GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחלי זוארץ-לוי: בדיוק, ושגם במקביל לזה אנחנו כן פועלים בשיתוף יחד עם המשטרה, כדי באמת לנסות לראות איך אפשר אולי להגביר אכיפה ובאמת לפחות איתור אותם צרכני זנות מהקטינים, ולכן אמרתי שזה נעשה בד בבד במקביל.
<רחלי זוארץ-לוי: זה, אמרתי, הישיבה שהתקיימה אצל המשנה לפרקליט המדינה אלי אברבנאל, ושבעקבותיה גם נשלח מכתב לראש אח"מ.
<יעל גור: מה שרציתי להגיד זה שעל פי המצב החוקי היום וגם בגלל שאין מספיק תכניות שיקום, התכניות מצומצמות, הן לא עונות לכל הקהלים, לא לנשים חד הוריות, וצריך להגיד שמרבית הנשים שמעורבות בזנות היום הן אמהות חד הוריות ואין להן מספיק מקום והמקום בתכניות הקיימות ברווחה לא מתאים להן.
עליזה לביא: כלומר נשים עם ילדים?
<יעל גור: כן, כן.
<יעל גור: אז המצב היום הוא כזה שאישה בזנות מאד תהסס לגשת לתחנת המשטרה ולהגיש תלונה.
<יעל גור: אתמול דיברתי עם רובי על מקרה של אישה שלפי כל מה שאני שומעת ממנה, זה ממש מצב שמשעבדים אותה, מחייבים אותה לעבוד גם כשהיא במחזור.
<יעל גור: מחזיקים אותה במקום, עד שהיא לא גומרת לראות 30 לקוחות ביום והיא מפחדת פחד מוות מהסרסורית.
<יעל גור: במקרה הזה זו אישה - - -
זאב בנימין בגין: באיזה מקום מסוים?
<יעל גור: בתל אביב.
<יעל גור: היא מפחדת, היא מאוימת על ידי אותה סרסורית.
עליזה לביא: על ידי מה?
עליזה לביא: מה הכוח - - -
<יעל גור: שאם היא תגיש תלונה או אפילו תפסיק לעבוד בבית הבושת הזה, הסרסורית תיידע את המשפחה שלה שהיא אישה בזנות והיא מאד מפחדת מהקלון הזה שידבק בה.
<יעל גור: וצריך להגיד שאי אפשר לדבר על שיקום, אי אפשר לדבר על אכיפה, כשאין חוק להפללת לקוחות.
<יעל גור: החוק הזה, אני חושבת שכשהוא יוטמע ויעביר מסר שזנות היא אלימות וכל עוד זה לא קורה יהיה נורא קשה לנשים וגם לגברים שמעורבים בזנות להעיז ולהגיד שאנסו אותם, פגעו בהם.
<יעל גור: אני חושבת שכל הדיונים שלנו צריכים להוביל לזה שצריך לקדם את החוק הזה, כי הוא באמת, כשמסתכלים איזה מדינות בעולם הצליחו למגר או לצמצם את הזנות, זה מדינות שהחוק להפללת לקוחות הוטמע בהן בצמוד לחוק לשיקום הנשים ממעגל הזנות ובצמוד לקמפיינים שמדברים על כבוד האדם ושוויון בין המינים.
<יעל גור: זאת אומרת זה חקיקה להפללת לקוחות, שיקום הנשים קורבנות זנות וחינוך לכבוד האדם ושוויון בין המינים, שזה הדור הבא שאנחנו מקווים שפחות ידרדר אנשים חלשים לזנות ופחות ידחוף גברים לצרוך זנות.
<יעל גור: עד שהמשולש הזה לא מטופל באמת במקביל, אלא כל פעם צעד קדימה ועוד צעד אחורה ועוד טלאי על טלאי, יהיה נורא קשה להגיע לתוצאות.
עליזה לביא: בכמה מדינות החוק קיים?
עליזה לביא: חוק הפללת הלקוח?
<יעל גור: בשוודיה הוא קיים בגרסה המלאה של - - -
עליזה לביא: למעט המדינות הנורדיות.
<יעל גור: ובסן פרנסיסקו הוא קיים, רק שבסן פרנסיסקו המצב הוא שגם אישה בזנות היא עוברת עבירה.
<יעל גור: יש בזה בעייתיות, למרות שיש אנשים שאומרים שבזכות זה שגם האישה בזנות נתפסת ומלווים אותה לסייג', למקום שבו גם עושים את הג'ון סקול לחינוך לקוחות וגם כאילו מכוח החוק מחייבים אותה להתחיל תהליך שיקום, שזה דוחף נשים באמת לעשות את זה.
<יעל גור: אני באופן אישי מאמינה בשיקום שהוא מגיע מרצון חופשי ולא מכוח החוק, אבל זה גם מודל שאפשר להסתכל עליו.
<יעל גור: אני לא הייתי רוצה לראות הפללת נשים בזנות לצד הפללת לקוחות.
<יעל גור: הייתי רוצה לראות הפללת לקוחות - - -
עליזה לביא: כן, שזה המקרה לסחר.
זאב בנימין בגין: אני אגיד משהו מאד מזערי.
זאב בנימין בגין: עד שיהיה חוק המפליל לקוחות יעבור זמן ולא קצר, והויכוח יהיה ארוך.
עליזה לביא: נכון, מאד.
זאב בנימין בגין: ומייגע.
זאב בנימין בגין: ואני לא בטוח מה תהיה התוצאה ואיזה חוק יעלה למליאה מדיוני ועדה זו או אחרת.
זאב בנימין בגין: בינתיים איננו פטורים ממיצוי הכלים שאינם דורשים אפילו חוק.
זאב בנימין בגין: עניין של שיקום, חינוך, קורסי הכשרה מינימאליים, כדי שאישה או גבר יוכלו לשקם את עצמם, אפילו בעיר אחרת, אם היא חד הורית זה עוד יותר קשה.
זאב בנימין בגין: כל זה, לדברים האלה לא צריך לחכות ואין טעם לחכות ואם דרוש תקציב לעניין זה, אני רואה קודם כל את הבעיה בהתארגנות פנימית של משרדי הממשלה.
זאב בנימין בגין: גם לא ברור לי בינתיים, כי לא דיברנו על זה, לו הייתה בפנינו תכנית רב שנתית – שלוש, ארבע, חמש שנים – מה הוא היעד, מה אנחנו רוצים.
זאב בנימין בגין: מה החברה שלנו, מה הממשלה רוצה להשיג תוך כך וכך זמן.
זאב בנימין בגין: כמה אנשים יש, איזה אחוז אנחנו מקווים להוריד מן הצרה הזאת או - - -
נחמן שי: בכמה נושאים אתה מכיר תכניות רב שנתיות?
זאב בנימין בגין: אני מכיר, כן.
זאב בנימין בגין: אני מכיר בהחלט.
זאב בנימין בגין: יש תכניות.
נחמן שי: אני לא מכיר.
זאב בנימין בגין: אני הייתי עסוק בכמה תכניות רב שנתיות.
זאב בנימין בגין: מאד התקדמנו.
זאב בנימין בגין: אני חושב - - -
נחמן שי: זה אתגר שאפשר ל - - -
עליזה לביא: כן, אבל אנחנו לשם זה התכנסנו.
עליזה לביא: בדיוק לשם זה התכנסנו.
זאב בנימין בגין: אני הרי לא ידעתי מה המצב.
עליזה לביא: אנחנו באנו כולנו לשמוע את המצב.
עליזה לביא: התחלנו.
זאב בנימין בגין: אבל זה חיוני, נתונים, מחקר.
זאב בנימין בגין: אני באמת בתמימותי הנחתי שמשנת 2007 גובש כבר - - -
עליזה לביא: אדוני, אתה רואה, אנחנו עכשיו רוצים לראות.
עליזה לביא: אנחנו רוצים לבוא ולזהות איפה החסמים - - -
זאב בנימין בגין: זה מעניין.
נחמן שי: חסמים למה?
נחמן שי: לתכנית לאומית כנגד - - -
עליזה לביא: הרי קרו דברים והיו הבנות.
עליזה לביא: אז הנה, דבר אחד זיהינו, זה שיש פה ברברת בין המשרדים.
עליזה לביא: אין - - -
נחמן שי: זה לא חדש.
עליזה לביא: בסדר, אבל יש נושאים שאנחנו כן טיפלנו בהם במהלך השנים.
עליזה לביא: תקנות שלא יושמו בהקשרים אחרים אני מזכירה, לרבות שהיו שותפות לתהליכים ועוד דברים.
עליזה לביא: כלומר, בואו לא נזלזל גם קצת בעבודה של קודמינו כי הייתה.
עליזה לביא: למה המספרים גואים?
זאב בנימין בגין: אם הם גואים.
זאב בנימין בגין: אנחנו אפילו לא יודעים שהם גואים.
נחמן שי: מה היקף הזנות?
נחמן שי: מישהו מסר נתונים?
עליזה לביא: אוקיי, אבל שמענו פה כרגע, הרי גם ההערכות ששמענו כאן כרגע לגבי עם מי אנחנו נמצאים - ומשרד הרווחה הבטיח לנו כבר את הסקר לראשית המושב הבא ואני כן רוצה בבקשה לשמוע את ראומה - - -
<רחלי זוארץ-לוי: אני רק יכולה אולי לסיים בעוד שני עניינים ממש נקודתיים?
<רחלי זוארץ-לוי: אני ממש אנסה לעשות את זה בספיד.
<רחלי זוארץ-לוי: אני כן רוצה לציין את זה שאנחנו עובדים היום גם על אכיפה משולבת.
<רחלי זוארץ-לוי: זאת אומרת יש תפיסה שמנסה לשלב בין כל הכלים החוקיים שעומדים לרשותנו, חוץ מפלילי, שזה המובהק, גם מנהלי – שזה הוזכר קודם – סגירת בתי הבושת, וגם האזרחי-כלכלי, כך שלדוגמא אדם שהחזיק מקום לשם זנות, אז גם הוגשה לבקשה לחילוט חצי הדירה הזאת.
<רחלי זוארץ-לוי: כל מיני דברים מהסוג הזה, כי באמת המחשבה היא שאם אולי נשלב כוחות וידיים גם בינינו, בין היחידות השונות בפרקליטות, בשיתוף כמובן עם המשטרה ועם העירייה, אפילו שירותי כבאות ודברים מהסוג הזה, באמת לסגור מקומות.
<רחלי זוארץ-לוי: ברור שהתפיסה שסוגרים מקומות היא לא באה נגד הנשים.
<רחלי זוארץ-לוי: שוב, כאמור התפיסה היא שהן הקורבנות, אבל כדי להקשות על הסרסורים, להקשות על הלקוחות, להקשות על כל התעשייה ועל כל התופעה שקיימת.
<רחלי זוארץ-לוי: זה דבר אחד.
<רחלי זוארץ-לוי: הדבר השני, זה שאנחנו כן עדים היום לשינוי וזה דובר גם בעבר, על שינוי דפוסי הסחר, כך שאין לנו יותר, אנחנו פחות רואים תיקים של הכליאה ושל עיכוב הדרכון ושל האלימות הקשה ודברים מהסוג הזה, אבל אנחנו כן רואים דפוסים של נשים שמגיעות, שהן יודעות למה מגיעות, אבל עדיין מנוצלות בדרכים כאלה ואחרות.
<רחלי זוארץ-לוי: ואפילו ממש לאחרונה, לפני שבועיים ניתנה החלטה בבית המשפט העליון, על ערר בהליך מעצר שהגשנו.
<רחלי זוארץ-לוי: זאת אומרת שגם לדפוסים החדשים אנחנו מאד מאד משתדלים להיות ערניים וגם ללכת איתם בכלים שעומדים לרשותנו, על מנת - - -
<רובי קיים: זה התיק של הפרשייה של הסחר.
<רחלי זוארץ-לוי: נכון, זה קשור לפרשייה אז שפורסמה בתקשורת, על נשים שהובאו מרוסיה ואוקראינה ובאמת גם בוצעו כלפיהן עבירות מין וכרגע שני הנאשמים האלה נמצאים במעצר.
<רחלי זוארץ-לוי: אחד מהם כמובן שוחרר במחוזי ובערר שהגישה המדינה והתקבל, נעצר עד תום ההליכים על ידי בית המשפט העליון.
עליזה לביא: כן, אבל משהו קורה אצלכם?
עליזה לביא: כי הרי זאת מציאות חדשה, הירידה של הדרישה בנושא של הויזות, המציאות השתנתה.
עליזה לביא: אנחנו מבינים שהיום הסחר הוא לשלושה חודשים ואז הן חוזרות ואז הן יוצאות ואז הן חוזרות ואז הן יוצאות.
עליזה לביא: זה כבר לא משהו אתם לא מכירים.
<רחלי זוארץ-לוי: זה בדיוק התיקים האלה, ולכן אני אומרת שלמרות שיש שינויים של הדפוסים, אנחנו עדיין מביאים אותם לפתחו של בית המשפט, מעמידים את העבריינים האלה לדין, מנסים לזקק את האלמנטים החמורים שיש, למרות שהן מגיעות לתקופה קצרה והן יודעות למה הן מגיעות.
<רחלי זוארץ-לוי: לזקק את האלמנטים שבכל זאת מעידים על ההגבלה שלה וכו'.
<רובי קיים: סליחה, יש לי תשובה לגבי מה שביקשת שאני אבדוק, לגבי הטענה שהועלתה לגבי האישה שנעצרה.
עליזה לביא: לגבי הגברת בראשון לציון.
<רובי קיים: אז מבדיקה עם ראש משרד החקירות בתחנת ראשון, בימים האחרונים לא הייתה פשיטה על אף בית בושת וכמובן שלא היה מעצר של אישה.
עליזה לביא: של 48 שעות.
<רובי קיים: של 48 שניות גם לא היה.
עליזה לביא: אז אנחנו נשמח שתעבירי לנו בסוף הישיבה את הדברים ואנחנו נעביר ונבדוק שוב, אבל שתהיה פניה מסודרת בבקשה.
<נטשה פאנוב: אוקיי.
עליזה לביא: כולל נתונים שנוכל בעזרתם לבדוק.
עליזה לביא: ראומה שלזינגר, בבקשה.
<ראומה שלזינגר: ראומה, מהמטה למאבק בסחר בסמים ובזנות.
<ראומה שלזינגר: אני לא אאריך, רק במשפט אחד אני רוצה להתחבר גם למה שנאמר קודם על ידי נציגי המשטרה וגם על ידי חבר הכנסת בגין.
<ראומה שלזינגר: אם אנחנו נרשה לעצמנו להקדים עם קידום חקיקת חוק ולא תהיה קריאת כיוון משמעותית לגבי הפללת לקוחות והאלימות שבצרכנות הזנות, אנחנו חוששות ממצב שאנחנו נראה מיסוד בשטח, כמו שנאמר על בתי המשפט, שלא בהכרח משתפים פעולה עם סגירת המקומות ואנחנו לא יכולות להמתין ולחכות שהחוק יום אחד יקרה.
<ראומה שלזינגר: ללא החוק הזה אנחנו נראה מיסוד בפועל.
נחמן שי: החוק הזה לא עובר כבר שנים.
עליזה לביא: שנים.
נחמן שי: המון שנים.
<ראומה שלזינגר: אבל מתוך הגנה על חופש העיסוק וכל מיני כאלה ואחרים, בסוף אנחנו נמצא את עצמנו במצב שהוא מיסוד בפועל.
<ראומה שלזינגר: זה החשש.
עליזה לביא: זה של זהבה.
עליזה לביא: כבר שנים זהבה מנסה להניח אותו, כן, כן.
עליזה לביא: אמי, אתם הגשתם נייר עמדה.
עליזה לביא: אמי סער, מנהלת המאבק בסחר בבני אדם.
<אסתר אמי סער: כן.
<אסתר אמי סער: אז את הרוב יש באמת בנייר העמדה, בהתחשב בדקה שנשארה לי.
עליזה לביא: יש לך.
עליזה לביא: אני בכוונה רוצה לשמוע אותך לקראת הסיום.
<אסתר אמי סער: בסדר.
<אסתר אמי סער: אז המוקד לפליטים ומהגרים, אני קודם כל מזכירה, מטפל באוכלוסיית הזרים ואני מנהלת את המאבק בסחר בבני אדם ואנחנו מטפלים גם בגברים, גם בנשים.
<אסתר אמי סער: הייתי מאד מאד שמחה אם הוועדה הייתה מטפלת בסחר בבני אדם ולא רק בסחר בנשים.
<אסתר אמי סער: אני רוצה להזכיר שבשנת 2000, כשתוקן חוק העונשין, הוא באמת התייחס לנשים בזנות ולסחר למטרות זנות; ובשנת 2006 החוק הורחב והוא מטפל בשבעה סעיפים שונים, זה עבדות, זה עבודת כפייה וזה כולל גם גברים, גם נשים, גם מעשי תועבה.
<אסתר אמי סער: אני לא ארחיב כאן, כי אני מניחה שכולם מכירים את החוק.
<אסתר אמי סער: אני רוצה לפחות שבמקרים שיהיו לנו בעיות עם גברים, אנחנו נוכל להכניס אותם לכאן, גם אם הוועדה היא ועדה למאבק בסחר בנשים, שתהיה לנו מן הסכמה כזאת.
עליזה לביא: תראי, אני חושבת ש - - -
<אסתר אמי סער: אין לי זמן עכשיו להרחיב.
עליזה לביא: לא, אני לא רציתי להגיד את זה ויש פרוטוקול והכל, אבל הנחת העבודה היא שכן.
עליזה לביא: זה לא המנדט הרשמי.
עליזה לביא: אנחנו גם בישיבה הקודמת ניסינו ויש פה גם המון דברים בירוקרטים, אבל הנחת העבודה שלנו ואנחנו נפעל ונעבוד בתחום, אנחנו הוועדה לסחר בפועל בבני אדם.
עליזה לביא: אין ועדה אחרת שעוסקת בזה בכנסת ישראל ואני מבקשת גם מארגוני השטח, כלומר אנחנו פה הכתובת ואם יהיו דברים נקודתיים שנצטרך לבקש סיוע גם מיושב ראש הכנסת אז-.
עליזה לביא: אבל בינתיים אנחנו נפעל וזאת תהיה הנחת העבודה שלנו.
<אסתר אמי סער: אנחנו באמת כל כך כבר מחכים שיהיה לנו איזה מקום לכל הבעיות האלה, לבוא לספר ולעשות, להקדיש לכל אחת ישיבה נפרדת.
<אסתר אמי סער: בגלל הזמן הקצר, יש שני נושאים שאני חושבת שמאד מאד חשוב, ובאחד מהם אנחנו התחלנו לטפל ממש בישיבה הקודמת של הוועדה בכנסת הקודמת.
<אסתר אמי סער: זה היה אותן נשים שהגיעו לארץ לפני 10 ו-15 שנים והובאו לפה לעבוד בזנות, נסחרו לכאן ונמצאות היום בארץ.
<אסתר אמי סער: מדובר בעשרות, אולי לא יודעת, 200 נשים כאלה לפחות, שאם יעשו מיפוי וימצאו, שצריך לעזור להן.
<אסתר אמי סער: היה נדמה לי בעיתון לפני יומיים איזה סיפור שקשור לקליניקה, של נשים שנמצאות פה.
<אסתר אמי סער: אני אישית מטפלת בשלוש נשים, שאחת עם ילדים, אחת עם בן זוג מכה שנים.
<אסתר אמי סער: כל סיפור בפני עצמו, לפי דעתי ודעתנו מצדיק לתת לאותן נשים להישאר בארץ ולא לגרש אותן.
<אסתר אמי סער: והכי גרוע, בזמן שהן ממתינות לתשובה ממשרד הפנים, הן חיות מהיד אל הפה כי אין להן שום אשרת עבודה ולשכת האוכלוסין אלופה בלמשוך שנים את התשובות.
<אסתר אמי סער: זה דבר אחד.
<אסתר אמי סער: דבר אחרון שאני חושבת שאנחנו נדבר על זה גם ביום ראשון.
עליזה לביא: אני מתנצלת שאני לא אהיה.
עליזה לביא: זה עוד סיור של הוועדה למעמד האישה ואני לא אוכל להגיע.
עליזה לביא: אני אנסה לראות אם לפחות לחלק הראשון.
<אסתר אמי סער: כדאי,תבואי לראות לפחות את המרכז לנשים או את ההתחלה.
<אסתר אמי סער: בכל אופן, אותן נשים שהמדינה באמת עשתה הרבה, פתחה, נתנה להן להיכנס למקלט, יש מרכז יום, אבל כשהנשים האלה יוצאות אחרי שנת טיפול ואחרי שעבדו איתן עם פסיכולוגים והם עבדו ושוקמו.
<אסתר אמי סער: זה לא אותן נשים מפעם, שבתום שנת השיקום היה להן לאן לחזור, הן יכלו לחזור לאיזו מדינה, גם לא תמיד בדיוק מקבלים אותן שם ויש להן פתרון.
<אסתר אמי סער: אבל אותן נשים חוזרות לקהילה, כי לא מגרשים היום לאריתריאה.
<אסתר אמי סער: והן חוזרות לקהילה, מתחילות להיאבק.
<אסתר אמי סער: צריך לתת להן ליווי ושיקום גם כשהן יוצאות מהקהילה.
<אסתר אמי סער: אז זה שני הנושאים שאני נורא מבקשת שמתי שהוא נתייחס אליהם וכמובן שיש עוד.
עליזה לביא: אני קודם כל רוצה להודות לגם לחבר הכנסת נחמן שי וגם לחברת הכנסת בגין על ההשתתפות המלאה שלכם בישיבה, אני מאד מעריכה את זה ואני אשמח שנצא לדרך משותפת ושנמשיך להיות - - -
<אסתר עילם: רגע, יש לי הערה לגבי משרד הרווחה.
<אסתר עילם: נשים שהן חד הוריות חוששות להגיע למשרד הרווחה, שמא ייקחו להן את הילדים משום שהן עוסקות בזנות.
<אסתר עילם: אני חושבת שזאת הערה חשובה שכדאי לשים אותה על השולחן.
עליזה לביא: כן, חבר הכנסת בגין.
זאב בנימין בגין: רק רציתי לומר שאת יודעת שיש לפעמים התנגשות בין ישיבות של ועדות.
זאב בנימין בגין: כולן חשובות באותה שעה וקצת קשה.
זאב בנימין בגין: אקווה.
זאב בנימין בגין: ביקשת, אני אשתדל לבוא.
עליזה לביא: אנחנו חייבים לסיים גם בגלל המליאה, אבל אני רוצה לומר כמה דברים.
עליזה לביא: התמונה מתחילה גם להיות, עדיין זה פאזל שצריך להשלים הרבה מאד חלקים, אבל אני חושבת שבהחלט התקדמנו היום גם בזיהוי וגם בהבנות.
עליזה לביא: אני רוצה לומר שני דברים לפני שאנחנו נפרדים.
עליזה לביא: ראשית, מנהלת הוועדה והוועדה - אנחנו נפעל בשני מישורים.
עליזה לביא: גם במישור של הקו האדום, באירועים נקודתיים, בסיוע מיידי בכל מיני מקרים שאתן יודעות או אתם יודעים בזמן אמת.
עליזה לביא: אל תחכו לישיבה הבאה.
עליזה לביא: דברים שאנחנו כאן כוועדה, כמחוקק, כמי שיכול לפנות לשרים בזמן אמת, למשרדי הממשלה, תפנו אלינו.
עליזה לביא: תפעילו אותנו.
עליזה לביא: כל המציל נפש אחת, כאילו הציל עולם מלא.
עליזה לביא: אני מבקשת שזאת תהיה ההבנה של קבוצת העבודה הזאת.
עליזה לביא: חלק מההיכרות האישית שלנו עם הפרקליטות, עם המשרד לביטחון פנים, עם המשטרה, עם השטח, עם הארגונים המבורכים, עם תודעה, עם הרווחה, עם הבריאות, עם כל מי שלא הזכרתי כרגע, זה לייצר פה שולחן עבודה לטיפול מיידי.
עליזה לביא: אם קורה מקרה וקורים מקרים שהם בניגוד לחוק, בניגוד להבנות, כי קרה, כי לא היה שופט תורן, כי ככה וככה וככה, כי אישית לא יודעת עברית.
עליזה לביא: אנחנו פה בשביל זה קודם כאן.
עליזה לביא: לעזור, לסייע, להבין.
עליזה לביא: הדבר השני שאני מבקשת, זה עד לשבועיים הקרובים להעביר לנו בקשות, המלצות, גם דו"חות קודמים שלכם.
עליזה לביא: אנחנו רוצים ללמוד לימוד מעמיק של כל הנושא.
עליזה לביא: אנחנו כמובן נשב ונשחזר את כל הדברים שנאמרו כאן.
עליזה לביא: אם גם יש פה אנשים סביב השולחן שמרגישים שהם לא הספיקו לומר את כל הדברים, אז בבקשה תעבירו לנו.
עליזה לביא: יש גם כמה שותפים ושותפות לדרך, שלא יכלו להגיע היום.
עליזה לביא: חלקם העביר לנו ניירות עמדה, חלקם יעביר לנו ניירות עמדה.
עליזה לביא: אני רוצה שלקראת הוועדה הבאה שאנחנו נכנס אותה, אני מקווה, עוד במושב הזה, נבוא כבר עם הבנה ראשונית ועם נושא ראשון שנשלח לכם רקע לקראת הישיבה.
עליזה לביא: אנחנו בשותפות מלאה, גם בטווח הקצר של העזרה בשטח וגם כמובן בטווח הארוך של הבנה לאן אנחנו הולכים, מה היעדים שלנו, כמו שהיטיב לנסח חבר הכנסת בגין, ואני מקווה שיחד באמת נביא למציאות טובה יותר.
עליזה לביא: הנושא של דירוג, זה לא שבגללו אנחנו פועלים.
עליזה לביא: חשוב מעמדנו בעולם וטוב שיש את השוט האמריקני, וכולכם יודעים שאם לא היה את השוט האמריקני הכלכלי, הסנקציות הכלכליות על מדינת ישראל, לא היינו מגיעים לאן שהגענו וטוב שקיים השוט הזה.
עליזה לביא: אבל עבודתנו כאן היא לא בגלל השוט.
עליזה לביא: היא קודם כל כי אנחנו פועלים לתיקון עולם.
עליזה לביא: כי אנחנו קול של כל אלה שקולם לא נשמע, של החד הוריות שמפחדות להגיע לרווחה, כי ייקחו להן את הילדים.
עליזה לביא: של נשים שאין להן עברית, של נשים שסיפור החיים שלהן התנכל להן, שהפכו לקורבן.
עליזה לביא: אנחנו פה בשבילן ולמען תיקון עולם.
עליזה לביא: אז תודה רבה על העבודה הנהדרת שלכם, ויחד נמשיך.
עאידה תומא סלימאן: היום 21 במרס 2016.
עאידה תומא סלימאן: הדיון שלנו היום יתמקד בהטרדות מיניות בתחבורה הציבורית, אבל תנו לי קודם להגיד לכל האמהות – יום אם שמח.
עאידה תומא סלימאן: אצל האוכלוסייה הערבית זה היום שבו מתחיל האביב וגם כן חוגגים את יום האם.
עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שמשום מה בכנסת החליטו או הסבו את יום האם באופן כללי במדינת ישראל ליום המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: אז עם המשפחה צריך לחגוג, אבל גם את העבודה הקשה שעושה האמהות.
עאידה תומא סלימאן: כל עוד אין שוויון מגדרי וכל עוד לא השתנתה חלוקת התפקידים המגדריים בחברה שלנו, אני חושב שמגיע לאמהות שנחגוג איתן ולהכיר בעשייה שלהן ולהגיד להן תודה.
עאידה תומא סלימאן: אז יום אם שמח לכל האמהות.
עאידה תומא סלימאן: הנושא של היום בא כחלק מסדרה של פגישות, ישיבות ודיונים שעשינו מתחילת המושב הזה בנושא של הטרדות מיניות.
עאידה תומא סלימאן: חלק מהישיבות שלנו נכפו עלינו בגלל כל מיני פרשיות ובגלל כל מיני סיפורים, לצערנו הרב, ששמענו עליהם, קראנו עליהם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עדיין נמצאים בעיצומן של כל מיני פרשיות בנושא של הטרדה מינית, אבל אי אפשר לא להגיד שכל הנושא של הטרדות מיניות מקבל צורה חדשה מבחינת השיח הציבורי הקיים סביב התופעה.
עאידה תומא סלימאן: יותר ויותר מתחילים לדבר על הנושא של הטרדה מינית, לא רק בפן הפלילי שלו, לא רק בעניין של עבירה על החוק וזה לא מה בכך, אלא זה דבר חשוב כן לציין את העבירה הפלילית עצמה, אבל גם כאשר אין מספיק ראיות מבחינה פלילית, השיח מתחיל להיכנס יותר לצד המוסרי וזה עניין שחשוב מאד לציין אותו.
עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב אנחנו גם רואים סוג של בטלשים כאלה, של השיח בנושא של הטרדה מינית.
עאידה תומא סלימאן: יותר ויותר קולות נשמעים שיש בהם השמצות ושיימינג למתלוננות עצמן.
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שהמתלוננות מגיעות ומשתפות את התלונות שלהן באמצעי תקשורת לא קונבנציונאליים ולא שאין מתלוננות - אלא באות ומפרסמות – מעורר דיון חשוב מאד בעיני, על הכלים הניתנים בידי הנשים שמוטרדות מינית כדי להביע את הכאב שהן חווות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בעוד שבוע נקיים גם דיון בנושא של ההצהרה של מפכ"ל המשטרה בנושא של תלונות אנונימיות.
עאידה תומא סלימאן: את העמדה שלי כיושב ראש הוועדה ושל הרבה חברות כנסת – הבענו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמן הראוי לקיים את הדיון הזה פה.
עאידה תומא סלימאן: אני אשאיר אותו לזמנו.
עאידה תומא סלימאן: חשוב לציין שהיום הדיון הזה בא לבקשתה וביזמתה של חברת הכנסת מיכל רוזין ואני תיכף אתן לה לפתוח את הדברים.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שנושא התחבורה הציבורית וההטרדות המיניות שעוברות נשים בתוך ותוך כדי שימוש בתחבורה הציבורית, עוד לא קיבל את המימדים הנכונים בעיני ואת הטיפול הנכון עד עצם היום הזה.
עאידה תומא סלימאן: זה שטח או שירות שנשים משתמשות בו.
עאידה תומא סלימאן: זה חלק גם כן מהשטח הציבורי שנשים אמורות כמה שאפשר להרגיש בטוחות להיות בו, שעדיין מופקר.
עאידה תומא סלימאן: עדיין אין אכיפה ברורה ונכונה בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתייחס לזה היום, נתייחס גם לאפשרויות של איך אפשר באמת לטפל בתופעה ואיך אפשר לתת הרגשה יותר בטוחה לנשים, תוך כדי שימוש בתחבורה הציבורית.
עאידה תומא סלימאן: חלק מהבעיה של התופעה, שאין לנו סטטיסטיקה מאד מגובשת וברורה בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב החומר שיש, וניסינו לאסוף חומר רקע, אך החומר ברובו מיושן.
עאידה תומא סלימאן: זה מעיד על חוסר בתשומת הלב לבעיה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לא להתייחס לעובדה שאתמול הוועדה הייתה בסיור בבית ג'אן, אחד הכפרים בצפון, ואחת הבעיות המרכזיות שם זה המחסור בתחבורה הציבורית.
עאידה תומא סלימאן: אז נראה כל הנושא של תחבורה ציבורית מקבל מימדים אחרים ממקום למקום ונצטרך לדבר עליו אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי, חברת הכנסת מיכל רוזין.
מיכל רוזין: שאלה מקדימה – יש פה נציגות של משרד התחבורה?
<דרור גנון: כן, אני כאן.
מיכל רוזין: שלום, נעים מאד.
מיכל רוזין: טוב, אני חייבת לומר שאני מתחברת לסיפא של הדברים שלך לגבי הנתונים והרבה פעמים בנושא הטרדות מיניות, פגיעות מיניות, הנתונים הם חסרים או מטעים מכיוון שאנחנו רואים רק מה שגלוי וכמובן לא מה שנסתר.
מיכל רוזין: אבל אני יכולה לעדכן אותך שבשנת 2011, חברתי, חברת הכנסת תמר זנדברג, שאז הייתה יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה בעיריית תל אביב יפו, ובשיתוף מרכזי הסיוע – קיימנו סקר בתל אביב שבו בדקנו נשים מגיל 18, רק נשים, מגיל 18 עד 80.
מיכל רוזין: בדקנו לגבי פגיעה מינית במרחב הציבורי – האם נפגעת במהלך חייך, איפה זה היה.
מיכל רוזין: היו שם מסקנות מאד מאד מעניינות, ואחד הדברים כמובן שעלו בצורה חד משמעית – 45% מבין הנשאלות דיווחו, העידו כי נפגעו בתחבורה הציבורית.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה מספר עצום.
מיכל רוזין: בהתחשב בעובדה שאני לא יודעת אם יש לחברות התחבורה סטטיסטיקה, אני בטוחה שכן, שרוב המשתמשים לא בעניין הטרדות מיניות.
מיכל רוזין: רוב המשתמשים בתחבורה ציבורית הם ילדים, בני נוער והרבה נשים, כך שבוודאי המספרים הם יחסית עוד יותר גבוהים.
מיכל רוזין: שתינו היינו במרכזי הסיוע ואנחנו יודעות שכאשר מדברים עם קבוצה של נוער, נערות בעיקר ושואלים אותם לגבי פגיעה מינית בתחבורה הציבורית, כמעט לכל אחת יש חוויה מפוקפקת בתחבורה הציבורית.
מיכל רוזין: דרך אגב, בהחלט גם בחברות יותר סגורות ויותר שמרניות ולעומת זאת כמובן רובן ככולן כמעט לא התלוננות, מכיוון שבדרך כלל את לא יודעת מי הפוגע, מי האדם, בדרך כלל לוקח לך זמן להביא מה קורה סביב הפגיעה.
מיכל רוזין: הוא כבר יורד מהאוטובוס וכדומה, או מהרכבת, ולכן היכולת באמת להתגונן או להגיש תלונה היא נמוכה מאד.
מיכל רוזין: יש לי ספק אם בכלל במשטרה יש תלונות על הדברים האלה.
מיכל רוזין: במרכזי הסיוע באחת השנים למשל הם החליטו לאסוף ספציפית, כי הייתה תחושה בקרב הסדנאות.
מיכל רוזין: המספר היה נמוך, כ-150 כשהגיעו, ממש תלונות יזומות לקווי החירום של מרכזי הסיוע.
מיכל רוזין: במהלך תפקידי כמנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע, אנחנו יזמנו פגישה אחרי הרבה זמן, הצלחנו להושיב באותו חדר את כל הנציגים של אגד, אז זה היה רק אגד, דן ורכבת ישראל, וקיימנו איתם התייעצות משותפת.
מיכל רוזין: ניסינו לבוא באמת לא ממקום של חקיקת חוק, לא ממקום של איזה תקנות ממשרד כזה או אחר.
מיכל רוזין: אמרנו בואו, אתם רוצים הרי כמונו למגר את התופעה, אתם רוצים שנשים, נערות, ילדים, בני נוער, יהיו בטוחים בתחבורה הציבורית, בואו תלכו איתנו על שלל הצעות.
מיכל רוזין: הם סירבו לכל ההצעות בתואנה שלנהגים יש מספיק על הראש, ובכלל בישראל הם עובדים יותר קשה מבכל מדינה אחרת בעולם כי הם גם גובים את הכסף והם גם נוהגים ובכלל, הישראלים גם מציקים ושואלים שאלות, ואיפה אני יורד ואיפה אני הולך.
מיכל רוזין: ולכן הם לא מסוגלים, למרות שהחוק קובע בצורה מפורשת את האחריות של הנהג, הם לא מסוגלים לעשות מהלך מעבר לכך.
מיכל רוזין: אנחנו דרשנו שכמו שיש מודעות באוטובוסים, מדבקות כאלה שטוענות שאם אתה שם רגליים או ראית מישהו שמשחית – יש לך לאן להתקשר, והיום ראיתי בדן למשל שילוט שאומר – אם יש לך איזו שהיא תלונה על מהלך הנסיעה, אז הנה קו חירום וכדומה.
מיכל רוזין: הם סירבו לכך שנכשיר ונדריך את הנהגים.
מיכל רוזין: קודם כל היו פגיעות גם על ידי נהגים ונשים, בני נוער שנשארו בדרך כלל בשעות הלילה בתחנות מבודדות יותר ויש פה פגיעה קשה מאד בפריפריה ונשים צריכות להגיע למקומות מרוחקים בפריפריה, אם זה מהעבודה ואם זה סתם לבחירתן, והם סירבו לחלוטין לתת את ההכשרה המתאימה.
מיכל רוזין: אתם צריכים להבין שהתופעה הזאת שהתחילה באמת עכשיו ברשתות החברתיות, לצוף שוב עם כל כך הרבה מקרים שמתוארים ומוכרים למי שמכיר את התופעה, בעצם החברה מסביב, מכיוון שהנושא הזה לא מדובר, הנושא מושתק, זה נושא שיש לו שכיחות כל כך גבוהה מצד אחד.
מיכל רוזין: מצד שני, אין פה זמר מפורסם, אין פה פוליטיקאים, אין פה איזה מנהל חברה גדולה, ולכן זה לא מקבל את הפרופיל הגבוה בתקשורת, זה נעלם כמעט מעיני הציבור, ומה שקורה זה פשוט שהתופעה הזאת, שהיא כל כך כל כך שכיחה, היא כל כך נעלמת מעיני הציבור, היא לא מדוברת, שגם הנוסעים והנוסעות בתחבורה הציבורית, שרואים את הדברים, מתעלמים.
עאידה תומא סלימאן: לא מתייחסים לזה.
מיכל רוזין: מתעלמים.
מיכל רוזין: יש הרבה אנשים שמעידים ראיתי, אבל לא ידעתי, היא לא אמרה כלום, לא ידעתי – להגיד, לא להגיד.
מיכל רוזין: מה אני יכול לעשות.
מיכל רוזין: במקרים מועטים שהיו וגם פורסמו, אז באמת יש גיבורים וגיבורות שתופסים את המטריד או משליכים אותו מהאוטובוס או לוקחים אותו לנהג, וגם אז הנהג, פשוט לא יודע מה לעשות.
עאידה תומא סלימאן: את מכירה כאלה?
מיכל רוזין: מעטים, אבל קרו.
מיכל רוזין: אני אומרת, הרוב בדרך כלל מתעלמים, גם בתוך התחבורה הציבורית, גם כשהם עדים, מכיוון ששוב, זה נושא שלא מדובר ולא יודעים איך להתמודד עם זה.
מיכל רוזין: אבל מעבר לזה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה שזה עניין שלא מדובר ולא יודעים איך להתמודד.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה חלק מזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מעיד איך נתפסת הבעיה הזו בחברה באופן כללי.
מיכל רוזין: זה נכון, אבל בוודאי גם יותר כאשר היא לא מדוברת בכלל, ובוודאי גם הנהג, שלא מקבל הכשרה, לא מקבל איזה שהן הנחיות מה הוא אמור לעשות.
מיכל רוזין: למשל שמותר לו לקחת פרטים מהתוקף.
מיכל רוזין: שמותר לו לקחת אותו לתחנת המשטרה עם כל האוטובוס איתו.
מיכל רוזין: כלומר, הדברים קיימים, הנהגים לא יודעים על זה בכלל.
מיכל רוזין: חברות התחבורה הציבורית הבהירו שהן לא רוצות שהנהגים לא יידעו מכך, כי הם לא רוצים בכלל שהם יתעסקו עם זה ולכן גם סירבו להדביק איזו שהיא מדבקה שתגיד באמת מה החוק או התקנות אומרים, ומה יכולה אישה לעשות, או אפילו להפנות, רחמנא ליצלן, למרכזי סיוע.
מיכל רוזין: אז צר לי.
מיכל רוזין: אני חושבת שהגיע הזמן.
מיכל רוזין: יש לי הצעת חוק בעניין, אני חושבת שצריך לקדם את זה.
מיכל רוזין: זה לא חובה שזו תהיה הצעת חוק, אבל צריך לקדם את זה.
מיכל רוזין: הגיע הזמן.
מיכל רוזין: אנחנו מפקירים פה שטח שלם בנושא של הטרדות מיניות עם שכיחות מאד גבוהה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חברת הכנסת מיכל רוזין.