GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמל ח'אזן: נתחיל במספרים.
<אמל ח'אזן: כ-47% מתושבי הצפון הם ערבים.
<אמל ח'אזן: בית החולים נצרת, או הסקוטי, משרת אוכלוסייה של 350,000 תושבים, רובם מהאוכלוסייה הערבית.
<אמל ח'אזן: קהל הפונים ללימודי סיעוד בבית הספר, בעיקר בא מהאוכלוסייה הזאת.
<אמל ח'אזן: נרשמים מדי שנה 300 ומתקבלים עד 100 סטודנטים.
<אמל ח'אזן: קיבולת בית הספר נעה או מגיעה ל-250 סטודנטים.
<אמל ח'אזן: הנשים מהוות יותר מ-80%.
<אמל ח'אזן: כולנו יודעים, או כפי שידוע לכם, שיעור תעסוקת נשים ערביות בישראל עומד על 32% והסטודנטים שלנו ניגשים למבחן ממשלתי של כל הסטודנטים לסיעוד בארץ, ואחוז ההצלחה מגיע ל-90% עד 98%.
<אמל ח'אזן: וגם ממוצע הציון שלהם באותו מבחן, הוא מהגבוהים ביותר, למרות שהשפה של המבחן היא שפה שנייה בשבילם.
<אמל ח'אזן: הבוגרים שלנו נקלטים לעבודה במוסדות הבריאות בכל רחבי הארץ.
<אמל ח'אזן: לא ידוע לנו על אף מובטל.
<אמל ח'אזן: משפחות הסטודנטים שלנו מעדיפות שבנותיהן ילמדו אצלנו, בעיקר ממניעים תרבותיים וגם בגלל רמת הלימודים הגבוהה.
<אמל ח'אזן: הרוב המכריע של הסטודנטים באים מישובים ערבים קטנים, עם פרופיל סוציו אקונומי נמוך, וגם נחשבים כשומרי מסורת.
<אמל ח'אזן: למה מעדיפים אותנו?
<אמל ח'אזן: האווירה המקומית ותרבות בית הספר אינם זרים לסטודנט החדש, והוא מרגיש כמו במשפחה.
<אמל ח'אזן: וגם הורי הסטודנטים מרגישים בנוח ובביטחון יותר, כאשר הבת שלהם לומדת אצלנו, מטעמי נוחיות חברתית וגם תקציבית.
<אמל ח'אזן: הבאתי איתי סטודנטית, שהיא עדיין לומדת אצלנו, אבל אקרא לכם מה חושבים ארבעה סטודנטים אחרים, שהם לומדים אצלנו עכשיו.
<אמל ח'אזן: סמיר: אני מרגיש שייכות.
<אמל ח'אזן: מקבלים אותי באשר אני ועוזרים לי מכל הלב ומתייחסים אלי כבן אדם.
<אמל ח'אזן: ג'יהאד סאלח: העדפתי את בית הספר נצרת בזכות הקרבה הפיזית למקום מגורי.
<אמל ח'אזן: המורים מקשיבים לבעיות שלי, מבינים את התרבות שלי ומסייעים לי בפתרון הבעיות האישיות.
<אמל ח'אזן: רוואן סחמאווי: אבא שלי כל הזמן דחף אותי ללמוד בבית הספר הזה, משום שחברים שלו למדו פה והיו מרוצים ובאמת ההמלצה הייתה במקומה ולא התאכזבתי.
<אמל ח'אזן: והאחרונה, שאדהה עזיזה: בחרתי בבית הספר הזה במיוחד שאחוז ההצלחה במבחן הממשלתי הוא גבוה מאד.
<אמל ח'אזן: ולבסוף יש לנו אתגרים וציפיות.
<אמל ח'אזן: האתגרים שלנו – עד היום אין לנו הכרה אקדמית בבית הספר ובית הספר בקושי עומד בהוצאות הלימודים ורואה במשימה כשליחות.
<אמל ח'אזן: מה אנחנו מצפים?
<אמל ח'אזן: קידום ההחלטה לאישור שלוחה למוסד האקדמי להענקת תואר ראשון במקצוע הסיעוד.
<אמל ח'אזן: פתרון מתאים למוגבלות התקציבית של בית הספר והבטחת המשך תכנית ההסמכה הנוכחית, שהיא קיימת שנים רבות, עד אישור הענקת תואר אקדמי.
<אמל ח'אזן: אני מאד מודה לכם על ההקשבה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, ד"ר אמל.
יוסף ג'בארין: אולי צריך להתייחס למצב הפיננסי והאקדמי.
יוסף ג'בארין: מה הדרישות?
יוסף ג'בארין: שיוכלו להתייחס.
<וסים דביני: אם אנחנו מדברים על אקדמיה, אז אנחנו - - -
עאידה תומא סלימאן: שמך לפרוטוקול.
<וסים דביני: וסים דביני, אני מנהל הכספים של אי.
<וסים דביני: מ.מ.ס.
<וסים דביני: נצרת, שהיא העמותה שמפעילה את בית הספר לסיעוד בין היתר.
<וסים דביני: היא מפעילה גם את בית החולים נצרת.
עאידה תומא סלימאן: כדאי להזכיר שבשבוע שעבר בית החולים קיבל ציונים לשבח על ידי הסקר של משרד הבריאות.
<וסים דביני: נכון.
עאידה תומא סלימאן: זה היה מעורר כבוד.
<וסים דביני: אנחנו מאד גאים על כך, וזה בא כתוצאה מעבודה מאד מאד קשה.
<וסים דביני: לא נרחיב את הדיבור על בית החולים, כי אפשר לדבר שעות.
עאידה תומא סלימאן: נתמקד בבית הספר.
<וסים דביני: כן.
<וסים דביני: במצב הנוכחי בית הספר בקושי מחזיק את עצמו, כי הוא אינו מתוקצב בצורה רגילה.
<וסים דביני: כל ההכנסות שלו באות מהסטודנטים עצמם והעמותה בפועל מממנת חלק מהגירעון שלו, כדי לשמר את המסורת וכדי לשמור על השליחות רבת השנים שלו, כי בית הספר לא נועד כדי לעשות כסף ולהרוויח, אלא נועד כדי לשרת את האוכלוסייה.
<וסים דביני: אז יש גבול מסוים של גירעון שהעמותה מוכנה לסבסד המשך קיומו של בית הספר.
<וסים דביני: אני חייב לציין שאנחנו מקבלים מדי שנה סכום של כ-200,000 שקלים ממשרד הבריאות, כתמיכה מקרן עיזבונות אני חושב, או משהו.
<קריאה: הקרן התמיכות.
<וסים דביני: כן, קרן התמיכות.
<וסים דביני: הם עוזרים.
<וסים דביני: זה עדיין לא פותר את הבעיות, אבל זה עוזר.
<וסים דביני: בשנה האחרונה אנחנו נתקלים בקשיים קצת יותר כבדים ממה שהיינו רגילים, כי אנחנו מנהלים שתי תכניות במקביל.
<וסים דביני: תכנית אחת שהיא תכנית ההסמכה הרגילה ותכנית שנייה שהיא תכנית של הסבת אקדמאים.
<וסים דביני: אנשים שיש להם תואר B.A במקצוע אחר עוברים הסמכה, לא מקבלים B.A בסיעוד, עוברים הסמכה כאחות מוסמכת.
<וסים דביני: שתי התכניות האלה מתנהלות בנפרד.
<וסים דביני: הסטודנטים ברוב המקרים אינם מעורבבים, אלא מפוצלים לשתי קבוצות שונות.
<וסים דביני: זה מוסיף על הגירעונות של בית הספר וכמובן מקשה עליו.
עאידה תומא סלימאן: הסבה אקדמאית נעשית במימון של משרד הבריאות או של מי?
<וסים דביני: כן, משרד הבריאות מממן חלק משכר הלימוד של הסטודנטים.
<וסים דביני: הסכום הכולל שבית החולים מקבל, שבית הספר מקבל, הוא אותו סכום שהוא מקבל מכל סטודנט הסמכה אחר.
<וסים דביני: המקור שמגיע אלינו, הוא לא מגיע ישירות מהסטודנט.
<וסים דביני: חלק מגיע מהמשרד.
<קריאה: הוא מממן את כל התכנית.
<וסים דביני: אבל מבחינתנו סכום ההכנסה שלנו הוא לא משתנה, בין אם אנחנו מקבלים את זה מהמדינה או מהסטודנט עצמו.
<וסים דביני: זה לא הקצבה לבית הספר, זה מימון לסטודנט בפועל.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל הוא משולם בסוף אליכם.
<וסים דביני: כן, הוא משולם בסוף אלינו.
<וסים דביני: התכנית הזאת, העלות הנוספת שלה מוערכת בין 400,000 ל-500,000 שקלים עלות תקציבית נוספת לבית הספר, בעקבות ההפרדה הן בלימודים והן בקבוצות הקליניות.
עאידה תומא סלימאן: והיא מכסה את עצמה?
עאידה תומא סלימאן: ההכנסות מכסות את העלות?
<וסים דביני: לא, אני אומר, זה מקטין את הגירעון הקיים ממילא בבית הספר.
יוסף ג'בארין: אבל רק תסביר שני נתונים חשובים.
<וסים דביני: בבקשה.
יוסף ג'בארין: אחד, מתוך סך כל ההוצאה של בית הספר, כמה שכר הלימוד מכסה – זה לתכנית הרגילה.
יוסף ג'בארין: ולגבי תכנית ההסבה, שדיברת, שכל העלות שלה זה 400,000-500,000 שקלים.
<וסים דביני: לא.
יוסף ג'בארין: אז תסביר מה העלות שלה ובכמה היא מכוסה על ידי - - -
<וסים דביני: אוקיי, אנחנו נגיד ככה: בגדול תקציב בית הספר הוא כשלושה מיליון שקלים בשנה.
<וסים דביני: זה כשלומדים בו כ-250 סטודנטים ובשנה הראשונה יש בין 80 ל-100 סטודנטים.
<וסים דביני: זה היה המצב הרגיל.
<וסים דביני: בשנה האחרונה נשארנו עם אותם 100 סטודנטים, אבל חלקם הם בתכנית של האחות המוסמכת, וחלקם בתכנית של הסבת אקדמאים.
<אמל ח'אזן: למרות שזה אותה תכנית.
<וסים דביני: הלימודים בשנה הראשונה פתאום התפצלו.
<וסים דביני: יש לנו שתי כיתות בנושאים מסוימים, במקום שתהיה לנו כיתה אחת.
<וסים דביני: אז העלות שדיברתי עליה היא העלות הנוספת של הכיתה הנוספת הקיימת.
<וסים דביני: אוקיי?
<וסים דביני: זה לא העלות של כלל התכנית.
יוסף ג'בארין: בכל זאת תגיד לנו מה הגירעון.
<וסים דביני: הגירעון של בית הספר בשנה רגילה, מגיע בין 400,000 לבין 500,000 שקלים.
<וסים דביני: עם התכנית החדשה אנחנו עלים לבין 800,000 שקלים למיליון שקלים.
<וסים דביני: אז התוספת, הדלתא היא עוד 400,000-500,000 שקלים.
יוסף ג'בארין: שזה ההפרש בין ההוצאה לבין ניכוי מה שאתם מקבלים ממשרד הבריאות.
<וסים דביני: והסטודנטים.
עאידה תומא סלימאן: כן, חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: תודה, גברתי יושבת הראש, תודה לך על קיום הדיון הזה ותודה לך, חברי, חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין על היוזמה של הדיון הזה.
דב חנין: אני רוצה, גברתי יושבת הראש, לנסות לחבר את הדיון שלנו כאן, לדיון שהתנהל לפני שעה בוועדת הכנסת, על משבר מאד גדול, דרמטי, בתחום הסיעוד, במיוחד בסיעוד לקשישים.
דב חנין: מסתבר בתמונה הכללית, שבמדינת ישראל תחום הסיעוד לקשישים נמצא במשבר קיצוני.
דב חנין: המדינה לא מצליחה לתת פתרון.
דב חנין: יש מחסור עצום במטפלים סיעודיים לקשישים.
דב חנין: ולכן הנושא הגיע לוועדת הכנסת, שהיא בכלל ועדה שלא עוסקת בזה ביום יום, בגלל שזה באמת שאלה כל כך משמעותית וכל כך רוחבית וכל כך גדולה וכל כך משמעותית.
דב חנין: ומה מציעים לנו?
דב חנין: מציעים לנו בחירום, להזרים לישראל אלפי מטפלים ועובדים בתחום הסיעוד מחוץ לארץ.
דב חנין: עכשיו אני שואל את עצמי באמת, עד איפה יכול להגיע הטמטום.
דב חנין: אני שומע את המספרים שאדוני מביא בפנינו, אני יודע שלכם בבית הספר, חצי מיליון שקלים, מיליון שקלים, זה סכום כסף עצום, אבל פה נזרקו סכומים של מאות מיליונים כדי להתמודד עם המשבר, והכסף הזה שאתם צריכים הוא באמת, באמת – אני מתנצל להגיד – אל תבין אותי לא נכון – זה כסף קטן.
דב חנין: אז יש פה איזה שהוא נתק, שהוא פשוט לא מובן, לא מתקבל על הדעת, לא הגיוני ולא מוצדק.
דב חנין: דרך המלך להתמודדות עם המשבר בתחום הסיעודי, זה לעודד אנשים ונשים צעירות, בוודאי מהציבור הערבי, אם הן מוכנות ללכת לתחום הזה – ללמוד.
דב חנין: המדינה צריכה לתת לכם – להיפך – היא צריכה לתת לכם בונוס על כל סטודנט שלומד אצלכם.
דב חנין: ולתת לכל סטודנט גם עידוד באופן אישי, כי אתה יודע, צריך לתגמל את האנשים.
דב חנין: זה עולה למדינה הרבה יותר לייבא את העובדים הזרים.
דב חנין: עולה הרבה יותר.
דב חנין: ואחר כך יש לך גם עובדים זרים שאתה בעצם לא רוצה אותם, אז מה תעשה איתם?
דב חנין: בקיצור, זו תסבוכת לא נורמאלית.
דב חנין: לכן גברתי יושבת הראש, אני מציע שבסיכום הדיון הזה, כמובן, חוץ מהדברים שחברי כבר אמר, על הצורך לתמוך ולהתגייס ושהמדינה תיתן את כל כובד משקלה לסייע לבית הספר הזה.
דב חנין: אני מתרשם מאד מהנתונים שגברתי הביאה על באמת רמת שביעות הרצון.
דב חנין: אנחנו טוענים שצעירים ערבים לא רוצים ללמוד סיעוד.
דב חנין: זו הטענה.
דב חנין: הרי אנחנו שמענו אותה לפני שעה בוועדת הכנסת.
דב חנין: אז הנה אתם מראים שיש כן צעירים שרוצים ללמוד סיעוד, אפילו מרוצים מהמקצוע ומי שמפריע להם, זה - - -
עאידה תומא סלימאן: טענו את זה שם בוועדה?
דב חנין: לא רוצים ללמוד.
דב חנין: לא רוצים לעבוד בסיעוד.
<שושנה ריב"א: לעבוד סיעוד.
<שושנה ריב"א: לא ללמוד סיעוד, זה שני דברים שונים.
<שושנה ריב"א: סליחה על ההתפרצות.
דב חנין: גברתי, לא רוצים לעבוד בסיעוד ולא רוצים להתפתח בכיוון הזה.
דב חנין: אז אני אומר, כדי שאנשים יעבדו בסיעוד, אנחנו צריכים לדאוג, כמדינה, לכל החוליות של המערכת.
דב חנין: בוודאי אנחנו צריכים לדאוג גם לתנאי העבודה של אנשים שאחר כך עובדים בסיעוד.
דב חנין: זו שאלה שלא קשורה כרגע לדיון הזה.
דב חנין: אם אני לא אתן תמריץ לבן אדם שעובד בעבודה, שהיא עבודה קשה, לפעמים היא עבודה מתסכלת.
דב חנין: אם אני לא נותן תמריץ כלכלי וכדומה, אני לא פתרתי כלום, אבל כרגע אנחנו בשלב הראשוני.
דב חנין: אנחנו רוצים שאנשים, כמה שיותר, כמה שיותר – ילמדו במקום שנוח להם, במקום שמתאים להם ואז יהיה לנו לפחות בסיס איתו לעבוד ואז נצטרך כמובן לעודד אותם, לתגמל אותם, לתת להם סיבות להישאר במקצוע.
עאידה תומא סלימאן: עוד תוספת לפני שנמשיך.
<אמל ח'אזן: אני מודה לך, חבר הכנסת דב חנין, מאד מודה לך על הדברים שלך.
<אמל ח'אזן: אני רציתי להגיד לך, המצב הסוציו-אקונומי כל כך גרוע, עד כדי כך שאני נותנת עצות לכל המועמדים ללכת לעבוד שנה או שנתיים לפני התחלת לימודיהם אצלנו, כך שיוכלו לשלם את שכר הלימוד.
עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לשאול לפני שאני עוברת הלאה.
עאידה תומא סלימאן: כמישהי שמתעסקת בנושא של תעסוקת נשים ערביות וכמישהי שיודעת מה הם החסמים שעומדים מול אישה ערבייה לצאת לעבודה ומול העובדה שכמעט 40% מהאקדמאיות הערביות כיום לא מוצאות מקום עבודה.
עאידה תומא סלימאן: רוצות לעבוד ולא מוצאות.
עאידה תומא סלימאן: המגבלה להרחיב את התכנית הזאת - ואני מאמינה, כמו שאמר חבר הכנסת דב חנין - אם נותנים תמריצים לנשים ולגברים להיכנס לאיזה שהוא מקצוע, אני בטוחה שירצו להיות, למרות שאני לא מבינה מאיפה באה הטענה שהם לא רוצים לעבוד בסיעוד.
עאידה תומא סלימאן: לגבי צעירים ערבים, אני רק רואה שהמקצוע פורח בקרב האוכלוסייה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: אם יהיה לכם מימון, האם יש לכם אפשרות להרחיב, האם ניסיתם להרחיב מבחינת קבלת מספר התלמידים שלומדים?
עאידה תומא סלימאן: האם ניסיתם להרחיב את המספר, לכלול עוד יותר?
עאידה תומא סלימאן: או שהגירעון הוא בעצם מה שעומד בפניכם?
<וסים דביני: זה שני דברים - זה גם הגירעון וגם אי הוודאות שאנחנו שרויים בה.
<וסים דביני: אי הודאות – אם אנחנו הולכים לאקדמיזציה או לא הולכים לאקדמיזציה, זו מגבלה מאד רצינית שמפריעה לנו לתכנן את כל הרחבה עתידית.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שעולה עכשיו שוב הבעיה של אקדמיזציה של מקצוע הסיעוד ואני מבינה שיש יותר נטייה ממשרד הבריאות, ללכת לכיוון של אקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: בינתיים של הסמכה והיא עדיין מוכרת על ידי משרד הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: ועדיין המדינה מקיימת בחינות להסמכה ונותנת תעודות ואנשים מתקבלים לעבודה ויש מחסור.
עאידה תומא סלימאן: כאילו, אני לא מבינה.
עאידה תומא סלימאן: דוחפים לכיוון אקדמיזציה – מצוין.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים שאנשי המקצוע שלנו יהיו ברמה הכי גבוהה, אבל מצד שני, יש מקום שמספק מענה ויש לו את האפשרות לספק מענה יותר גדול אם יקבל קצת תקציבים, ואנחנו אומרים לא.
עאידה תומא סלימאן: אקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, היום משרד הבריאות עדיין לא ביטל ולא הוציא שום צו שאומר אנחנו לא מקבלים אחיות מוסמכות ואנחנו ביטלנו את ההסמכה.
עאידה תומא סלימאן: יש הסמכה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאתם רוצים גם להיות עם אקדמיזציה, אבל גם ההסמכה היא מבוקשת.
עאידה תומא סלימאן: היא עדיין מבוקשת.
עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה להבין ואני נותנת עכשיו לד"ר שושנה ריב"א - מנהלת מנהל הסיעוד במשרד הבריאות - לענות לנו על מכלול.
עאידה תומא סלימאן: אני ניסיתי ככה לתמצת את השאלות העיקריות: עניין התקצוב של בית הספר, עניין ההסמכה – האם זה מקובל וזה הנוהל, שכל שנה צריכים להתמודד מחדש על קבלת ההסמכה.
עאידה תומא סלימאן: למה בית ספר לא פועל כל עוד הוא עומד בקריטריונים.
עאידה תומא סלימאן: למה כל שנה מחדש צריך לנהל מערכה על עניין ההסמכה ועניין התקציבים והאקדמיזציה, אם הבנת נכון את שלל השאלות.
<שושנה ריב"א: תודה רבה לך, חברת הכנסת.
<שושנה ריב"א: קודם כל תודה שאנחנו במשכן הזה, כי באמת זה לגמרי מקרי שאנחנו במשכן הזה ולא בחדר סמוך.
<שושנה ריב"א: רק לסבר את האוזן - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה שאם תשבי יותר מדי פה תאהבי את זה.
<שושנה ריב"א: אני מסתובבת פה בכל החדרים, את יודעת.
<שושנה ריב"א: שמי ד"ר ריב"א, אני האחות הראשית הארצית של משרד הבריאות, ראש מנהל הסיעוד.
<שושנה ריב"א: אני אחראית על כל הרגולציה של מקצוע הסיעוד במדינת ישראל, ואני רוצה בראש ובראשונה לעשות הפרדה של איזו טעות שהייתה פה על השולחן, של חבר הכנסת חנין, שיצא.
<שושנה ריב"א: כשהוא מדבר על סיעוד, הוא מדבר על מטפלים והוא לא מדבר על אחיות, וזה הבדל מהותי.
<שושנה ריב"א: בית ספר נצרת הוא ברמה מאד גבוהה והוא מכשיר אחיות, הוא לא מכשיר מטפלים.
<שושנה ריב"א: אז זה שני נושאים נפרדים.
<שושנה ריב"א: יש לנו במשרד הבריאות בעיה של מטפלים, בעיה גדולה מאד, בעיקר בתחום הגריאטריה.
<שושנה ריב"א: אנשים לא רוצים לעבוד בתפקיד של מטפלים, גם בגלל שהעבודה מאד קשה והשכר בצידה הוא מאד מאד נמוך.
<שושנה ריב"א: וזה באמת אולי לוועדת הכנסת ולא לוועדה הזו.
<שושנה ריב"א: יש לנו מספיק נושאים.
עאידה תומא סלימאן: רק להבנתי - המקצוע הזה צריך איזו שהיא הסמכה?
<שושנה ריב"א: לא, לא.
<שושנה ריב"א: הוא מקבל הכשרה מקצועית, Job training, של משהו כמו עד שלושה חודשים מקסימום ובדרך כלל זה אנשים שאנחנו בהחלט מבקשים שיהיה להם, איך אני אקרא לזה בעדינות – כשירות משפטית לעבוד עם חסרי ישע והם לומדים את העבודה תוך כדי.
<שושנה ריב"א: כמו מטפל שאנחנו מביאים הביתה או כל דבר אחר.
<שושנה ריב"א: ובית ספר לאחיות זה לא זה.
יוסף ג'בארין: אבל אין שם דרישות?
יוסף ג'בארין: אני לא חושב שזה - - -
<שושנה ריב"א: אנחנו מבקשים כיום זה תושב מדינת ישראל או מישהו שיש לו אישור העסקה במדינת ישראל ואנחנו מכשירים אותו בזמן העבודה.
<שושנה ריב"א: את המטפלים, אני מדברת.
<שושנה ריב"א: לעומת זאת, אחיות זה מקצוע שונה לגמרי.
<שושנה ריב"א: ברשותך אני אתחיל מהסוף, מהנושא של האקדמיזציה.
<שושנה ריב"א: מדינת ישראל, משרד הבריאות עוסק באקדמיזציה 22 שנה.
<שושנה ריב"א: יש לנו שני בתי ספר יחידים במדינה שהם לא אקדמיים.
<שושנה ריב"א: אחד זה נצרת והשני זה בני ציון.
<שושנה ריב"א: אני בהזדמנות זאת יכולה לומר שעשינו עבודה מאד גדולה ושיתוף פעולה מאד גדול עם המל"ג, כדי לאט לאט לאפשר לכל המוסדות להכשרה בסיעוד, להיות מסונפים לאחד מהמוסדות האקדמיים וללמד.
<שושנה ריב"א: וגם בנושא של נצרת, אני מרגישה שאני מתפרצת לדלת פתוחה.
<שושנה ריב"א: הנושא של נצרת – אנחנו, אני 10 שנים בתוך המערך הזה, מנסים בכל מיני דרכים לסנף אותם.
<שושנה ריב"א: אני לא אלאה אתכם בכל הפרטים למה זה כן צלח ולמה זה לא צלח.
<שושנה ריב"א: אני אמרתי לוסים ידידי, שאם היו מקשיבים לי לפני 10 שנים, היינו מונעים מכם את הישיבה הזאת, למרות שזה מאד נעים פה, אבל בכל זאת.
<שושנה ריב"א: נצרת נמצאת היום במקום שיש לגביה החלטה שהיא יכולה להיות שלוחה אקדמית של אחד המוסדות.
<שושנה ריב"א: השלוחה שמתגבשת היא של מכללת עמק יזרעאל, שזו אחת המכללות הגדולות בצפון - - -
זאב בנימין בגין: הזמנו נציג שלכם, נכון?
<שושנה ריב"א: שיש להם חוג לסיעוד, אחד מהטובים.
עאידה תומא סלימאן: הם לא הגיעו.
זאב בנימין בגין: לא הגיעו.
<שושנה ריב"א: למה?
זאב בנימין בגין: שאלתי אם יש נציג והבנתי שלא.
זאב בנימין בגין: דיברתי אתמול עם יושבת הראש, היא אמרה שהזמינו נציג.
עאידה תומא סלימאן: אני הזמנתי אותם.
<שושנה ריב"א: אני דיברתי עם פרופסור עליזה שנהר, שהיא הנשיאה של עמק יזרעאל.
<שושנה ריב"א: אני לא יודעת אם זה אתי, אבל יש להם איזו שהיא בעיה רפואית במשפחה, מאד מאד קשה והיא אפילו לא בעבודה.
<שושנה ריב"א: דיברתי איתה בבית, אפילו לא בבית, אלא בבית חולים.
<שושנה ריב"א: אז אני מניחה, ומי שמכיר את פרופסור שנהר, אם היא הייתה יכולה היא הייתה מגיעה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבינה שנושא מכללת עמק יזרעאל התקדם כבר.
<שושנה ריב"א: מאד, מאד.
עאידה תומא סלימאן: ויש כמעט טיוטא של הסכם.
<שושנה ריב"א: אני דיברתי איתה והיא אמרה לי בצורה חד משמעית – יש לנו הסכמות.
<שושנה ריב"א: איפה שאין הסמכות יש ייתכנות להסכמות.
<שושנה ריב"א: הנושא הוא בערוץ טוב.
<שושנה ריב"א: מה שאנחנו בעצם צריכים זה מכסות, מכסות מטעם ות"ת, כדי לפתוח את השלוחה.
<שושנה ריב"א: עכשיו, מכסות בעברית פשוטה זה כסף.
<שושנה ריב"א: וגם פה אני רוצה לומר, אני ישבתי עם המל"ג לפני חודשיים והגשתי בקשה למכסות חדשות – אחד לנצרת והשנייה לבני ציון.
<שושנה ריב"א: לשני בתי ספר, שהם הולכים להיות שלוחות של מוסדות אקדמיים.
<שושנה ריב"א: אנחנו מחכים לתשובה של האוצר, לא של המל"ג.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול במה מדובר?
עאידה תומא סלימאן: בכמה כסף מדובר, כאשר את אומרת מכסות?
<שושנה ריב"א: נציג התקציבים של הות"ת.
<יניב כהן שבתאי: שלום לכולם.
<יניב כהן שבתאי: שמי יניב, אני מאגף התקציבים של הות"ת.
<יניב כהן שבתאי: תהליך אקדמיזציה זה תהליך יקר, אני לא יודע לגבי איזה סדר גודל מדברים מבחינת גודל מחזור, אבל התקצוב הוא פר סטודנט של 30,000 שקלים לסטודנט לשנה.
<יניב כהן שבתאי: לכן כשמדברים על אקדמיזציה, ומעבר לזה כמובן שצריך לבדוק את תכניות הלימוד ואיפה יילמד – אם מתוך הקמפוס או מחוץ לקמפוס וכו'.
<יניב כהן שבתאי: יש כל מיני תנאים אקדמיים.
<יניב כהן שבתאי: זה הסיפור של התקצוב.
<יניב כהן שבתאי: זה 30,000 שקלים.
יוסף ג'בארין: אבל ההתנגדות היא לא כלכלית, אם יש התנגדות.
<יניב כהן שבתאי: ההתנגדות היא לא כלכלית, אבל היא תנאי סף בשביל שנמשיך לבחון את המהלך.
<יניב כהן שבתאי: יש נושאים שאנחנו מכירים, של אקדמיזציה של בתי ספר שרוב הנושאים מעבר לתקציב הם פתירים.
<יניב כהן שבתאי: גם התקציב הוא פתיר, רק שצריך אליו כסף.
<יניב כהן שבתאי: התקצוב הזה לא היה חלק מהתכנית הרב שנתית של מל"ג ות"ת ולא חלק מהתכנית הרב שנתית של המוסדות, אז כמובן שצריך כסף תוספתי לסיפור הזה.
<יניב כהן שבתאי: כמו ששושי אמרה, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא כבר מעל 5 שנים ויותר מ-שלשנו את מספר הסטודנטים בסיעוד בתחום ויותר מ-הכפלנו את מספר המוסדות שמכשירים לתחום.
<יניב כהן שבתאי: אז ברגע שיהיו לנו מכסות ייעודיות ממשרד האוצר לסיעוד, אנחנו נוכל להקצות אותן למוסדות.
<יניב כהן שבתאי: גם אני, מהשיחות שלי עם עמק יזרעאל, הם בכיוון מאד חיובי ללכת לתת חסות או כשלוחה של בית הספר בנצרת.
<יניב כהן שבתאי: אבל אני - - -
עאידה תומא סלימאן: כלומר אני מבינה שמבחינת משרד הבריאות יש אצלכם רצון לעשות את התהליך הזה.
<שושנה ריב"א: יותר מזה.
עאידה תומא סלימאן: הכל עומד ותלוי על האוצר עכשיו.
<שושנה ריב"א: עכשיו זה עומד ותלוי באוצר.
<שושנה ריב"א: אני דרך אגב מאד אופטימית.
<שושנה ריב"א: אני מאד אופטימית, כי - - -
זאב בנימין בגין: את אופטימית לגבי שנת הלימודים הקרובה?
זאב בנימין בגין: אנחנו במרץ.
<שושנה ריב"א: שנת הלימודים הקרובה, אוקטובר אתה מתכוון?
<שושנה ריב"א: אני תמיד אופטימית.
זאב בנימין בגין: אנחנו בעד.
מסעוד גנאים: בעיקר בהקשר הזה גם.
<שושנה ריב"א: אני חשובת שזה לא בשמיים.
<שושנה ריב"א: מדובר ב - - -
זאב בנימין בגין: זה אחת הבעיות שלנו, שדברים שלא בשמיים לוקחים שמונה שנים.
עאידה תומא סלימאן: ואלה שבשמיים ככה הולכים.
עאידה תומא סלימאן: מדובר על 120,000 שקלים לשנה לתלמיד, אבל זה מגיע למקסימום בשנה החמישית, כי בשנה הראשונה - - -
זאב בנימין בגין: רגע, רגע, 120,000 שקלים – זה מ-30,000 שקלים לשנה?
<שושנה ריב"א: נכון.
<שושנה ריב"א: אני מדברת על 4 שנים.
<שושנה ריב"א: המקסימום, זאת אומרת זה מצטבר תוך 4 שנים ובאמת אני אופטימית.
<שושנה ריב"א: באמת אני אופטימית, כי יש תמיכה של מנכ"ל משרד הבריאות, יש תמיכה של השר.
<שושנה ריב"א: יש תמיכה של גדי פרנק, מנכ"ל המל"ג.
<שושנה ריב"א: כן.
<שושנה ריב"א: האוצר הוא - - -
זאב בנימין בגין: לא, אם אפשר, גברתי יושבת הראש - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, חבר הכנסת בגין.
זאב בנימין בגין: לבדוק, אם אתם תוכלו, כדי שאנחנו נוכל לסייע, מה הם אבני הדרך שאת רואה.
זאב בנימין בגין: אני עכשיו גוזר מאוקטובר אחורנית.
זאב בנימין בגין: המכללה צריכה להיות ערוכה.
זאב בנימין בגין: אני מתנצל שאיחרתי, אבל את המצגת עם השקופית הזאת ראיתי על הטלפון כבר אמש, אז אני מעודכן.
זאב בנימין בגין: צריך להודיע, צריך לגייס את התלמידים.
<שושנה ריב"א: כן, כן, נכון.
<שושנה ריב"א: לשמחתי הרבה אנחנו עברנו את התהליך - - -
זאב בנימין בגין: אז בואו נגזור אחורנית ונראה.
זאב בנימין בגין: אנחנו עכשיו בפגרה, אבל אפשר גם בלי הפגרה.
זאב בנימין בגין: אם נניח ביוני לא מסתדר, האם אפשר יהיה להודיע ליושבת הראש שלנו, כדי שנוכל לסייע.
עאידה תומא סלימאן: הכוונה איפה נקודת הזמן הקריטית שאם לא נתערב, הלכה כל השנה.
יוסף ג'בארין: אבל השאלה אם זה אצלך או אצל המל"ג.
עאידה תומא סלימאן: זה אצל האוצר, ממה שאני מבינה.
יוסף ג'בארין: לא, אבל יניב עוד לא התייחס.
<שושנה ריב"א: אני כבר מזמן עם הראש והרגליים והידיים בתוך הדבר הזה.
<שושנה ריב"א: זה לא - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע איפה זה עומד.
יוסף ג'בארין: יניב, קודם כל רק תבהיר.
יוסף ג'בארין: אני מבין שזה קורה במנותק מכל מה שקשור לקול הקורא של המכללה.
יוסף ג'בארין: כלומר, זה מסלול נפרד.
<יניב כהן שבתאי: כן, זה מסלול נפרד, הקול הקורא של המוסד ליישוב ערבי.
<יניב כהן שבתאי: יכול להיות שהם יכולים להתקשר ביניהם.
<יניב כהן שבתאי: אבל רק לשים את הדברים על השולחן, אין כוונה שבית הספר הזה יהפוך למוסד אקדמי עצמאי.
<יניב כהן שבתאי: זה גם לא חלק ממדיניות ה - - -
יוסף ג'בארין: לא, לא, בסדר, אין בעיה.
<יניב כהן שבתאי: אז כמו שאני רואה את לוחות הזמנים, כמו שאמרתי המכסות הן תנאי סף בכלל שנתחיל בדיון ואחרי זה צריך לבדוק את הרמה האקדמית והסגל וכו'.
<יניב כהן שבתאי: אני חושב שהמכסות צריכות להיות בסדר גודל מיידי, כי עד יוני-יולי כבר צריך להיות הסכם שמאושר על ידי מל"ג ות"ת להתקשרות.
<יניב כהן שבתאי: ההסכם בין המכללה לבית הספר לסיעוד גם צריך להיות מאושר על ידי הלשכה המשפטית וכו'.
<יניב כהן שבתאי: ואקדמית וביוני-יולי אנחנו כבר מתחילים את התקצוב של - - -
זאב בנימין בגין: אנחנו בפסח, אנחנו בחג, איך זה נקרא?
יוסף ג'בארין: רמאדן?
זאב בנימין בגין: נביא שוועב ואנחנו ביום העצמאות ואין לנו הרבה ימי עבודה, כלומר למשרדים.
זאב בנימין בגין: זאת אומרת שצריך מיד אחרי פסח לראות איך מתקדמים.
<וסים דביני: רק לציין שיש הסכם, טיוטת הסכם מוסכמת עלינו ועל עמק יזרעאל, שיושבת משנה שעברה ומחכה.
יוסף ג'בארין: והוגשה למל"ג.
מסעוד גנאים: מה מעכב?
<יניב כהן שבתאי: היא לא נמצאת בדיון במל"ג.
<שושנה ריב"א: היא לא הייתה בדיון במל"ג.
זאב בנימין בגין: מי יהיו התלמידים?
זאב בנימין בגין: התלמידים קיימים או צריך לגייס אותם?
<שושנה ריב"א: לא, לא, צריך לגייס אותם.
<וסים דביני: תסלחו לי שנייה, אבל התלמידים של בית הספר, זה מאד קל לגייס אותם, כי תנאי הקבלה לבית הספר כמעט זהים לתנאי הקבלה במכללה.
<וסים דביני: זה לא שאתה צריך לגייס אוכלוסייה אחרת.
<וסים דביני: זו אותה אוכלוסייה.
זאב בנימין בגין: אז הודעה של חודש תספיק להם לרישום?
יוסף ג'בארין: יש להם 300 נרשמים, מתוכם בוחרים רק 100.
יוסף ג'בארין: אז הם צופים - - -
עאידה תומא סלימאן: רק שנייה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לעשות קצת סדר, כדי שנוכל באמת להתקדם.
עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת שבסוף הדיון הזה נרגיש שהתקדמנו קצת.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ישר קפצנו לנושא של האקדמיזציה וזה בסדר.
עאידה תומא סלימאן: בואו נסכם אותו, כי אני גם רוצה לדבר על ההסמכה.
יוסף ג'בארין: זה חשוב, כי זה גם עוזר - - -
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל אני לא רוצה שננטוש את עניין ההסמכה, כי אני חושבת קודם כל שזה מזין את עצמו.
עאידה תומא סלימאן: מי שיעבור הסמכה ירצה אולי אחר כך להתפתח לכיוון אקדמיזציה.
עאידה תומא סלימאן: וחוץ מזה, יש אנשים שעדיין לא רוצים ישר ללכת, הם רוצים את המסלול הזה של שנתיים וחצי, המאפשר להם עבודה אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: זה מקובל במדינה.
עאידה תומא סלימאן: אבל מבחינת אקדמיזציה, מדברים על הסכם שיכול להיות שאתם עוד לא דנתם בו, לא הוגש לכם, בסדר.
עאידה תומא סלימאן: בואו תפרטו לי את הצעדים שעכשיו צריכים לקרות, מפה עד יוני, כדי שבאמת ביוני נוכל לבדוק.
עאידה תומא סלימאן: מצד אחד יש את הלחץ לקבל את המכסות.
<שושנה ריב"א: אז ברשותך אני אציג.
עאידה תומא סלימאן: אז בואי תציגי את זה באופן מסודר.
<שושנה ריב"א: ברגע שיש מכסות, בדקה שיש מכסות, אני חושבת שתוך שבוע עמק יזרעאל ונצרת סוגרים את כל הפינות של ההסכם ומעבירים את זה למל"ג.
<שושנה ריב"א: זה אחד.
<שושנה ריב"א: במקביל, המל"ג קובע ועדה מקצועית שאמורה לבדוק את התכנית, לבדוק את הסגל.
<שושנה ריב"א: עכשיו, הוועדה המקצועית – כמו ועדה – יכולה לעבוד יותר לאט, יותר מהר, והתפקיד שלנו לחוץ עליה ועשינו את זה במקומות אחרים.
<שושנה ריב"א: אני רוצה רק לסבר את אוזנכם.
<שושנה ריב"א: זה לא בית הספר הראשון.
<שושנה ריב"א: אנחנו עברנו את אותו תהליך עם שערי צדק ועם לניאדו.
<שושנה ריב"א: אנחנו מכירים את התהליך.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני שואלת כי אני לא מכירה את התהליך ואני רוצה לדעת, כשאנחנו מסיימים מבחינת זמן, מה עכשיו צריך לקרות.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שדבר ראשון זה עניין המכסות.
עאידה תומא סלימאן: אישור מכסות.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה ומסתכלת על חבר הכנסת בני בגין.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים עזרה בזה ואחר כך נדבר.
<שושנה ריב"א: אנחנו צריכים עזרה בזה.
זאב בנימין בגין: יש לי הצעה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: יש לך הצעה אחרת?
עאידה תומא סלימאן: בוא נשמע.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, בזמן שעובדים על הנושא של המכסות, אתם צריכים לעבוד על סגירת העניין של ההסכם, כדי שיהיה מוכן באותו רגע למסור למל"ג כדי שיבדקו.
עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים.
זאב בנימין בגין: רק תוספת לדברייך, אני מקבל אותם.