של המשרד, אלא זה מסתמך על התמיכות וכל פעם יש להגיש בקשות וכו' וכו'.
עאידה תומא סלימאן: השאלה אם המשרד יוכל לתקצב מעבר לתמיכות?
<שושנה ריב"א: אני רוצה לומר משהו.
<וסים דביני: שיעור הפיצוי.
יוסף ג'בארין: כי אתה אומר ברגע שהוספתם תכניות הסבה, זה הכביד את הנטל.
<שושנה ריב"א: אני רוצה להסביר משהו בנושא התקצוב.
<שושנה ריב"א: יש במדינת ישראל בתי ספר לסיעוד שהם ממשלתיים, מתוקצבים מלא על ידי המדינה.
<שושנה ריב"א: יש בתי ספר של קופת חולים ויש בתי ספר ציבוריים.
עאידה תומא סלימאן: נכון, בדיוק כמו בתי החולים.
<שושנה ריב"א: ממש כן.
<שושנה ריב"א: ונצרת בקטגוריה של ציבוריים.
זאב בנימין בגין: איפה למשל שערי צדק במיון הזה?
<שושנה ריב"א: ציבוריים.
<שושנה ריב"א: שערי צדק, לניאדו – ציבוריים.
יוסף ג'בארין: זה ארבעה בתי ספר לסיעוד, נכון?
<שושנה ריב"א: ציבוריים?
<שושנה ריב"א: לניאדו, שערי צדק, נצרת - - -
יוסף ג'בארין: אז שניהם כבר באקדמיה.
<שושנה ריב"א: שלושה.
<שושנה ריב"א: אבל אני רוצה לומר משהו לגבי העניין של תקציב.
<שושנה ריב"א: אני מוכרחה להיות כנה אתכם.
<שושנה ריב"א: אני לא רואה את מדינת ישראל מתקצבת עכשיו מוסד שהוא איננו ממשלתי.
<שושנה ריב"א: זה לא באג'נדה ולא בתקציבים שלנו ויכול להיות שהמנכ"ל יכול לקבל כזאת החלטה.
<שושנה ריב"א: זה לא בסמכות שלי.
<שושנה ריב"א: אני מוכרחה לומר.
<שושנה ריב"א: יכול להיות שזה תקציב חד פעמי, אני לא יודעת לומר.
יוסף ג'בארין: אפשר לפנות למשרד.
זאב בנימין בגין: רגע, זאת נקודה מאד חשובה, אולי קריטית.
זאב בנימין בגין: אם את אומרת שלא, אז איך אנחנו מעגלים את הריבוע?
<שושנה ריב"א: רגע.
<שושנה ריב"א: תקציב בתי הספר הממשלתיים הוא תקציב מדינה.
<שושנה ריב"א: הוא מופיע בספר הירוק של תקציב המדינה.
<שושנה ריב"א: בתי ספר לסיעוד, בתי חולים שהם ציבוריים, הם לא מקבלים תקציב מהמדינה.
<שושנה ריב"א: הם מקבלים תמיכות.
<שושנה ריב"א: התמיכות באות מהאפוטרופוס הכללי ואני מוכרחה לומר שזה בהחלט פרויקט שלי, שלפני 15 שנה הצלחנו לגייס סכום כסף מכובד לנושא של התמחות.
<שושנה ריב"א: סכום הכסף הזה מתחלק בין בתי הספר, בין האקדמאים לבין הדיפלומה.
<שושנה ריב"א: לצרי, התקציב הוא איננו אחיד.
יוסף ג'בארין: אז האקדמאים מקבלים גם מהתמיכות?
<שושנה ריב"א: אקדמאים שאינם ממשלתיים.
<שושנה ריב"א: ושם יש תקציב הרבה יותר גדול, כשבתקציב של הדיפלומה יש סדר גודל של שניים וחצי מיליון על כל בתי הספר.
<שושנה ריב"א: בתקציב של האקדמיזציה יש תקציב של 12 מיליון שקלים, כך שגם נצרת, אם הם יהפכו לאקדמאים, הם יהנו מתמיכה הרבה יותר גדולה.
<שושנה ריב"א: זה מה שיש לי.
עאידה תומא סלימאן: הבנתי שיש שני בתי ספר שעכשיו הם ציבוריים, לא אקדמאיים.
עאידה תומא סלימאן: ככה הבנתי.
עאידה תומא סלימאן: ויש 2.5 מיליון.
עאידה תומא סלימאן: איך זה שהם מקבלים רק 200,000 שקלים?
<שושנה ריב"א: א', אני לא יודעת להגיד כמה הם מקבלים, אבל אני יכולה להעביר - - -
עאידה תומא סלימאן: הנה, הוא אמר 200,000 שקלים.
<שושנה ריב"א: אז אני אומר:
<שושנה ריב"א: תקציב התמיכות ניתן על פי נוסחאות חד משמעיות של מספר תלמידים.
עאידה תומא סלימאן: מלאתי כמה פעמים טפסים לתמיכות.
<שושנה ריב"א: אצלנו?
עאידה תומא סלימאן: לא אצלכם, במשרד אחר.
<שושנה ריב"א: זה סוג של קפיטציה פר תלמיד ואני מוכנה לעמוד בכל בית משפט על העניין הזה.
יוסף ג'בארין: לא, לא - - -
<שושנה ריב"א: זה ניתן בצורה הכי הכי הוגנת וישרה.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא לוקח אף אחד לבית משפט.
<שושנה ריב"א: אז אם בשנה מסוימת ניתנו 200,000 שקלים - - -
יוסף ג'בארין: ד"ר ריב"א, אנחנו שואלים, לא מאשימים, באמת.
<שושנה ריב"א: כנראה שזה היה החישוב שהתאים לאותה שנה לפי מספר סטודנטים.
<שושנה ריב"א: אני לא יודעת להגיד.
עאידה תומא סלימאן: זה מספר הסטודנטים שאתם קובעים אותם בינתיים.
<שושנה ריב"א: מספר הסטודנטים שאנחנו קובעים אותם, כן.
עאידה תומא סלימאן: זה כאילו - - -
זאב בנימין בגין: רגע, אז אני איבדתי אתכם.
עאידה תומא סלימאן: הלכת לאיבוד.
<שושנה ריב"א: זה מספר הסטודנטים שמסיימים.
יוסף ג'בארין: אבל את יכולה להגיד לנו, את יודעת כמה מספר סטודנטים יש, לפני שאני נותן - - -
<שושנה ריב"א: לא, אני לא יודעת.
יוסף ג'בארין: רגע, בנצרת 250 סטודנטים, נכון?
עאידה תומא סלימאן: לא, מסיימים כל שנה - - -
יוסף ג'בארין: אה, בסך הכל 250 סטודנטים.
יוסף ג'בארין: איזה בית ספר הוא השני?
<שושנה ריב"א: התקצוב של התמיכות הוא פר בוגרים.
יוסף ג'בארין: בסדר, אז מסיימים כ-80 בנצרת.
יוסף ג'בארין: כמה מסיימים פחות או יותר - - -
<שושנה ריב"א: אני לא יודעת.
<שושנה ריב"א: יש נשירה.
יוסף ג'בארין: מה, את לא יודעת כמה מסיימים בבית הספר השני?
<שושנה ריב"א: אתה חושב שאני יכולה להגיד לך - - -
יוסף ג'בארין: לא, זה 1,000?
יוסף ג'בארין: 100? 50?
<שושנה ריב"א: פחות או יותר אותו דבר.
<שושנה ריב"א: אני לא יודעת להגיד - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז זה מחייב בדיקה.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני רואה שזה מחייב בדיקה בנושא של תקציב התמיכות.
<שושנה ריב"א: בסדר גמור.
עאידה תומא סלימאן: בעיני זה לא נראה הגיוני שיש רק שני בתי ספר והתקציב המוקצה להם הוא 2.5 מיליון ובית ספר אחד מקבל 200,000 שקלים ובית ספר שני מקבל מה, הכל?
עאידה תומא סלימאן: או שהכסף הזה, אני לא יודעת.
זאב בנימין בגין: זה כנראה תלוי גם במספר הסטודנטים.
עאידה תומא סלימאן: אפילו, אפילו.
יוסף ג'בארין: היא אמרה פחות או יותר.
יוסף ג'בארין: זה לא הבדלים גדולים.
עאידה תומא סלימאן: זה לא הבדלים גדולים בין בתי הספר.
יוסף ג'בארין: זה לא 1 ל-10.
עאידה תומא סלימאן: ומה במיוחד – שבעצם זה לא הם שקובעים את מספר התלמידים שלהם, שבסוף יהיו הבוגרים שלפיהם הם יקבלו את התקציב, אלא משרד הבריאות קובע כמה סטודנטים הם יכולים לקבל, אז כמה בוגרים יהיו להם.
עאידה תומא סלימאן: זה בעצם להכניס אותם למן מעגל, לופ כזה, שמזין את עצמו.
<שושנה ריב"א: משרד הבריאות קובע את מספר הסטודנטים בהתאם לתשתיות.
יוסף ג'בארין: בסדר, בסדר.
עאידה תומא סלימאן: אולי הם יקבלו כסף על תשתיות יותר טובות?
יוסף ג'בארין: אבל פחות או יותר זה אותם בוגרים, אז לא צריך להיות פער בכל מקרה.
<שושנה ריב"א: לגבי התמיכות, אני רוצה לומר - - -
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו נצטרך לבדוק את זה.
<שושנה ריב"א: אני רוצה לומר משהו לגבי התמיכות.
<שושנה ריב"א: התמיכות עד לפני שנה – את התמיכות של השנה עוד לא קיבלתם בכלל – התמיכות של השנה שעברה היו 5 בתי ספר, לא שניים.
יוסף ג'בארין: אוקיי, אז אם זה ישתנה?
<שושנה ריב"א: השלושה הנוספים פשוט עברו את האקדמיזציה השנה.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אנחנו מדברים על תקציב 2016 - החלוקה של 2.5 מיליון.
<שושנה ריב"א: אני לא יודעת אם יהיה לי 2.5.
<שושנה ריב"א: כל שנה יש לי משהו אחר.
יוסף ג'בארין: אוקיי, אבל בעצם היום אנחנו במצב ש - - -
<שושנה ריב"א: אני בהחלט פותחת את כל התמיכות הכי שקוף שיכול להיות.
יוסף ג'בארין: כן, מצוין, מצוין.
זאב בנימין בגין: במצב הזה באמת קשה לתכנן.
זאב בנימין בגין: זאת אומרת אם את אומרת בכל שנה התקציב - - -
<שושנה ריב"א: זה תקציב תמיכות.
<שושנה ריב"א: זה האפוטרופוס הכללי.
<שושנה ריב"א: מה?
זאב בנימין בגין: אני מבין, אבל איך תוכל מכללה לתכנן לשלוש שנים קדימה?
<וסים דביני: לנו זה קשה.
<וסים דביני: אנחנו באי ודאות.
יוסף ג'בארין: כן, הם כל הזמן.
< שושנה ריב"א: התמיכה אמורה להיות מתנה, היא לא אמורה להיות תקציב.
יוסף ג'בארין: כאילו, אומרים להם אל תבנו על זה.
<שושנה ריב"א: תמיכה לא אמורה להיות תקציב.
<שושנה ריב"א: התקציב של בתי הספר הציבוריים בא מהכנסות בית הספר, של שכר לימוד.
<שושנה ריב"א: עכשיו, בשכר לימוד יש כל מיני תכניות, לא רק תכנית אחת, ויש הרבה בתי ספר שמנהלים הרבה מאד תכניות אד-הוק, תכניות של עזרה ראשונה, תכניות של ייעוץ הנקה והם מרוויחים מזה כסף.
<שושנה ריב"א: זה מקור הכנסה.
יוסף ג'בארין: אז המציאות - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לסיים.
יוסף ג'בארין: כן, לסיים.
יוסף ג'בארין: המציאות כיום היא ככה: שבעצם בתוך בתי הספר הציבוריים יש לנו רק שניים, אחד מהם זה בית הספר בנצרת.
<שושנה ריב"א: לשנת 2016.
יוסף ג'בארין: נכון לשנת 2016.
יוסף ג'בארין: אז זה צריך להכניס פרופורציה למצב הדברים.
<שושנה ריב"א: אני שמחה, כן.
<שושנה ריב"א: תקבלו תקציב יותר גבוה.
יוסף ג'בארין: כשאחד מהם הוא בית הספר הערבי היחיד שמסמיך.
יוסף ג'בארין: אז אני מבין שכעיקרון, ברמה האישית יש לך הסתייגויות מהנושא הזה של הסמכה שהיא לא אקדמיזציה, אבל אנחנו מבינים שבינתיים זה המצב, ולכן לא אמור להיות כל מכשול כרגע.
<שושנה ריב"א: אני רוצה להציג את זה אחרת.
<שושנה ריב"א: לא בהסתייגויות.
<שושנה ריב"א: אני רוצה להגיע לאקדמיזציה מלאה.
יוסף ג'בארין: גם ד"ר ח'אזן אמרה את זה.
<שושנה ריב"א: ואני רוצה לעשות כל מה שצריך כדי שנצרת - - -
יוסף ג'בארין: אנחנו רק אומרים ש - - -
עאידה תומא סלימאן: מצוין, מצוין.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים התאום שלך מאותה אמא – שזה האוצר – לא נותן לך לעשות את האקדמיזציה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: אז בינתיים צריך להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים לא ביטלתם את ההסמכה, האוצר לא מאפשר את האקדמיזציה של בית הספר, אז לא יכול להיות שבית הספר יקרוס כי כל אחד ממשרדי הממשלה יש לו גישה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה על אקדמיזציה, אני רוצה שהאחיות שיטפלו בי כשאגיע לבית חולים, יהיו הסופר-סופר טובות.
עאידה תומא סלימאן: אין, כולנו מגיעים בסוף.
עאידה תומא סלימאן: אין לי בעיה להגיד את זה.
עאידה תומא סלימאן: אבל זה אומר שזאת החלטה מדינית, שאז האוצר צריך לגבות אותה.
עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים לתת לבית ספר לקרוס ול-80 סטודנטים שיכולים להשתלב ומשתלבות במקומות העבודה, אני אעמוד נגד זה, להגיד לך את האמת.
עאידה תומא סלימאן: אני נלחמת בידיים ובשיניים על עוד אפשרות של תעסוקה של נשים ערביות.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לתת למקום שפועל כבר 100 שנה לקרוס, כי זה מתנדנד בין האוצר לבין הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לשלב ידיים – כולנו.
עאידה תומא סלימאן: זה בסופו של דבר ישרת את המטרה של האקדמיזציה, זה ישרת את המטרה של בית הספר וזה ישרת את המטרה של שירות יותר טוב.
יוסף ג'בארין: שירותי הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: מישהו מחברי הכנסת רוצה להתייחס לעוד משהו לפני שאני מסכמת?
יוסף ג'בארין: אני רוצה לשאול יניב לגבי ההתעסקות עם האוצר – זה הבריאות עם האוצר, או מל"ג עם האוצר?
<יניב כהן שבתאי: בריאות.
יוסף ג'בארין: זה ישירות עם הבריאות.
זאב בנימין בגין: האם הגדרת הצורך באחיות אקדמיות מוסכמת בין משרד האוצר לבין האוצר?
זאב בנימין בגין: הצורך ברור.
זאב בנימין בגין: האם יש תכנית רב שנתית למלא את הפערים?
<שושנה ריב"א: עד הממשלה האחרונה היה באוצר קלף פתוח לנושא הסיעוד וכל מכסה שביקשנו – קיבלנו, ולכן גם נכנסו 12 מכללות חדשות.
<שושנה ריב"א: ובתקופה הזו, לצערי, לא הצלחנו להכניס את נצרת, מכל מיני סיבות שאני לא אכנס אליהן פה.
<שושנה ריב"א: מלפני שנתיים - - -
זאב בנימין בגין: אני מנסה לנחש, כי בממשלות הקודמות משה היה המנכ"ל - - -
<שושנה ריב"א: משה היה אחד האנשים שנתן לי הכי הרבה כסף עבור הסיעוד.
זאב בנימין בגין: אני הכרתי אותו בעבודתי בתפקידי הקודם, הוא משכמו ומעלה.
<שושנה ריב"א: בזכות משה הגענו לאן שהגענו.
זאב בנימין בגין: תרתי משמע – משכמו ומעלה.
<שושנה ריב"א: ולכן אני גם בונה על זה שהוא יצליח להוציא את המכסות עכשיו.
<שושנה ריב"א: שאולי נשארו לו קצת קשרים.
זאב בנימין בגין: לא, אני עכשיו מדבר על המכסות.
<שושנה ריב"א: הבעיה היא שלפני שנתיים נסגר הברז.
זאב בנימין בגין: זה בידיו עכשיו?
זאב בנימין בגין: סליחה, הוא עוסק בזה?
<שושנה ריב"א: תשמע, הגשנו בקשה לפני חודשיים.
<שושנה ריב"א: הוא תומך.
<שושנה ריב"א: הוא תומך מאד.
זאב בנימין בגין: השאלה אם הוא עוסק בזה בין שאר הצרות שיש לו.
<שושנה ריב"א: אני לא יכולה להגיד לך.
<שושנה ריב"א: אני מקווה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך לברר את זה אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש סטודנטית שהגיעה במיוחד לדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה שפעם ראשונה שהיא מגיעה לכנסת, היא תלך עם הרגשת אכזבה.
עאידה תומא סלימאן: רוזאן, אני נותנת לך שתיים-שלוש דקות לדבר.
עאידה תומא סלימאן: את מנצרת?
<רוזאן קולק: כן.
<רוזאן קולק: קוראים לי רוזאן קולק.
<רוזאן קולק: אני מנצרת.
<רוזאן קולק: אני לא אדבר על המקצועיות בבית הספר, זה מובן מאליו.
<רוזאן קולק: אני אדבר על המיוחד בבית הספר הזה.
<רוזאן קולק: קשרים מעולים והבנה ותמיכה אדירה, צוות בית הספר נותן לסטודנטיות במיוחד, והבנה עמוקה לרקע הסוציו אקונומי שלנו.
<רוזאן קולק: אדגיש גם שמקצוע הסיעוד הוא אחד מהמקצועות שקל לאנשים למצוא בהם עבודה בחברה שלנו.
<רוזאן קולק: בית הספר מבין את התרבות שלי ושל סטודנטיות אחרות.
<רוזאן קולק: אני רוצה לספר סיפור אישי.
<רוזאן קולק: התארסתי בגיל צעיר, כי זה מקובל בחברה שלי, אבל כשהתחלתי בלימודים - - -
עאידה תומא סלימאן: לא תמיד.
זאב בנימין בגין: לא הבנתי, התארסת בגיל צעיר?
זאב בנימין בגין: ועכשיו את לא בגיל צעיר?
זאב בנימין בגין: עכשיו את נראית בת 16.
<רוזאן קולק: בגיל 18.
<רוזאן קולק: עכשיו אני בת 21.
זאב בנימין בגין: באיזו שנה את לומדת בבית הספר?
<רוזאן קולק: שנייה.
<רוזאן קולק: כשהתחלתי בלימודים התחלתי לבנות את החזון האישי שלי ולבנות את העתיד שלי, ולשים את הקריטריונים המתאימים לבן זוג העתידי.
<רוזאן קולק: ואז נפרדתי.
<רוזאן קולק: בית הספר העצים אותי ותמך בי מאד.
<רוזאן קולק: במיוחד בדרך - - -
עאידה תומא סלימאן: את זה טוב לספר פה, לא כשאת חוזרת לנצרת.
עאידה תומא סלימאן: אחרת יפסיקו להגיע בנות.
<רוזאן קולק: בסדר.
<רוזאן קולק: זאת כשאני באה ממשפחה יחסית פחות שמרנית מהמקובל.
<רוזאן קולק: משפחה ליבראלית יחסית, אבל תארו לעצמכם מה יקרה במשפחות שמרניות.
<רוזאן קולק: כשד"ר אמל ביקשה ממני שהיא תצלם אותנו ותביא למצגת, כמה מהחברות שלי התנגדו להצטלם מטעמי שמרנות חברתית-תרבותית.
<רוזאן קולק: אז אני בחרתי בבית ספר הזה ואני רוצה להגיד שיש לי ציונים שאני יכולה להתקבל למכללת עמק יזרעאל, אבל ההורים שלי העדיפו שאני אלמד בבית ספר נצרת, שהוא מקום קרוב, יש בו הגנה, ביטחון ונוחיות.
<רוזאן קולק: ואני אחת מהקבוצה שממתינה להשלים תואר B.A עדיין.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, את ממתינה לאקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני רוצה לסכם את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני מודה לכולם שהגיעו ואני אמרתי את זה – מעניין ששני בתי הספר שעובדים ליד בתי החולים בני ציון ושערי - - -
זאב בנימין בגין: שערי צדק.
עאידה תומא סלימאן: שערי ציון, סליחה.
זאב בנימין בגין: לא, שערי צדק.
עאידה תומא סלימאן: שערי צדק.
עאידה תומא סלימאן: אתה יודע, זה כמו שכולם אחמד, אז עכשיו בשבילי כולם אותו דבר.
עאידה תומא סלימאן: אז מעניין, אם אני לא טועה, גם כן בית החולים השני קיבל ציון לשבח – שערי צדק.
עאידה תומא סלימאן: וכאילו שני בתי החולים - - -
<שושנה ריב"א: לא שערי צדק.
עאידה תומא סלימאן: בני ציון, אז אוקיי, התבלבלתי.
עאידה תומא סלימאן: כי בני ציון ובית החולים שאתם עובדים לידו, קיבלו ציון לשבח בשבוע שעבר על העשייה שלהם, לפי הסקר.
עאידה תומא סלימאן: אני מעריכה מאד את הגישה של אקדמיזציה ואני חושבת שהיא חשובה לרמת שירות שאנחנו היינו רוצים לקבל כאזרחים, במערכת הבריאות במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת גם שכל עוד לא השתנו הסטנדרטים של המדינה ומבחני בדיקת האיכות שהמדינה קבעה לעצמה, דרך מבחני ההסמכה – אנחנו חייבים לתת מענה ולהמשיך לתמוך גם כן בבתי ספר שמחכים לקבל את האישור לאקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא בידיים.
עאידה תומא סלימאן: זה לא המצב עכשיו שבית הספר מסרב לעבור לאקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים מי שמעכב את התהליך הזה זה המדינה עצמה, כאשר היא לא נותנת את המכסות שצריכים כדי לעבור לאקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שתקופת המעבר הזו, ואני תיכף אדגיש – תקופת המעבר של בית הספר מבית ספר הסמכה, שיכלול גם אקדמיזציה של אחיות – היא תקופה קריטית מבחינת התקצוב ומבחינה שבית הספר יחזיק את עצמו עד שיגיע לשלב הזה, שהמדינה תיתן לו את האישורים.
עאידה תומא סלימאן: לכן אני אפנה למשרד הבריאות בשם - - -
זאב בנימין בגין: האוצר.
עאידה תומא סלימאן: לא, לפני משרד האוצר – בעניין המכסות – למשרד הבריאות ואשמח לקבל תשובות בעניין תקציב התמיכה, דרך האפוטרופסות והחלוקה שלו.
יוסף ג'בארין: ואפשרויות הגדלת התקציב.
עאידה תומא סלימאן: ואפשרויות הגדלה, כדי לבחון את האפשרות הזאת קיימת וכן לבקש העלאת התקצוב הזה, או לא תקצוב – תמיכה כזו.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שאני חושבת שמאד טוב לציין אותו, שאנחנו גם כן נפנה למשרד האוצר ונבקש את זירוז עניין המכסות – החלטה על המכסות, כי אני מבינה שהם מעבירים אליכם.
עאידה תומא סלימאן: כאילו הם מחליטים על התקציב השנתי של ההסמכות ואתם כמובן מבקשים העלאה של התקציב הזה, כדי שתכללו את שני בתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתערב ככנסת, כחברי כנסת, כוועדה ונלחץ לכיוון הזה, בתקווה שזה יסתיים בדד-ליין שדיברנו עליו, עד אמצע מאי, אני הייתי אומרת, כדי שעד יוני יוכלו גם לעבוד.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מציעה לבית הספר – זה לא מההחלטות – כי זה לא בסמכות שלנו - אני מציעה לכם לנסות לבדוק את כל הנושא של החוזה, כך שאם יאושרו המכסות – תהיו מוכנים כבר למחרת למסור את החוזה ברור, חתום, מוסכם על כל פרטיו, למל"ג ואני אפנה למל"ג שבאמת יעשו את כל המאמצים.
עאידה תומא סלימאן: אולי באמת בשנה הבאה נוכל לראות מצב כזה, באם יאושרו המכסות וכו' וכו', מצב של אקדמיזציה בתוך בית הספר.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד, אני למדתי מגישת הפמיניזם שלי, שאני רוצה שכל הנשים תגענה לרמה הכי גבוהה ויקבלו את תנאי התעסוקה הכי טובים ויקבלו את כל הזכויות שלהן.
עאידה תומא סלימאן: אבל למדתי שהצעד הראשון שצריך לעשות זה להתחבר לאן שהן נמצאות ולהתחיל לעלות איתן לאט לאט.
עאידה תומא סלימאן: ואם זה עדיין צורך לתת הזדמנות ליותר צעירות, גם לקבל חינוך, אולי לא בדיוק ההשכלה שאנחנו רוצות – אבל זה בטוח בטוח יותר ממה שהן יכולות לקבל, ולצאת לעבודה אחר כך – אז אני הייתי מציעה באמת לתת צ'אנס.
עאידה תומא סלימאן: המדינה היום בונה תכניות שלמות על איך ליצור מקומות עבודה לצעירות ערביות.
עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי שייקחו את התכנית הזאת כחלק מהתכניות הכלליות של תעסוקת נשים ערביות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שעשיתם מאמץ ואני מקווה שהמאמץ שלנו יצליח ויצלח בסוף.
עאידה תומא סלימאן: היום 28 במרס 2016 ואנחנו היום נעסוק בבחינת השלכות שינוי מדיניות הסיוע המשפטי ביחס לתיקי משפחה, על נשים וילדים.
עאידה תומא סלימאן: הדיון הזה בא בעקבות פניות בעיקר ממרכז רקמן, אבל אחר כך הבנתי שזה מתחיל גם להשפיע על ארגונים אחרים בשל העומס שנפל ואני אחר כך אתן להם להציג את הנושא.
עאידה תומא סלימאן: העומס שנפל עליהם לאחר ההחלטה על שינוי המדיניות של הסיוע המשפטי ביחס לתיקי המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: לפי מה שנודע לי, הוגשה בעצם עתירה לבג"ץ על ידי עורכי דין, שהתייחסה וטענה לאי שוויון מגדרי ביחס לסיוע משפטי בדיני אישות ובעיקר בתביעות מזונות לילדים.
עאידה תומא סלימאן: בג"ץ החליט לפי תשובת הסיוע המשפטי.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, לפני שבג"ץ קבע חד משמעית אם נופלת אפליה או לא נופלת אפליה, המשיבה – שהיא במקרה הזה המדינה – הודיעה לבג"ץ שהיא מפסיקה את הסיוע המשפטי ומפסיקה לבחון את הסיוע המשפטי על סמך מצבו של הקטין - המצב הכלכלי של הקטין - והיא הולכת לפי בדיקה של ההורה שמגיש את התביעה, כאשר אנחנו יודעים שברוב המקרים, ברוב המוחץ של המקרים, מי שמגיש את התביעות האלה זה האמהות בשם הילדים.
עאידה תומא סלימאן: היא החליטה להפסיק את הסיוע המשפטי שניתן בעבר ולהתחיל לבחון כלכלית את מצב ההורה, כאשר אם ההורה מציג כ-67% מהשכר הממוצע – הוא לא יקבל, או היא לא תקבל במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: מה שאני מעוניינת לשמוע – קודם אנחנו נשמע את ארגוני הנשים, קודם כל ממרכז רקמן ואם יש התייחסויות אחרות בעניין של השלכות המדיניות החדשה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אחר כך נרצה לשמוע את נציגי הסיוע המשפטי, משרד המשפטים וכל הנוגע בדבר.
עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי תמיד שהמזונות הם זכויות של הקטין עצמו.
עאידה תומא סלימאן: יש מזונות נשים, מזונות אישה ויש מזונות ילדים.
עאידה תומא סלימאן: ולא במקרה הפרידו בין שני הדברים.
עאידה תומא סלימאן: ולא במקרה עשו תביעות למזונות אישה ולמזונות ילדים בלבד.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שמי שתובע במקרה הזה, מי שמבקש את הזכות הזו ומי שצריך לקבל את הזכות הזו, זה הילדים עצמם ולא הנשים.
עאידה תומא סלימאן: הנשים במקרה הזה, אם האפוטרופסות, אם האחריות היא עליהן או אם האחריות היא על האבא, הוא יקבל לילדים שלו את המזונות והוא יהיה אחראי על הוצאתם על הילדים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זו זכות בלעדית של הילדים – המזונות האלה.
עאידה תומא סלימאן: לבוא ולהחליט בצורה שרירותית, וזה מה שמדאיג אותי, שלא שמענו על התדיינויות קודמות.
עאידה תומא סלימאן: זה לא עלה בשום מקום.
עאידה תומא סלימאן: באופן פתאומי, ישר מורידים את השיקול שהיה בעבר, משנים שיקולים ומשאירים את המצב על פניו, ככה, תסתדרו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזאת גישה שמעידה על סוג שאני לא רואה בו שינוי מדיניות ספציפי בנושא של הנושא הספציפי הזה, כי אם הסיוע המשפטי היה בא ואומר – תשמעו, אנחנו שוקלים מחדש את כל הגישה שלנו בהגשת סיוע משפטי לאזרחי מדינת ישראל ואנחנו צריכים לבדוק באמת השיקולים שהיו בעבר עדיין ממשיכים להתקיים – הייתי מבינה.
עאידה תומא סלימאן: אבל באופן ישיר, מישהו מגיש תביעה לבג"ץ – ישר הסיוע המשפטי מתקפל, משנה את המדיניות שלו וניגש לבג"ץ ואומר תירגעו.
עאידה תומא סלימאן: שינינו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה לא מתקבל על הדעת, במיוחד כשזה נוגע לזכויות של קטינים, של ילדים, שאין להם את האפשרות להופיע בבג"ץ ולהגן על עצמם.
עאידה תומא סלימאן: וכאשר זה פוגע בנשים ובילדים, בתביעה הספציפית הזאת אין להם קול.
עאידה תומא סלימאן: זה הקול של התובעים מול הקול של המדינה, כאשר הנפגעים עצמם לא מיוצגים.
עאידה תומא סלימאן: תגידו לי המדינה מייצגת במקרה הזה?
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאמור להיות, אבל לצערי אני רואה שהיא לא ייצגה בצורה הכי טובה במקרה.
עאידה תומא סלימאן: תגידו שהדיון אולי מיותר, כי כבר יושבת הראש קבעה את דעתה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה להיות ניטראלית במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: תשכנעו אותי.
עאידה תומא סלימאן: אני מקיימת הדיון, שמישהו ישכנע אותי שמה שאמרתי עד עכשיו הוא לא בסדר.
עאידה תומא סלימאן: ובמיוחד כאשר אני יודעת שאפילו פושעים או פושעים בפוטנציה או חשודים בפשיעה, כן מקבלים סיוע משפטי מהמדינה.
עאידה תומא סלימאן: אז מה עם הילדים?
מירב בן ארי: אני חייבת להגיד לך ששמעתי לאחרונה מעורך דין שמתעסק שנים בפלילים, שהוא אמר לי שהיום למדינה כמעט יש אינטרס וכמעט כולם מקבלים סנגור מהסנגוריה הציבורית במשפט הפלילי.
מירב בן ארי: זאת אומרת מראש כבר לא בודקים את אותם קריטריונים ונותנים במשפט כמעט לכל עורך דין, כי חבל על הזמן בכלל.
מירב בן ארי: דרך אגב, אני שותפה כמובן לכל מה שאת אומרת, אני רק חייבת להעיר משהו אחד.
מירב בן ארי: מה שעוד יותר מטריד זה שהשינוי הזה נעשה ככה, באבחה אחת.
עאידה תומא סלימאן: כהרף עין, בלי שאף אחד ישים לב.
מירב בן ארי: בלי - - - ובעוד שבעולם הפלילי, ואם תעשו סקר תראו כמה וכמה נשפטים, למרות שיש להם כסף, מקבלים עורך דין מהסנגוריה הציבורית במדינת ישראל, שזו שערורייה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, אני מסכימה, במיוחד כאשר המדינה משנה מדיניות, כמו שקרה בשבוע שעבר, כאשר פרקליט המדינה החליטה לשנות מדיניות שהיא קשורה במה שנקרא תלונות שווא ותביעה למי שהגיש תלונת שווא פורסמה.
עאידה תומא סלימאן: נודע לנו הציבור.
עאידה תומא סלימאן: דאגה המדינה להודיע לנו.
עאידה תומא סלימאן: זה היה מן הצהרה פוליטית יותר מאשר כל דבר אחר.
עאידה תומא סלימאן: אבל כשלוקחים את הזכות מילדים וחסרי ישע, זה כנראה לא נראה טוב בעיתון ואז מחביאים ומסתירים את זה, ואנחנו צריכים לדעת עליו רק בדיעבד, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לד"ר גלית שאול, מנכ"לית מרכז רקמן.
<גלית שאול: ראשית כל אני רוצה להודות לחברת הכנסת, יושבת ראש הוועדה, על זה שהחלטת לארח אותנו כאן היום ולהשמיע את הקול החזק הזה, באמת של נשים וילדים.
<גלית שאול: אנחנו נמצאים כאן כדי להביא את הסיפור של נשים וילדים, שהזכות שלהם נפגעה.
<גלית שאול: היא נפגעה, כמו שאת תיארת, באופן מהיר, באופן שהוא קטע תהליך שהיה ארוך במשך שנים, שאני מניחה שהוא לא נולד סתם.
<גלית שאול: אני מניחה שזה לא בכדי ואנחנו גם רואים שאחוז מאד מאד גבוה מתוך התביעות שמטופלות בסיוע המשפטי, מוגש בידי נשים.
<גלית שאול: אנחנו מרגישים שאנחנו חייבים להביא היום את הקול של הילדים האלה, שהזכות שלהם לקבלת מזונות ושמירה על איכות חייהם ורמת החיים שלהם לאחר המשבר הזה, בדמות הגירושין, הם אלה שנפגעו משינוי המדיניות.
<גלית שאול: את הזכות של הנשים, שפעם אחרי פעם נפגעות בשם השוויון הפורמאלי.
<גלית שאול: אנחנו רואים שהמצב החברתי במדינת ישראל מוכיח שאין שוויון.
<גלית שאול: נשים עדיין הן אלו שמטפלות בילדים.
<גלית שאול: נשים עדיין הן אלו, בואו נאמר מרבית הנשים עדיין נשארות משמורניות של ילדיהן לאחר הגירושין והמצב החוקי שמכיל את הדין הדתי בדיני משפחה, הוא מצב אי שוויוני.
<גלית שאול: אבל כל הזמן יש איזה שהוא חיפוש בלתי נפסק אחרי שוויון פורמאלי.
<גלית שאול: כל הזמן אנחנו מנסים להיות – אני לא רוצה להגיד צדיקים מהאפיפיור, אבל איזו שהיא אמירה כזאת, שאומרת – אנחנו רוצים להיות שוויוניים.
<גלית שאול: אני מרגישה וחושבת, ומה שקרה לנו בחודשים האחרונים במרכז רקמן באגף הסיוע שלנו, ואתם תיכף תשמעו את זה, מוכיח שציבור גדול מאד נפגע.
<גלית שאול: באותו דיון אומלל בבג"ץ, החלטה שהייתה מתקבלת בצורה אחרת, אני חושבת שכולנו היינו יכולים להבין אותה אם היא הייתה מאפשרת איזה שהוא פסק זמן לבחינת קריטריונים הגיוניים, מדידים, שהייתה מלווה אולי בפיילוט, כמו שעושים כל דבר במדינה.