GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב בנימין בגין: האם ניתן לומר - אני פונה למל"ג – שיש סיכוי טוב, הייתי רוצה לשמוע סיכוי טוב מאד, שבחודש-חודש וחצי הבאים, גדי יצליח לסגור את עניין המכסות.
זאב בנימין בגין: סיכוי.
זאב בנימין בגין: סיכוי טוב.
זאב בנימין בגין: למה אני אומרת את זה, אני אסביר מה מסתורי בזה.
זאב בנימין בגין: לו סומן לנו שאכן הסיכוי הזה הוא טוב, אז בגלל הדברים שנאמרו, אני לא הייתי רוצה להשחית זמן.
זאב בנימין בגין: זאת אומרת, אם זה מסתמן וצריך עוד איזה סגירה או עוד איזה אישורון, אני הייתי מתחיל בתהליך אפילו נקרא לו על ריק, עדיין על יבש, כי ייקח זמן במל"ג כדי לאשר, כמו שאת אמרת והוועדה מתכנסת.
זאב בנימין בגין: אם אפשר לסגור את ההסכם בשבוע הבא, מתוך הנחה – ובשביל זה גדי צריך לומר כן, יש לי הסכם עקרוני.
זאב בנימין בגין: זה לא בזבוז גדול של זמן.
זאב בנימין בגין: מה שלא יהיה השנה אולי יהיה בסמסטר ב', אני לא יודע.
זאב בנימין בגין: כי אנחנו בלחץ של זמן.
זאב בנימין בגין: אני לא רואה את זה עם כל ההליך במל"ג, שזה מתאשר.
זאב בנימין בגין: אלא אם כן מקבלים ממש איזה אישור זמני להפעלה.
זאב בנימין בגין: מה התיאוריה?
<יניב כהן שבתאי: שמי יניב.
<יניב כהן שבתאי: גדי הוא מנכ"ל מל"ג/ות"ת, אבל היו שיחות ובקשות כבר די הרבה זמן.
<יניב כהן שבתאי: הבקשות לא צריכות לבוא מהמל"ג.
<יניב כהן שבתאי: המל"ג הוא פה לשרת את הצרכים של משרד הבריאות והיו שיחות בין מנכ"ל מל"ג/ות"ת למנכ"ל משרד הבריאות, שאני יודע שעברו לאוצר מספר פעמים.
<יניב כהן שבתאי: אנחנו טרם קיבלנו את המכסות האלה.
<יניב כהן שבתאי: אז מי שצריך ללחוץ שם זה משרד הבריאות, אם זה גופים אחרים, הוא צריך ללחוץ על המכסות שיגיעו למל"ג/ות"ת.
<יניב כהן שבתאי: עכשיו, תנאי אצלנו מבחינת מדיניות, בגלל שיש לנו די הרבה בקשות מסוגים כאלה, לאו דווקא בקשות ספציפיות של סיעוד, היא שאנחנו לא מתחילים דיונים ולא מתחילים לבדוק תכניות, עד שאין לנו את הדבר הזה.
<יניב כהן שבתאי: זה פשוט תנאי סף וככה התהליך עובד.
<יניב כהן שבתאי: כמו שאמרתי, ביוני-יולי-אוגוסט לכל המאוחר, אנחנו כבר מתקצבים את המוסדות.
<יניב כהן שבתאי: זאת אומרת עד אוגוסט צריך להיות מכסות כמובן והסכם חתום שמאושר על ידי מל"ג, בין בית הספר למכללה.
<יניב כהן שבתאי: ולכן, החסם העיקרי המיידי הוא המכסות.
<יניב כהן שבתאי: וברגע שיהיו מכסות, הוועדה המקצועית זה לא כמו - - -
זאב בנימין בגין: רציתי לקצר ואני רואה ש - - -
<יניב כהן שבתאי: כן, רק אני אוסיף שזה לא כמו ועדה מקצועית של תכנית חדשה, אלא זו ועדה יותר מהירה.
זאב בנימין בגין: האישור הוא זמני בשלב הראשון, נכון?
<שושנה ריב"א: כן, אבל זה תהליך.
יוסף ג'בארין: אבל בעניין המכסות, איפה זה עומד כרגע?
יוסף ג'בארין: זאת אומרת זה כבר בטיפול או שעדיין לא?
<שושנה ריב"א: אני רוצה לומר עוד מילה לעניין של התקציב, זה מאד חשוב.
יוסף ג'בארין: או בכלל בטיפול - - -
זאב בנימין בגין: עוד שאלה לגבי ה-.
זאב בנימין בגין: סליחה, יוסף.
יוסף ג'בארין: לא, רק שנבין.
יוסף ג'בארין: הם בכלל דנים במכסות או שעדיין לא?
<שושנה ריב"א: אנחנו הגשנו את הבקשה.
יוסף ג'בארין: הגשתם את הבקשה.
<שושנה ריב"א: אני לא יודעת אם - - -
עאידה תומא סלימאן: מתי, אם אפשר לשאול.
עאידה תומא סלימאן: כמה זמן - - -
<שושנה ריב"א: 200, כי אנחנו הגשנו על כל ה - - -
זאב בנימין בגין: לא, אבל האם זה לא נכון לעשות את זה בדירוג – שנתיים – 50- - -
עאידה תומא סלימאן: השאלה כמה זמן - - -
<שושנה ריב"א: זה לא משנה.
<שושנה ריב"א: יש לנו מקומות מאד בעייתיים.
<שושנה ריב"א: ביקשנו לכולם, לפי איזה עדיפויות.
<שושנה ריב"א: אבל לא זאת הבעיה.
<שושנה ריב"א: הבעיה היא ש - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני שאלתי מתי הוגשה הבקשה.
<שושנה ריב"א: לפני חודשיים.
עאידה תומא סלימאן: לפני חודשיים ובינתיים אין שום תגובה מהות"ת.
<שושנה ריב"א: לא לפי מיטב ידיעתי.
יוסף ג'בארין: לא, כי אולי חיכו להסכם, לא?
<שושנה ריב"א: לא, ההסכם לא שייך לעניין בכלל.
עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא תלוי בהסכם.
<שושנה ריב"א: אתם רצים פה עם ההסכם.
<שושנה ריב"א: הוא הכי פחות חשוב.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר, בסדר.
<שושנה ריב"א: אבל מה שכן אני רוצה לומר, שעד לפני שנה, הדיונים התקציביים האלה של מכסות היו בין ות"ת לבין האוצר, ומלפני שנה השיתו את זה על תקציב בריאות-אוצר, שזו באמת בעיה מאד מורכבת.
<שושנה ריב"א: מאד מורכבת, כי אני לא צריכה לספר לכם שההוצאות של משרד הבריאות הן בהרבה מאד תחומים ומאד קשה להחליט מה עדיף יותר ומה עדיף פחות.
<שושנה ריב"א: וברגע שמכניסים את המכסות ללימודים, גם בתוך תקציב הסכם בריאות-אוצר, זה הופך את זה למאד קשה.
<שושנה ריב"א: אז אני רוצה בגילוי נאות לומר שבדיון הראשון של בריאות-אוצר, שנסגר לשנת 2016, לא הצלחנו להכניס את זה פנימה, ואולי טוב שכך, כי עכשיו אנחנו דנים על זה כתוספת שהיא כבר מסומנת.
<שושנה ריב"א: זאת אומרת זו לא סתם תוספת כסף, אלא זו תוספת כסף שתלך לות"ת.
<שושנה ריב"א: ואנחנו מחכים לתשובה ואין לנו עדיין תשובה.
מסעוד גנאים: אבל התחיל הדיון בנושא של המכסות?
<שושנה ריב"א: סליחה?
מסעוד גנאים: הדיון התחיל בקשר למכסות?
מסעוד גנאים: שאלתו של חברי יוסף.
<שושנה ריב"א: אני לא יודעת לענות לך.
<שושנה ריב"א: זו שאלה שהיא - - -
יוסף ג'בארין: מי מטפל בזה באוצר?
<שושנה ריב"א: אני גם לא יודעת לענות לך, אבל אני יכולה לבדוק את זה דרך אגף התקציבים שלנו, במשרד שלנו.
יוסף ג'בארין: זאת נועה, או שזה מישהו אחר?
<שושנה ריב"א: נועה?
<שושנה ריב"א: מי הרפרנטית שלנו היום?
<שושנה ריב"א: אני כבר לא זוכרת היום.
<שושנה ריב"א: זה השתנה.
יוסף ג'בארין: השאלה אם זו הרפרנטית של החינוך או הרפרנטית של הבריאות.
<שושנה ריב"א: אני לא בטוחה.
<שושנה ריב"א: אולי שלמה, אני לא יודעת.
<שושנה ריב"א: הוא עבר.
זאב בנימין בגין: לא, הבנתי של הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: מעניין מאד.
עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו שומעת ממנהלת הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו הזמנו את האוצר, אבל היה מן הראוי שאני-.
עאידה תומא סלימאן: הם התקשרו והודיעו שהם לא רואים את הקשר שלהם לדיון הזה.
מסעוד גנאים: האוצר?
עאידה תומא סלימאן: הם בורחים כמו מאש מכל דיון שעלול להיות קשור אליהם.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.
מסעוד גנאים: תודה, תודה גברתי יושבת הראש.
מסעוד גנאים: אני מודה לחברי יוסף ולך, כבוד יושבת הראש, על הדיון החשוב הזה.
מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדברי ואקצר.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לכל הבקשות של חבריי לתמוך בבית הספר להסמכת אחיות ולעובדים בסיעוד.
מסעוד גנאים: אני מתפלא.
מסעוד גנאים: באמת אני גם נכחתי בדיון בוועדת הכנסת על העניין הזה שאמרו שיש מחסור במטפלים סיעודיים לקשישים ושאין כאלה שלומדים או עובדים.
מסעוד גנאים: אני מכיר הרבה שלומדים ועובדים ורוצים גם לעבוד.
מסעוד גנאים: אז אם אתם צריכים, אנחנו פה חברי הכנסת לעזרתכם.
מסעוד גנאים: אם אתם רוצים איזו עזרה בהסרת איזה מחסום מסוים עם האוצר, עם אחרים, אז אנחנו לרשותכם, משום אנחנו תמיד גם מדברים על זה שצריך איזו פרישה ללימודים האקדמיים, אפילו האקדמיים.
מסעוד גנאים: ויש אפילו תכנית היום של הות"ת להנגשת האקדמיה לחברה הערבית.
מסעוד גנאים: אני לא יודע מה קרה עם התכנית הזאת בסוף.
מסעוד גנאים: אני לא יודעת איפה היא עומדת עכשיו.
יוסף ג'בארין: עכשיו מחדשים אותה והנושא הזה משתלב.
יוסף ג'בארין: אמור להשתלב.
מסעוד גנאים: זהו, זה אמור.
<שושנה ריב"א: בסיעוד, דווקא בסיעוד – ואני מאד גאה בזה – 55% מכלל האחים והאחיות הם בני מיעוטים מהמגזר הערבי.
<שושנה ריב"א: ומתוך ה-55% האלה – 80% הן נשים.
<שושנה ריב"א: אז להגיד שנשים ערביות לא משתלבות בסיעוד, זו פשוט אמירה לא נכונה.
<שושנה ריב"א: ובסיעוד, לשמחתי הרבה - - -
מסעוד גנאים: אנחנו רוצים שתתנו יותר.
מסעוד גנאים: עוד יותר דחיפה ותמיכה.
<שושנה ריב"א: אוקיי.
<שושנה ריב"א: אין לנו שום בעיה בצפון.
<שושנה ריב"א: מעבר לנצרת, שזו אולי יחידה, זו בונבוניירה קטנה, באוניברסיטת חיפה – 80% מהסטודנטים הם בני מיעוטים מהמגזר הערבי.
<שושנה ריב"א: בעמק יזרעאל – 75% הם מהמגזר הערבי, ככה שאין בעיה בעניין הזה של לקלוט - - -
עאידה תומא סלימאן: גם בצפת.
<שושנה ריב"א: וגם בצפת.
מסעוד גנאים: כן, כן, גם בצפת אנחנו מכירים.
<שושנה ריב"א: וכולם מתקבלים היום לעבודה והם מנהלים בתי חולים ומנהלים מחלקות.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני חושבת שאנחנו מכירים את ה - - -
מסעוד גנאים: הולכים לבית החולים, הכל: מרחבא, סאלם עליכום, כייף אל חאל.
מסעוד גנאים: רק נקודה אחרונה, תראי את האבסורד הזה.
מסעוד גנאים: יש הרבה רופאים ערבים, יש הרבה אחיות, הרבה שלומדים סיעוד, ולמרות זה המדינה מדברת על לייבא רופאים, לייבא מטפלים סיעודיים ואני לא יודע למה.
מסעוד גנאים: אם יש מחסור, אז יש לך כל כך הרבה בוגרים.
<שושנה ריב"א: מטפלים סיעודיים זה משהו אחר.
מסעוד גנאים: בוגרים ערבים - אם זה ברפואה ואם זה בסיעוד.
מסעוד גנאים: אני חושב שעל המדינה בסוף - וזו קריאה של הוועדה - למצוא את מקומות העבודה לרופאים האלה, למטפלים הסיעודיים, לאלה שמסיימים סיעוד ולתמוך במוסדות שהם מסמיכים עובדים אלה.
עאידה תומא סלימאן: כן, חבר הכנסת בני בגין.
זאב בנימין בגין: אצלכם במשרד הבריאות מוגדר חוסר?
זאב בנימין בגין: מוגדרת דרישה לאחיות?
<שושנה ריב"א: מוסמכות אקדמאיות.
זאב בנימין בגין: נתחיל במוסמכות לא אקדמאיות ו - - -
<שושנה ריב"א: לא, לא, אני אסביר למה אני אומרת את זה.
זאב בנימין בגין: כן, אני שואל לגבי שניהם.
<שושנה ריב"א: מערך הבריאות היום מאד מאד השתנה והוא דורש מיומנויות מאד מאד גבוהות ואנחנו מחפשים היום אחיות ברמה מאד גבוהה, שיוכלו לעבוד בטיפולים נמרצים.
<שושנה ריב"א: היום בית חולים הוא 80% טיפול נמרץ ואני אומר את זה בגלוי – אחיות לא אקדמאיות – מאד קשה להלן להתקבל לעבודה.
<שושנה ריב"א: דרך אגב, חוץ מנצרת, אין ביקוש לאחיות לא אקדמאיות.
<שושנה ריב"א: אנשים לא רוצים.
<שושנה ריב"א: היום כל אמא יהודייה וערבייה – רוצה שהילד שלה ילך לאקדמיה.
עאידה תומא סלימאן: זו אחת הסיבות שאתם לא נותנים הסמכה?
<שושנה ריב"א: אנחנו נותנים הסמכה לכולם.
<שושנה ריב"א: זו אמירה לא נכונה בלשון המעטה.
עאידה תומא סלימאן: למה כל שנה צריכים להתמודד מחדש?
<שושנה ריב"א: זה לא נכון.
<שושנה ריב"א: זה ממש לא נכון.
<שושנה ריב"א: אנחנו כל שנה צריכים לאשר את תכניות הלימוד על פי חוק.
<שושנה ריב"א: על פי חוק.
<שושנה ריב"א: ואנחנו מאשרים מה יהיו תכניות הלימוד בכל אחד מהמוסדות.
<שושנה ריב"א: עכשיו, האישור של תכניות הלימודים קשור במשאבים שעומדים בעיקר בנושא של - - - קליניות, שזה דבר שהוא אחד מהבעיות החמורות ביותר בכל הארץ, של מחסומים קשים בחדרי מיון, בחדרי ניתוח, בחדרי לידה, שאתה לא יכול להעמיד מעל יולדת 10 סטודנטים.
<שושנה ריב"א: יש מגבלות גדולות של השדות הקליניים.
<שושנה ריב"א: ולכן אנחנו מאשרים את תכניות הלימוד, מאשרים אותן כל שנה מחדש לכל בית ספר.
<שושנה ריב"א: זה לא שייך להסמכה.
<שושנה ריב"א: כל תלמידי מדינת ישראל עוברים הסמכה ונבחנים בהסמכה ומאז ומעולם יש בחינת הסמכה ומאז ומעולם תהיה בחינת הסמכה.
יוסף ג'בארין: הסמכת בית הספר.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על בית הספר.
יוסף ג'בארין: שנה שעברה זה היה רק במאי.
<שושנה ריב"א: אני לא זוכרת שמישהו אמר שבית הספר לא מוסמך.
<שושנה ריב"א: הוא הוסמך לשנה.
<שושנה ריב"א: זאת אמירה לא נכונה.
<אמל ח'אזן: כל שנה אנחנו מקבלים הוראות לפתוח רק הסבת אקדמאים ואני אומרת כל שנה – אין לנו מספיק הסבת אקדמאים.
<אמל ח'אזן: אלה שהם רוצים הסמכה – באים במאות.
<אמל ח'אזן: ההורים לוחצים עלינו.
<אמל ח'אזן: כל שנה אני נכנסת לאותו סיפור.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי – אישור לרישום, כיתות להסמכה – הם צריכים לקבל מדי שנה מכם?
<שושנה ריב"א: מדי שנה אנחנו - - -
זאב בנימין בגין: בית הספר, לא התלמידים.
עאידה תומא סלימאן: בית הספר.
יוסף ג'בארין: אגב, לא הסבה קלינית.
<שושנה ריב"א: כל בתי הספר לסיעוד מקבלים תכנית עבודה שנתית מתוך משרד הבריאות, כוללת, לכל בתי הספר לסיעוד, לכל התכניות בסיעוד באשר הן.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רוצה להבין.
עאידה תומא סלימאן: כל בתי הספר צריכים כל שנה, לפני שפותחים את ההרשמה שלהם, לקבל מכם אישור שנתי?
<שושנה ריב"א: זה חלק מתכנית העבודה של משרד הבריאות.
יוסף ג'בארין: אבל שנתי?
יוסף ג'בארין: כאילו כל שנה?
<שושנה ריב"א: כן, תכנית שנתית.
<שושנה ריב"א: אנחנו עובדים לפי תכניות שנתיות.
עאידה תומא סלימאן: אתם יכולים לקבוע כמה תלמידים ילמדו בכל בית ספר?
<שושנה ריב"א: אנחנו רוצים ואנחנו רוצים יותר.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת "יותר"?
<שושנה ריב"א: אנחנו רוצים להגיע, היום אנחנו מגיעים ל-2,200-2,300 סטודנטים לשנה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אתם הייתם רוצים להרחיב את מספר הסטודנטים.
<שושנה ריב"א: בהחלט, בהחלט.
עאידה תומא סלימאן: אז לא להגביל.
זאב בנימין בגין: למה אתם רוצים?
זאב בנימין בגין: שאני אבין את זה.
זאב בנימין בגין: האם את יכולה להגדיר את החוסר?
<שושנה ריב"א: כדי להגיע למדדים שאנחנו במשרד הבריאות קבענו כמדדים נכונים לטיפול בחולים במדינת ישראל - 6.2 פר 1,000.
זאב בנימין בגין: אבל לאלה – יש תקצוב?
זאב בנימין בגין: לו יתואר שנגיע לכך מבחינת המצאי, אם אפשר לומר כך, של האחיות – האם בבתי החולים הם יתוקננו, והאם יהיה תקציב להעסיק 6.2 על 1,000, אני מניח?
<שושנה ריב"א: תראה, זאת באמת שאלה מאד קשה, מסיבה מאד פשוטה.
<שושנה ריב"א: גם היום במדינת ישראל, אם אתה בודק מה התקנים שקיימים לעומת מה שצריך – ואני אגיד את זה בלי להתבייש, יש פער של קרוב ל-6,000 תקנים.
<שושנה ריב"א: וזה נתונים שאנחנו כותבים אותם בשלוש השנים האחרונות, אבל 6,000 תקנים – מישהו צריך לתקצב את זה.
<שושנה ריב"א: זה המון-המון כסף.
זאב בנימין בגין: לכן אני מפנה את תשומת לב יושבת הראש.
זאב בנימין בגין: אני יכול לדמיין שיחה של ות"ת או של משרד הבריאות עם האוצר, שאומר יש לנו דרישות כאלה וכאלה.
זאב בנימין בגין: אני יכול לראות דיאלוג, דו שיח, שבו האיש באוצר, שיש לו עוד כמה צרות שהוא צריך לתקצב, אומר – למה אני עכשיו אתקצב תלמידות שתהיינה אקדמאיות והן יהיו מובטלות.
זאב בנימין בגין: אין לי בלאו הכי תקנים לבתי החולים.
זאב בנימין בגין: עכשיו, השאלה איך אנחנו מתמודדים עם נימוק כזה, כי אחר כך הם יעסקו בטיפול ולא כאחיות, אלא בטיפול סיעודי.
עאידה תומא סלימאן: ובנוסף לכך, אם אני הבנתי אותך נכון – ותתקני אותי – אני הבנתי שאתם רוצים יותר אחיות אקדמאיות, לאו דווקא מוסמכות.
<שושנה ריב"א: אנחנו רוצים אחיות אקדמאיות.
עאידה תומא סלימאן: אז למה אתם לא מבטלים את כל הנושא של הסמכות במדינה?
<שושנה ריב"א: אנחנו לא מבטלים שום דבר.
<שושנה ריב"א: לבטל זה מאד מאד קל ולא מבטלים תשתיות ולא סוגרים תשתיות, ואנחנו במשך 15 שנה, לאט לאט מובילים את כל המוסדות, ועובדה שעשינו את זה.
<שושנה ריב"א: אנחנו פתחנו במשך 10 השנים האחרונות 12 מכללות, חוגים לסיעוד.
<שושנה ריב"א: ואני אומרת שוב, הדבר היחידי שנשאר – ולכן זה אולי קל – זה נצרת ובני ציון.
<שושנה ריב"א: לנצרת יש אופק לכיוון של עמק יזרעאל.
<שושנה ריב"א: בני ציון – יש להם עוד בעיה.
<שושנה ריב"א: אני מניחה שבטח זה יידון באיזו שהיא ועדה אחרת.
<שושנה ריב"א: אני רק רוצה לומר עוד מילה על הנושא של התקנים, זה מאד חשוב.
זאב בנימין בגין: היא מטיבה לתאר את המצב הקיים.
זאב בנימין בגין: במצב הקיים יש דרישה נוספת לעוד אחיות אקדמאיות, שיוכלו למצוא עבודה בבתי חולים?
זאב בנימין בגין: יש תקנים ריקים לבתי החולים לאחיות אקדמאיות?
<שושנה ריב"א: זה לא עניין של אקדמאיות.
<שושנה ריב"א: אין תקנים ריקים, נקודה.
<שושנה ריב"א: אין תקנים ריקים.
<שושנה ריב"א: זה המצב.
<שושנה ריב"א: לצערי הרב, וזה מאד עצוב לומר את זה, יש לנו אבטלה של אחיות בצפון.
<שושנה ריב"א: בצפון יש אבטלה של אחיות.
<שושנה ריב"א: זה נכון, אבל מתוך אחריות למערכות שלנו, אנחנו יודעים שזו אבטלת דמי, משום שאנחנו זקוקים לתקנים האלה.
<שושנה ריב"א: כי אם למשל בית חולים כמו רמב"ם, שהוא עשיר וגדול, אז הוא מצליח להעסיק אחיות גם בלי תקנים.
<שושנה ריב"א: הוא מייצר תקנים.
<שושנה ריב"א: יש לו קרן מחקרים, יש לו כל מיני.
<שושנה ריב"א: אבל בית החולים נצרת לא יכול לעבוד בלי תקנים ובית חולים פורייה לא יכול לעבוד בלי תקנים.
<שושנה ריב"א: במקביל לנושא של בתי ספר לסיעוד, בהגדלת כמויות ההכשרה, אנחנו עובדים מאד מאד אינטנסיבית עם האוצר על הנושא של תקנים.
<שושנה ריב"א: זאת אומרת זה לא - - -
זאב בנימין בגין: אבל - - - לא רוצה לייצר מובטלות.
יוסף ג'בארין: לא, אבל היא אומרת שיש צורך.
עאידה תומא סלימאן: אתה לא רוצה לייצר מובטלות, נכון.
יוסף ג'בארין: יש צורך ואין תקצוב.
עאידה תומא סלימאן: לכן אני מבינה שגם כן מישהו יושב שם ומווסת בעצם את כל הנושא של ללמוד את המקצוע, לעומת כמה אנחנו יכולים לתקצב תקנים.
עאידה תומא סלימאן: ואז כנראה גם הנושא של אקדמיזציה הוא לא רק עניין של רוצים את הטוב ביותר, כי תשמעו, אני עדיין רואה שבאקדמיה גם מלמדים טכנאים ולא מהנדסים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, עניין ההסמכה לאחיות, היה יכול להיות גם עניין שמתקבל.
עאידה תומא סלימאן: כמו שיש הנדסאים ולא מהנדסים וטכנאים ולא מהנדסים וכולם כאילו מוצאים עבודה.
עאידה תומא סלימאן: זו דרך להוריד את הביקוש מהמקצוע, בלהעלות את הרף.
עאידה תומא סלימאן: השאלה המהותית היא, שיש צעירות שרוצות לקבל ויש בית ספר.
עאידה תומא סלימאן: בעניין ההסמכה – אתם מגבילים אותם במספר הסטודנטים.
עאידה תומא סלימאן: הגבלת מספר הסטודנטים גוררת עליהם חובות וגירעונות, כי בעצם זה מחייב אותם בכיתות יותר קטנות והכנסה יותר קטנה לבית הספר.
<שושנה ריב"א: אנחנו מגבילים אותם כי אנחנו חושבים שכמות יותר גדולה, לא יכולה לעמוד באיכות שאנחנו דורשים מבחינת שדות קליניים ומבחינת היכולת שלהם.
<שושנה ריב"א: זאת הסיבה שאנחנו מגבילים.
עאידה תומא סלימאן: חושבים?
עאידה תומא סלימאן: או שהעניין נבדק?
<שושנה ריב"א: ברור.
<אמל ח'אזן: לא, ד"ר ריב"א, אתם מגבילים את ההסמכה ואתם רוצים שניקח הסבה.
<אמל ח'אזן: כשאין לנו הסבת אקדמאים, אז אנחנו צריכים לפתוח להסמכה עד שנקבל שלוחה.
<אמל ח'אזן: אז אם אין לנו תלמידים שבאים להסמכה - - -
יוסף ג'בארין: זו בעיה שאת לא - - -
<אמל ח'אזן: כי לצפת יש הסמכה ו - - -
יוסף ג'בארין: כן, ד"ר ריב"א לא התייחסה לזה, נכון.
<אמל ח'אזן: וברוטשילד יש הסבה וכל שאר המכללות פותחים הסבה, אז הם לא באים אלינו.
<אמל ח'אזן: זה גם עניין תרבותי.
<אמל ח'אזן: אלה אנשים שהם מתחתנים ויש להם ילדים, אחרי ה-B.A שלהם הם לא באים לסיעוד, הם הולכים למקום אחר.
<אמל ח'אזן: אז משרד הבריאות רוצים שניקח הסבה ואין לנו הסבה וכל שנה אנחנו מנסים להסביר – תנו לנו להתחיל הסמכה עד שנקבל שלוחה.
<אמל ח'אזן: כי אנחנו בעד שלוחה.
<אמל ח'אזן: אני התחלתי את האקדמיזציה משנת 2008, כשגרוסמן היה בראש המל"ג ואחר כך פרופסור גל נור נתן לנו תכנית עם אוניברסיטת חיפה, שהסתיימה בשנת 2015.
<אמל ח'אזן: עכשיו יש לנו שלושה מחזורים שממתינים לעשות השלמה ל-B.A חילופי לאוניברסיטת חיפה, והסטודנטית הזאת שבאה איתנו, היא אחת מהמחזורים שממתינים.
<אמל ח'אזן: אז יש מלא סטודנטים שרוצים לעשות אקדמיזציה, ואני אקדמית.
<אמל ח'אזן: אני אקדמית, 30 שנה אני דוקטור בסיעוד.
<אמל ח'אזן: אני רוצה אקדמאיים.
<אמל ח'אזן: אני רוצה אקדמיזציה לכל הבנות והסטודנטיות שלנו.
<אמל ח'אזן: זה לא עניין שאני לא רוצה.
<אמל ח'אזן: אני עבדתי עם ד"ר שושנה ריב"א 10 שנים.
יוסף ג'בארין: אבל שנבין, כמה הם נותנים?
יוסף ג'בארין: זאת אומרת מה המכסות של הקבלה לשנה הראשונה – 80?
יוסף ג'בארין: 100?
<אמל ח'אזן: 80.
יוסף ג'בארין: 80.
יוסף ג'בארין: מתוכם הם מחייבים אתכם שיהיו לפחות ככה וככה שהם - - -
<אמל ח'אזן: כן.
<אמל ח'אזן: לפעמים שואלים אותנו – רק 30 הסמכה והשאר הסבה.
יוסף ג'בארין: אז ריב"א, אני מניח שאת מבינה.
יוסף ג'בארין: אני שמעתי גם את הקושי הזה, כשהייתי במכללה, שהביקוש העיקרי הוא על התכנית הבסיסית.
יוסף ג'בארין: על תכנית ההסמכה, לא על תכנית ההסבה.
יוסף ג'בארין: הם מבינים את הצורך שבאקדמיזציה והם רוצים לעשות את זה.
יוסף ג'בארין: בינתיים זה אולי יכול להסתדר.
יוסף ג'בארין: האם יש קושי שאת מצביעה עליו כאן?
<שושנה ריב"א: כן, יש קושי.
יוסף ג'בארין: מה הקושי?
<שושנה ריב"א: האנשים של ההסמכה הם ברמה הרבה יותר נמוכה, לא יעזור שום דבר.
<שושנה ריב"א: ההשלמה ל-B.A היא שלוש שנים עכשיו, היא מאד מורכבת.
<שושנה ריב"א: הם לא מתקבלים לאוניברסיטה.
<שושנה ריב"א: אנחנו יוצרים דור של אנשים מראש ברמה יותר נמוכה, שהם לא יתקבלו לבתי החולים, הם כבר היום לא מתקבלים.
<שושנה ריב"א: אין מצב שבוגר סיעוד שאין לו B.A יתקבל לבית חולים - - -
יוסף ג'בארין: אני מבין מה שאת אומרת, אבל אנחנו בתקופת ביניים.
יוסף ג'בארין: את יודעת שאנחנו בתקופת ביניים, נכון?
עאידה תומא סלימאן: לפי מה שהבנתי, מבחני ההסמכה שהמשרד הוציא, הם אותם מבחנים גם לאלה של ההסמכה וגם לאלה של האקדמאים.
<שושנה ריב"א: חד משמעית.
<שושנה ריב"א: נכון מאד.
עאידה תומא סלימאן: וההסמכה עוברים את הבחינות ב-95% בבית ספר זה.
עאידה תומא סלימאן: או שהמבחן כל כך נמוך, שכולם עוברים אותו, ואז איפה האקדמיזציה ואיפה העלאת הרמה?
עאידה תומא סלימאן: או שבאמת התכנית הזו ייחודית, שמספקת אנשים ייחודיים ש-95% מהם עוברים.
עאידה תומא סלימאן: תנו לי להבין מה קורה.
עאידה תומא סלימאן: אני באה מתחום אחר לגמרי ואני מנסה להבין מה קורה.
<שושנה ריב"א: אני חושבת שזה לא נוח לי כרגע לעשות בקרה או להעביר ביקורת על בית ספר זה או אחר וזה גם לא הוגן לבקש את זה ממני.
<שושנה ריב"א: לגבי בחינות ההסמכה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא ביקשתי שתעבירי ביקורת.
<שושנה ריב"א: אני ככה הרגשתי, אבל זה בסדר.
עאידה תומא סלימאן: אני ביקשתי הבהרה.
זאב בנימין בגין: בירור.
עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי כדי להבין.
עאידה תומא סלימאן: את אמרת – אלה של ההסמכה יוצאים ברמה יותר נמוכה.
עאידה תומא סלימאן: אלה של ההסמכה – 95% עוברים את מבחני המדינה.
<שושנה ריב"א: את מבחני הרישוי.
עאידה תומא סלימאן: או שמבחני המדינה הם כל כך נמוכים, או מה?
עאידה תומא סלימאן: תגידי לי.
<שושנה ריב"א: אולי.
יוסף ג'בארין: אז את לא יכולה להאשים אותה.
יוסף ג'בארין: את לא יכולה להגיד - - -
<שושנה ריב"א: אני לא מאשימה אף אחד.
יוסף ג'בארין: לא, סליחה, גברתי.
<שושנה ריב"א: אני - - - מבחני הרישוי.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך למה אנחנו מתעקשים על הנקודה הזאת.
יוסף ג'בארין: סמכות
יוסף ג'בארין: כם לבדוק את רמת המסיימים.
יוסף ג'בארין: בינתיים, לפי המבחנים האובייקטיביים שלכם, הרמה היא מצוינת.
יוסף ג'בארין: אבל את כאילו אומרת שיש עוד נתונים שאני לא מגלה, זה קצת לא מקובל.
יוסף ג'בארין: צריכים להיות מבחנים אובייקטיביים.
<שושנה ריב"א: אז אני אסביר את עצמי, ברשותך.
<שושנה ריב"א: אני אמרתי שבוגרי הסמכה – לא בוגרי נצרת כאלה או אחרים – בוגרי הסמכה – הם ברמה יותר נמוכה.
<שושנה ריב"א: הם לומדים שנתיים וחצי, באקדמיה לומדים 4 שנים.
<שושנה ריב"א: הם לומדים רק את הליבה.
<שושנה ריב"א: באקדמיה לומדים כישורים אקדמיים נוספים.
<שושנה ריב"א: עכשיו, בחינת הרישוי באה לבדוק את יכולתה של אחות להיות בטוחה ליד מיטת החולה ולכן היא בודקת רק את הליבה.
<שושנה ריב"א: והציון, ציוני ההצלחה של 90% - זה הממוצע בכל הארץ.
<שושנה ריב"א: אין בזה שום ייחודיות.
עאידה תומא סלימאן: אז כנראה ש - - לבדוק את - - -
<שושנה ריב"א: אנחנו מאד מקפידים על רמת ההוראה במדינת ישראל ואחוז ההצלחה של בוגרי ישראל הוא 92%.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל זה אומר שמי שצריך לבדוק את עצמו זו המדינה, בדרך שבה היא מאפשרת לאנשים להיות במקצוע הזה.
עאידה תומא סלימאן: כי בינתיים, המדינה לא באה והחליטה – הסמכה היא לא רמה שהיא מקובלת עלינו.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים המדינה לא מנעה את התכנית הזו, ובינתיים התכנית הזו נותנת פיתרון להרבה צעירות, ואכן הן מוצאות גם עבודה.
<שושנה ריב"א: מצוין.
עאידה תומא סלימאן: אז למה ל - - -
זאב בנימין בגין: איפה הן מוצאות עבודה?
עאידה תומא סלימאן: כולן עובדות.
<שושנה ריב"א: בבתי אבות.
<שושנה ריב"א: אחרי שהם לומדים שלוש שנים, הם הולכים לבית אבות, הם מתוסכלים, הם באים אלי לחדר והם בוכים אצלי בחדר, כי לא מקבלים אותם לאוניברסיטה, כי הם לא יכולים לעשות השלמה, כי אין עבודה בצפון, כי הם צריכים לעבור את ה - - -
יוסף ג'בארין: אז צריך לעשות השלמה.
זאב בנימין בגין: רגע, אני רוצה לשאול.
זאב בנימין בגין: יש דרישה שאתם מכירים בה לאחיות בבתי אבות?
זאב בנימין בגין: זה חשוב שיהיו - - -
<שושנה ריב"א: לא, זו ברירת מחדל.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת ברירת מחדל?
זאב בנימין בגין: את היית רוצה שיהיו אקדמאיים - - -
עאידה תומא סלימאן: צריך להעסיק אחיות בבתי אבות.
<שושנה ריב"א: לא, אני חושבת שבבתי אבות צריכים להיות מטפלים סיעודיים.
עאידה תומא סלימאן: בבתי אבות אין צורך בהעסקת אחיות?
<שושנה ריב"א: 20%.
עאידה תומא סלימאן: כלומר – צריך.
זאב בנימין בגין: לא, 20% בלבד.
זאב בנימין בגין: 20% ממה?
<שושנה ריב"א: מכלל המטפלים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר חובה להעסיק.
עאידה תומא סלימאן: אז עכשיו באים כאילו להגיד שזה לא בסדר שהן מועסקות בבתי אבות?
עאידה תומא סלימאן: הן מועסקות, הן מוצאות עבודה.
עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה, גברתי, רק שנייה.
עאידה תומא סלימאן: אני אגיד לך משהו.
עאידה תומא סלימאן: כשהתחלתי להתעסק בנושא של תעסוקת נשים ערביות, היו חלק מהנשים המועצמות שעבדו איתי בארגון, שאמרו לי – עאידה, איך אפשר שבחורה תקבל עבודה שהיא מקבלת עליה 2,500 שקלים בחודש?
עאידה תומא סלימאן: למה היא מסכימה?
עאידה תומא סלימאן: ואז באתי ואמרתי – תשמעו, אני לא רוצה שהיא תקבל 2,500 שקלים, אבל 2,500 שקלים להרבה מהמשפחות זו תוספת של 50% להכנסת המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, כשהיא עובדת בבית אבות או לא בבית אבות, זו בשבילה תחילת דרך.
עאידה תומא סלימאן: זה בשביל כולם.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים היא קיבלה הסמכה ממדינת ישראל לעסוק במקצוע האחיות.
עאידה תומא סלימאן: או שאתם משנים את ההסמכה שלכם ומשנים את הבחינות ובאים ואומרים ביטלנו את כל ההסמכה הזו.
עאידה תומא סלימאן: זה לא מתאים לנו, לרמת הרפואה במדינת ישראל וצריך רק אקדמיות.
עאידה תומא סלימאן: או בינתיים, לאפשר למקצוע הזה להמשיך, עד שתפתרו את הבעיה של האקדמיזציה.
יוסף ג'בארין: בסך הכל שני בתי ספר.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר - - -
<שושנה ריב"א: אני לא כל כך מבינה.
יוסף ג'בארין: זה נצרת והשני, נכון?
<שושנה ריב"א: אני מוכרחה לומר, אני האמא של האקדמיזציה במדינת ישראל.
<שושנה ריב"א: אז אני לא כל כך מבינה את ההתקפה ואני רוצה לומר ככה – בית ספר נצרת יכול להמשיך ללמד דיפלומה עד סוף ימי החיים.
<שושנה ריב"א: הוא יהיה בית הספר היחידי שילמד דיפלומה, אין לי שום בעיה עם זה.
<שושנה ריב"א: אין לי שום בעיה.
יוסף ג'בארין: זה לא מה שאמרתי.
<שושנה ריב"א: איך את אומרת?
<שושנה ריב"א: ילכו לעבוד איפה שילמדו - - -
יוסף ג'בארין: לא, אבל את אומרת שבינתיים את מגבילה אותם, ואנחנו אומרים שאין הצדקה.
<שושנה ריב"א: אני לא אגביל אותם.
<שושנה ריב"א: שילמדו כמה שהם רוצים.
<שושנה ריב"א: שהם יהיו בית הספר היחידי במדינת ישראל שהוא מסוג ב', וזה סוג ב', וצריך - - -
יוסף ג'בארין: זה לא מה שביקשנו.
<שושנה ריב"א: אבל זה מה שאמל מבקשת.
<אמל ח'אזן: לא, לא, לא.
<שושנה ריב"א: זה מה שהיא הביאה פה לשולחן.
<אמל ח'אזן: לא, לא.
<אמל ח'אזן: סליחה, אני דוקטור לפניך, ד"ר שושנה.
עאידה תומא סלימאן: אמל.
<שושנה ריב"א: אז מה?
<אמל ח'אזן: אני באמת אקדמיזציה.
<אמל ח'אזן: אני רציתי אקדמיזציה.
<אמל ח'אזן: אני ביקשתי ואני הגשתי בקשה למל"ג בשנת 2008 להיות מכללה בלבד.
<אמל ח'אזן: ואחר כך התעסקתי עם כל ראשי המל"ג.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בואי - - -
<אמל ח'אזן: אני לא - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו, בואו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה - - -
<אמל ח'אזן: בוגרינו עובדים בכל מקום, גם בתל השומר וגם בהדסה וגם בכל מקום ויש להם כבוד.
עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, ברגע שהם עברו את הבחינה – הם מוכשרים כמו כולם, אחרת שישנו את הבחירה.
עאידה תומא סלימאן: ככה אני מבינה.
<שושנה ריב"א: הם מוכשרים כמו כולם ויש להם תעודה כמו כולם.
יוסף ג'בארין: נחזיר את הדיון.
זאב בנימין בגין: יש לי שאלה.
זאב בנימין בגין: האם הן נקלטות בעבודה?
עאידה תומא סלימאן: אומרים שאין מובטלות ביניהן.
<וסים דביני: מה שד"ר ריב"א אומרת, שיכול להיות שהם עובדים בעבודה שהם over-qualified.
יוסף ג'בארין: over-qualified, כן, שזה בבתי האבות.