GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר פה דיונים שהתקיימו גם בוועדה לקידום מעמד האישה, וגם בוועדה לקידום מעמד הילד, למשל בנושא שהולך ומחמיר והתשובות לגביו הן כל כך מצומצמות, כמו ההתמכרות לאותן דיאטות שמגיעות עד לאנורקסיה ועד למצב של סיכון חיים ובעצם מחלה כרונית, וכמה שהדברים לכאורה ידועים, התגובה של המערכת היא מאוד מצומצמת.
תמר גוז'נסקי: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.
חוסניה ג'בארה: צהריים טובים, כינסתי את ועדת המשנה לקידום נשים ערביות יותר מפעם אחת, ובמיוחד דנתי על הנושא הזה ועל הסוגייה הזאת של נערות במצוקה.
חוסניה ג'בארה: לצערי, אני מסתכלת ורואה שחלק גדול מהנוכחים כאן היו נוכחים גם בוועדה שלנו וכמעט ולא היו תשובות.
חוסניה ג'בארה: היו ויכוחים על מספר הנערות במצוקה שאני הזכרתי במגזר הערבי.
חוסניה ג'בארה: היה ויכוח שזה לא 10,000 אלא 3,000, וזה לא 3,000 אלא 3,500 נערות.
חוסניה ג'בארה: זה לא משנה, העיקר הוא שיש נערות במצוקה, והבעיה של הנשים הערביות או הנערות הערביות, היא בעיה כפולה.
חוסניה ג'בארה: הנערה הערבייה שנמצאת במצוקה ויוצאת מהבית, היא מאבדת את הקיום העצמאי שלה בתוך משפחתה.
חוסניה ג'בארה: יש לנו נשים שהן נציגות עמותות ומקלטים לנערות במצוקה, שנמצאות איתנו כאן.
חוסניה ג'בארה: סיירתי יחד עם ועדת העבודה והרווחה בצפון, וראינו מה מצבן של הנערות שנמצאות במקלט.
חוסניה ג'בארה: במקלט שיכול להכיל כ-24 נערות, יש יותר מ-30 נערות, אפילו על מזרנים על הריצפה, העיקר שהן צריכות להישאר במקלט ולא צריכות לחזור הביתה, כי אם היא חוזרת הביתה, זהו, החיים שלה מסתיימים.
חוסניה ג'בארה: לכן, פניתי לנציגים של משרד העבודה והרווחה, גם חיותה היתה איתנו בוועדה, ויצאו מסקנות מהוועדה, והיו דרישות מהוועדה, והיו בקשות גם ממשרד החינוך, גם ממשרד העבודה והרווחה, גם מהמשרד לביטחון פנים, גם ממשרד המשפטים, ולא נעשה דבר וחצי דבר.
חוסניה ג'בארה: אני נדהמתי לקרוא בספר התקציב ש-10 מיליון שקל מוקצים לאלימות נגד נשים, ואמרתי: למי?
חוסניה ג'בארה: אני שמעתי, לפחות בשנת 2000, שמאושר מקלט לנשים מוכות במגזר הערבי באזור המרכז.
חוסניה ג'בארה: אני לא ראיתי את זה בספר התקציב של שנת 2000.
חוסניה ג'בארה: אני לא ראיתי את זה בספר התקציב של שנת 2001.
חוסניה ג'בארה: איפה זה נמצא?
חוסניה ג'בארה: היתה תקופת מעבר כשהשר רענן כהן היה במשרד העבודה והרווחה, והוא אמר שתהיה החלטה לפתוח מקלט לנערות במצוקה בדרום.
חוסניה ג'בארה: תארו לעצמכם, נערה במצוקה נמצאת בדרום וצריכה לנסוע לצפון, זה 300 קילומטר כמעט.
חוסניה ג'בארה: היא צריכה גם דמי נסיעה, ואם היא במצוקה בתוך משפחתה, אז מי יממן לה את הנסיעה הזאת שלה?
חוסניה ג'בארה: לכן, הצענו לפחות לא מקלטים, ואני אישית לא תומכת כל כך במקלט שאלו יהיו החיים העתידיים של האישה הערבייה או של הנערה הערבייה.
חוסניה ג'בארה: אני חושבת שזה צריך להיות רק תחנת מעבר ממקום למקום, וצריכים למצוא משוואה מתאימה למצבן ולפתרון בעיותיהן של הנשים הערביות, וזה לא נעשה במשרד העבודה והרווחה.
חוסניה ג'בארה: קיימנו גם דיון בוועדת העבודה והרווחה, ודיברנו על זה, ואתם הוצאתם מכרז למקלטים לנשים וגם לנערות במגזר הערבי.
חוסניה ג'בארה: צעקנו לשמים, ואני אישית נגד מכרזים לדברים האלו, אבל עוד יותר נגד מכרזים למקלטים במגזר הערבי, כשהקימו את המקלטים האלו עמותות שעבדו יום ולילה עד שהקימו את המקלטים האלו, ובסוף אתם רוצים לתת אותם בידי אנשי עסקים ואנשים מהסוג הזה שינהלו אותם בדרך שלהם בשביל רווח וכסף.
חוסניה ג'בארה: מה שאני מבקשת ודורשת תמיד, הוא הקצאת יותר תקציבים לנערות במצוקה בכלל, ולנערות במצוקה במגזר הערבי, ואני חוזרת על זה שוב ושוב ושוב, שישנן 10,000 נערות במצוקה במגזר הערבי.
חוסניה ג'בארה: אלה רק המדווחות, ויש הרבה לא מדווחות, לא מגיעות ללשכות הרווחה, לא מגיעות למשטרה, והן לא מדווחות.
חוסניה ג'בארה: במשרד העבודה והרווחה רשומות 3,500, ואצלי יש נתון שקיבלתי מהאגודה לזכויות האזרח, של 10,000.
חוסניה ג'בארה: אני לא רוצה להתווכח על זה.
חוסניה ג'בארה: העיקר העיקרון, התקציבים, והקמת ההוסטלים, דירות קלט, מקלטים, וגם אמצעים שיכולים לשקם את הנערות הללו.
חוסניה ג'בארה: בנוסף, הנערות שנמצאות בכלא ויוצאות, אין להן לאן ללכת.
חוסניה ג'בארה: היתה לנו הוכחה של נערה מרמלה שנרצחה ברחוב, בגלל שלא היה לה לאן ללכת.
חוסניה ג'בארה: לכן, אתם חייבים, נציגי המשרדים השונים, למצוא את הפתרונות התקינים שיוכלו באמת לעזור לנערות הללו.
תמר גוז'נסקי: תודה לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה.
תמר גוז'נסקי: נשמע עוד כמה נציגים של ארגונים ומוסדות, ואחר כך נשמע את מר וגשל ממשרד העבודה וגורמים נוספים.
תמר גוז'נסקי: מייק נפתלי, תספר לנו על המצוקה, במקרה הזה של נערות.
מייק נפתלי: צהריים טובים לכולם, האמת היא שהייתי רוצה להודות לך תמר וליעל ולנעמי על המעורבות הפעילה בשתי הנושאים הדחופים שעל סדר היום.
מייק נפתלי: לגופו של עניין, אני לא אפרט פה את הקשת הרחבה של התכניות שעל"ם מפעילה מזה שנים בתחום של נערות.
מייק נפתלי: אני מאוד מתחבר לסקירה של טלל בנושא שהוא באמת מה האג'נדה האמיתית.
מייק נפתלי: אני חושב שדווקא היום האג'נדה היא לא הממשלה, מה היא עושה או לא עושה, ולא המלכ"רים, מה הם עושים או לא עושים, אלא באמת איך מתמודדים בצורה יותר מקיפה עם התופעות האלה של נערות בסיכון.
מייק נפתלי: אני אפילו מוכן להכות על חטא, הייתי שותף מאוד פעיל בוועדת הבדיקה של בני טמקין בנושא של אלימות בקרב מתבגרים בישראל, ואני חושב, שבסופו של דבר, בדו"ח רחב ועב הכרס שהוצאנו, נגענו לא נגענו בנושא הזה לעומק.
מייק נפתלי: אני חושב שהטיפול בנושא של נערות, בהחלט הוא לא רק שאלה של כמה מקומות חסרים במקלט כזה או אחר, אלא איך המערכת הציבורית על מכלול רכיביה - יושבים פה בחדר משהו כמו 20 ארגונים, ארגוני נשים, ארגונים מקצועיים שעוסקים בנוער, כמובן הגופים הממשלתיים - חוברים ביחד לבנות אסטרטגיה יותר משמעותית.
מייק נפתלי: בגדול, אני יכול להגיד שלמיטב הערכתי אין אסטרטגיה.
מייק נפתלי: יש הרבה פעילות נקודתית במקלטים, בשירות לנערה שעושה עבודה מאוד טובה, וכדומה.
מייק נפתלי: אין למדינת ישראל כחברה, אסטרטגיה להתמודד עם הנושא של נערות בסיכון בחברה, מניצול מיני זכרי, ועד תופעות בנאליות במרחב הבית ספרי.
מייק נפתלי: בשביל לעשות את זה צריך לעבוד אחרת.
מייק נפתלי: אני יודע שהמלה עוד ועדה איננה פתרון טוב, אבל הדרך היחידה היא באמת להושיב את הגופים ביחד, ואני לא בהכרח חושב שהממשלה צריכה להוביל את זה.
מייק נפתלי: בשנים האחרונות יצא לי לשבת בגופים בין-ממשלתיים מאוד מוצלחים שהסתכלו בנושאים לעומק, ובאמצעות עבודה משותפת של המלכ"רים, של הארגונים הוולונטריים מהמשרד, גיבשו תכניות יותר כוללניות.
מייק נפתלי: אני לא רוצה להביא הצעה מגובשת להיום.
מייק נפתלי: באתי בדברים עם ידידי יצחק קדמן , ובהחלט היינו מוכנים לקבל על עצמנו, יחד עם גופים אחרים פה, לשבת עם נציגי הממשלה ולנסות לתת תשובה ספציפית אבל משמעותית יותר למכלול, ולא רק לצורך שצריכים להקים עוד כך וכך מקומות לנערות צופיה, אלא להתמודדות יותר מקיפה.
מייק נפתלי: אני לא בטוח שכרגע השעה היא באמת להציג כל מיני נתונים קשים מהשטח.
מייק נפתלי: הפתיחה של נעמי מציגה את חומרת המצב ברמה הנקודתית.
מייק נפתלי: נושא אחד שאני חייב כן להעלות אותו, שאני יודע שבאמת אין לגביו פתרון, בצד הנושא של הנערות הערביות, הוא הנושא של נערות עולות, גם מאתיופיה וגם מחבר העמים.
מייק נפתלי: היתה פעילות ברוכה בנושא הזה באמצע-שלהי שנות התשעים.
מייק נפתלי: בשנת 2000 הנושא של נערות עולות מחבר העמים ירד מסדר היום, למרות שהוא תופעה מאוד מאוד קשה, ולמערכת אין כרגע את הכלים להתמודד באופן כוללני, ואני חושב שגם לנושא הזה צריכים לשים יותר תשומת לב.
מייק נפתלי: תודה.
יעל דיין: אני רוצה להוסיף משהו לדברים של נעמי.
יעל דיין: אנחנו מדברים על נערות שמתדרדרות או מדורדרות לזנות.
יעל דיין: אני רוצה לציין, מאחר שאנחנו עוסקים בזה בתת-ועדה אצלי, שברור שמדובר גם בנערים, בתופעה של זנות נערים שאינם בהכרח הומו-סקסואליים, זאת אומרת, הם מוצאים את דרכם לגן החשמל לא בגלל נטייה מינית, אלא בגלל מצוקה וזו עבודה מכניסה, ואז הם מאבדים את הבית, לא בגלל שהם זונות ילדים, אלא בגלל שהם הומואים, הם מוגדרים כהומואים.
יעל דיין: זו תופעה שאנחנו מתמודדים איתה, ואם מדברים על הגיל הזה, כדאי לזכור גם את הקבוצה של הבנים.
תמר גוז'נסקי: הגב' רים חאג', מנהלת מקלט לנערות במצוקה, ספרי קצת על הנערות, וגם על המצוקות שלכן כמנהלות ומארגנות.
רים חאג': המקלט אמור לקבל עד 12 נערות.
רים חאג': זהו המקלט היחידי בכל הארץ לנערות ערביות.
רים חאג': לצד כל הבעייתיות של נערה שסובלת מאלימות ובגללה מגיעה במצב מאוד משפיל למקלט, חלקן בהרבה מקרים סובלות גם משימוש בסמים או סחר בסמים, ולפעמים גם מבעיות של זנות.
רים חאג': במקרים כאלה, מאוד מאוד קשה להתייחס במקלט עצמו לבעיות הנוספות שהן סובלות מהן.
רים חאג': המקלט אמור להתמודד עם כל הבעיות של הסמים של אותן נערות, יחד עם נערות אחרות שהן לא חשופות לסמים.
רים חאג': ההשלכות של הטיפול באותן נערות הן לפעמים מאוד מאוד שליליות, על הנערות שאינן חשופות.
רים חאג': זאת אומרת, שנערה אחת מסוגלת להביא את הסמים לתוך המקלט, היא יכולה להסתובב עם זה חופשי, היא יכולה להשתמש בזה.
רים חאג': האם היא נערה מתאימה שתיכנס למקלט יחידי, שאני צריכה לקבל אותה כי אין מקום אחר שיכול לקבל אותה?
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, את מעריכה שמבחינה מקצועית החיבור הזה הוא מזיק לנערות?
רים חאג': אני חושבת שכן, וצריך למצוא לזה פתרונות.
רים חאג': מהם הפתרונות - אני לא אעסוק בזה, אבל בתקופה האחרונה אנחנו ערים גם להגדרות של נערות שסובלות מהפרעות נפשיות, האם הן על פי ההגדרות חולות נפש או לא.
רים חאג': הפרעות נפשיות - האם זה נופל בין הכיסאות?
רים חאג': על אילו קריטריונים הבעיות האלה עונות?
רים חאג': האם היא סובלת מתפיסה קוגנטיבית מוגבלת, או האם היא סובלת מפיגור שכלי?
רים חאג': למי היא שייכת?
רים חאג': חזרתי לסטטיסטיקה של השנה הזאת.
רים חאג': עד התקופה הזאת ספרתי 14 נערות שהן לא מוגדרות על פי החוק, או סובלות מפיגור שכלי, או מבעיות נפשיות, מחלה נפשית.
תמר גוז'נסקי: למה הן לא מוגדרות?
תמר גוז'נסקי: הן לא עברו בדיקות, אבחונים?
תמר גוז'נסקי: אפילו אם הן עברו בדיקות, הן פשוט נופלות בין הכיסאות.
תמר גוז'נסקי: פעם מנסים לזרוק אותן על השירות למפגר, פעם מנסים לזרוק אותן על משרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: מה שמכונה פיגור קל או דברים כאלה?
תמר גוז'נסקי: פיגור קל, סביבתי, אורגני או לא אורגני, הפרעה נפשית שלא מוגדרת על פי פסיכיאטר מסויים, למשל, אם הוא בדק אותה אם היא כן סובלת ממחלה נפשית שמצריכה הגדרה על פי משרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: הנערות הללו נופלות בין הכיסאות ומגיעות למקלט, והמקלט אמור להתמודד עם כל הבעייתיות שיש, יחד עם הנערות האחרות שהן סובלות אך ורק מבעיות אלימות, וחשופות במקלט גם לבעיות של פיגור, פסיכיאטריה וגם סמים ולפעמים זנות.
תמר גוז'נסקי: לגבי העומס על המקלט, את אומרת שאתן יכולות לקלוט 12, האם בפועל אתן קולטות יותר?
רים חאג': לפעמים כן, ולפעמים יש פחות.
רים חאג': הבעיה היא גם במסגרות המשך.
רים חאג': במגזר הערבי, כמו שאמרה חה"כ חוסניה ג'בארה, הבעיה היא כפולה, אם לא משולשת.
רים חאג': חסרות מסגרות, ושוב, זה לא להאשים או לא להאשים, המשרד או לא המשרד.
רים חאג': הצרכים בוערים בשטח.
רים חאג': אני פוגשת נערות מכל הארץ, כאשר מפנים אלינו את הנערות, והלוואי והקול שלי פשוט יגיע לאיפה שהוא צריך להגיע דרך כל העובדים ודרך כל הבנות שמגיעות למקלט וגם לא למקלט.
רים חאג': הרבה פעמים עומדים פקידי הסעד מול מצבים שאין להם מה לעשות עם הבנות.
רים חאג': אין להם לאן להפנות אותן.
רים חאג': הם מתקשרים אלי, למשל מנצרת, העיר הכי גדולה בארץ במגזר הערבי.
רים חאג': המון המון הפניות יש מנצרת, ולאן אפשר להפנות אותן, חוץ מלמקלט היחידי שקיים בארץ הזאת?
רים חאג': רק למקלט שלנו, מכל הארץ, מהדרום ועד הצפון.
תמר גוז'נסקי: מיכל בנבנישתי מהמרכז לנערות במצוקה, בית רות, בבקשה.
מיכל בנבנישתי: המקלט הוא בעצם מקלט ארצי לנערות במצוקה.
מיכל בנבנישתי: זהו המקלט הארצי היחידי.
מיכל בנבנישתי: קיים באמת המקלט בנצרת, ועוד מקלט שהוקם לפני חצי שנה בדרום, אבל הוא אמור לקבל נערות ברמה האזורית.
מיכל בנבנישתי: לפני שבועיים הודיעו על סגירתו של המקלט בית רות.
מיכל בנבנישתי: ויצ"ו החליט שהוא יוצא מהשותפות עם משרד העבודה והרווחה, והשירות לנערה בעצם לא מצא מפעיל אחר.
מיכל בנבנישתי: לפי חוק המכרזים צריך להוציא מכרז, כדי שהעמותה תפעיל את המקום.
מיכל בנבנישתי: מכרז כזה קיים, אבל עדיין לא הוצא, מסיבות של עיצומים ומסיבות אחרות שנאמרו לנו.
מיכל בנבנישתי: עובדים על המכרז הזה כבר שנה, זאת אומרת, הסיבה שעד היום לא הוצא מכרז לא ברורה לנו.
תמר גוז'נסקי: מה קרה עם הנערות, מה קרה עם העובדות?
מיכל בנבנישתי: זה הקטע האבסורדי.
מיכל בנבנישתי: כיום נמצאות שמונה נערות במקלט.
מיכל בנבנישתי: המקלט יכול להכיל תשע נערות.
מיכל בנבנישתי: בשבועיים האחרונים מאז הודעת הסגירה של המקלט, יש לנו הפניות נון-סטופ, ואנחנו לא יכולים לקבל את הנערות הללו, בגלל שעוד חודש וחצי המקלט נסגר, וזה באמת לא נכון ברמה הטיפולית.
מיכל בנבנישתי: אנחנו כן מקבלים נערות שהן במצבי חירום.
תמר גוז'נסקי: את יכולה לאפיין את הנערות שמגיעות אליכן, מבחינת גיל ובעיה?
מיכל בנבנישתי: בשנתיים האחרונות האיפיון קצת השתנה.
מיכל בנבנישתי: נערות מגיל 12 עד גיל 21.
מיכל בנבנישתי: נערות ערביות מגיעות אלינו, כשבנצרת זה בעייתי מבחינת המיקום.
מיכל בנבנישתי: עולות חדשות מברית המועצות, אתיופיה, והגיל ירד.
מיכל בנבנישתי: אני חושבת שהנקודה המרכזית היא שבשנתיים האחרונות היתה בעיה של תפוסה במקלט, מ-9 נערות ל-5.6 נערות.
מיכל בנבנישתי: השאלה שאנחנו שואלים, ואנחנו גם שאלנו את השירות לנערה, והבנו שבשנה האחרונה הם דנו ודנו בזה, היא מדוע לא הגיעו נערות.
מיכל בנבנישתי: אנחנו שומעים פה שיש 17 אלף נערות במצוקה, והן לא מגיעות למקלט.
מיכל בנבנישתי: מאתיים מחכות למסילה ולצופיה, ובשנתיים האחרונות כמעט ולא הגיעו נערות למקלט.
מיכל בנבנישתי: שאלנו את השאלה אם זה קשור לשינוי שיטת התיקצוב, כשהיום אנחנו מתוקצבים על פר-נערה, למרות שכל המסגרות הזמניות האחרות מתוקצבות פר-מסגרת.
מיכל בנבנישתי: אנחנו יודעים ששיטת האוהדות, זאת אומרת שמגדילה את הנטל על הרשויות המקומיות, היא בעייתית מאוד.
מיכל בנבנישתי: יש נערות שנמצאות אצלנו שלושה חודשים, ואנחנו לא קיבלנו אוהדה, זאת אומרת, לא קיבלנו תקציב.
תמר גוז'נסקי: את יכולה להסביר את המושג אוהדה?
מיכל בנבנישתי: אני חושבת שחיותה תוכל להסביר את זה יותר טוב ממני.
מיכל בנבנישתי: אוהדה זו השתתפות של הרשות בעניין של ה- - - .
מיכל בנבנישתי: מדובר ב-25%.
תמר גוז'נסקי: ואם אין אוהדה?
מיכל בנבנישתי: עדיין קולטים במקלט, אבל הגירעון במקלט גדל.
מיכל בנבנישתי: ויצ"ו בעצם יצא מהשותפות, וזה סיפור שגם חיותה יכולה לעדכן בו ביתר בירור.
מיכל בנבנישתי: בישיבה עם השירות לנערה שאלנו כמה שאלות מאוד דחופות, ואנחנו באמת לא מבינים איך במשך שנה דנים בעניין ולא הגיעו לתשובות איך לא מגיעות נערות למקלט.
מיכל בנבנישתי: הפתרון הוא לסגור את המקלט.
מיכל בנבנישתי: רק אחרי שיסגרו את המקלט יהיה תשובות?
מיכל בנבנישתי: זאת אומרת, זו מערכת שלא יכולה לבקר את עצמה, ובעינינו זה חמור.
מיכל בנבנישתי: עכשיו אנחנו נסגרים, אומרים שייפתח מקלט, השאלה מתי, והשאלה מה קורה לנערות.
תמר גוז'נסקי: יש פה גם צוות שרוכש ניסיון.
מיכל בנבנישתי: בדיוק.
מיכל בנבנישתי: 16 שנה קיים המקלט הזה קיים.
מיכל בנבנישתי: יש פה ידע ונסיון ומוניטין.
מיכל בנבנישתי: לאן זה הולך?
יעל דיין: יש מישהי מויצ"ו שיכולה להסביר?
יעל דיין: לא הגיעו מויצ"ו.
יעל דיין: כל הדברים שאת אומרת הם תוצאה של שיקול, ככל שזה נשמע לי, שיקול כלכלי - - -
אפרת בזרקון: צריך לציין שזה לא רק השיקול של ויצ"ו.
אפרת בזרקון: היה צריך לצאת מכרז, דנו בעניין הזה, התריעו כבר שנה וחצי.
יעל דיין: זה הצד של למה לא יצא מכרז, אבל קודם כל השאלה היא למה ויצ"ו יצא מהשותפות.
יעל דיין: זה לא המקלט היחיד של ויצ"ו.
אפרת בזרקון: אבל זה המקלט היחיד לנערות.
יעל דיין: אנחנו מאוד גאים בזה - - -
מיכל בנבנישתי: אני חושבת שזאת בדיוק הנקודה,שהמקלט משמש איזושהי אנלוגיה למה שקורה, שהוא חוסר שותפות בין הגופים שמטפלים במקלט.
מיכל בנבנישתי: יש איזשהו ניתוק בין השטח לדיונים.
מיכל בנבנישתי: לא היה נציג של המקלט, אני מדברת על המנהל, בכל הדיונים האלו שדיברו על מה קורה במקלט, על המצב של המקלט.
מיכל בנבנישתי: במשך שנה לא היה באף אחד מהדיונים האלה נציג של המקלט.
מיכל בנבנישתי: כתוב בהסכם שצריך לעשות הכל כדי שמסגרת כזאת תמשיך להתקיים ושתהיה בתפוסה מלאה, והיא יכולה להיות.
יעל דיין: חבל, כי מצב כזה מוביל להפרטה, שאנחנו מנסים להיאבק בה.
תמר גוז'נסקי: נמצאת איתנו ד"ר חניתה צימרין שהיא מאל"י – האגודה להגנת הילד, וגם היא שלחה לנו מכתבים מתריעים מפני קריסת שירותים שקשורים גם כן לתחום הזה.
תמר גוז'נסקי: את חלקך במצוקה את יכולה לפרוס בפנינו.
חניתה צימרין: אני הייתי רוצה להפנות מבט לרגע אל ההשפעה של המצב הכלכלי והמצב הביטחוני על המצוקה, במקרה הזה של נערות.
חניתה צימרין: אנחנו מקבלים מקרים של אותן משפחות שיכלו לטפל באיזושהי צורה ולעמוד בלחצים של הורות, עד שהגיע לחץ נוסף, הלחץ של פיטורים, הלחץ הביטחוני בצורות שונות, והיום הגירוי הקטן ביותר גורם להן לעבור את הגבול.
חניתה צימרין: אנחנו מוצפים במקרים של משפחות שלכאורה היו מתפקדות וטובות, והיום הן עברו את הגבול.
חניתה צימרין: לדיון היום, יש לנו כמות גדולה מאוד של נערות.
חניתה צימרין: השנה קיבלנו לטיפול, עד חודש ספטמבר - וכשאני מדברת על טיפול, זה לא להעביר תיק ממדף למדף, אלא זו פגישה קבועה של טיפול פסיכולוגי ואחר עם המשפחות - יותר מ-900 מקרים.
חניתה צימרין: אני חושבת שאנחנו הגוף הגדול ביותר שנותן תראפיה למקרים האלה, ואני רוצה לציין שכל המקרים האלה הם ללא אגורה אחת של כספים ממשלתיים.
תמר גוז'נסקי: אין לכם פרוייקטים מתוקצבים?
חניתה צימרין: יש לנו פרוייקט של מרכז החירום, המקלט, ששם משרד הרווחה הוא בהחלט שותף, ואנחנו מאוד מרוצים מהשותפות.
חניתה צימרין: אבל לכל הנושא של הטיפול המקצועי, הטיפול הפסיכו-תראפויטי לילדים, נוער ובני המשפחות שלהם, אין השתתפות בכלל.
חניתה צימרין: כל הכספים שאנחנו משתמשים בהם, הם כספי תרומות מישראל ומחוץ לארץ, ואני מניחה שהאנשים שיושבים פה יודעים מה קורה להתמוטטות של מערך התרומות.
חניתה צימרין: אני חושבת שכגוף שעוסק בטיפול, באותו טיפול שמחלץ - אני לא מדברת כאן על כל הדרך של האיתור והזיהוי והקליטה במקלטים, שזה דבר חשוב, אבל בסופה של הדרך, אחרי שלושה חודשים במרכז כמו זה שעומד להיסגר, בסופה של הדרך צריך לחלץ את המשפחה הזאת מהמצוקה ושם צריך טיפול פסיכו-תראפויטי ממושך - הדבר הזה לא מתוקצב לחלוטין.
אסתר לובחינסקי: המועצה לילד החוסה עוסקת בעיקר בילדים, ואני שואלת אתכם אם הייתם רוצים לקבל תמונת מצב קטנה מה קורה בתחום של ילדות בפנימיות, או לא לגעת בזה, כי זה גם מאפיין משהו.
תמר גוז'נסקי: בבקשה, כמה מלים.
אסתר לובחינסקי: מרבית הפניות לילדים הם לגבי בנים ובנות, להוציא במגזר הדתי, ולהוציא עוד תחום – ילדים עם בעיות התנהגות קשות, ששם רואים פנימיות רק לבנים.
אסתר לובחינסקי: אם בעבר נאמר שנערות-ילדות יותר מפנימות את הבעיות שלהן, והן אולי הגיעו לבית חולים לחולי נפש או לפנימייה למופרעות נפשית, היום יש נערות עם בעיות התנהגות קשות.
אסתר לובחינסקי: אולי הפמיניזם פיתח את ההתנהגות הזאת.
תמר גוז'נסקי: בואו לא נאשים את הפמיניזם.
אסתר לובחינסקי: אלה נערות עם בעיות התנהגות קשות, ואין להן מסגרת, אין להן כתובת.
תמר גוז'נסקי: גברתי אומרת שאין פנימיה לנערות עם בעיות התנהגות קשות?
אסתר לובחינסקי: לא שידוע לי.
אסתר לובחינסקי: אולי בשירות לילד ולנוער, אבל בפנימיות הרגילות שבשירות לילד ולנוער, ולא ברשות החסות.
אסתר לובחינסקי: הפנימיה היחידה שהיתה - ולאו דווקא לנערות עם בעיות התנהגות קשות, אלא יותר בעיות עם הפרעות נפשיות על רקע עזיבה מינית, בנות שלא יכולות להיות בבית - נסגרה לפני כשנה, וכך נכנסנו ללמוד את הנושא, את הבעיה, כאשר אף אחד אחר לא היה מוכן לקחת את הפנימיה הזאת, והיא היתה פנימיה של עיריית תל-אביב.
אסתר לובחינסקי: עיריית תל-אביב טענה שהיא לא צריכה להיות מסגרת ארצית.
אסתר לובחינסקי: היו שם רק 8 נערות מתל-אביב, ושאר הנערות, למעלה מ-20, היו מכל רחבי הארץ.
אסתר לובחינסקי: עיריית תל אביב לא רצתה לעסוק בזה, היא סגרה את הפנימיה, עם כוחות מקצועיים ממדרגה ראשונה, שהתפזרו - אינני יודעת לאן.
תמר גוז'נסקי: אבל הבטיחו לנו אז חלופה, את זוכרת?
אסתר לובחינסקי: הבטיחו חלופה, ופיזרו את הנערות בכל מיני מסגרות שלפי דעת אנשי המקצוע לא מתאימות לנערות האלה ויש סכנה שכעבור כמה חודשים הן יפלטו.
אסתר לובחינסקי: הן לא יכולות להיות במסגרת דו-מינית, הן צריכות להיות במסגרת חד-מינית עם כוחות מקצועיים שמתאימים ומוכשרים לדבר הזה, וכמעט ואין אנשי מקצוע בתחום הזה.
אסתר לובחינסקי: הן לא עברייניות עדיין, הן לא חולות נפש עדיין, והן באמת נופלות בין הכסאות.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת ששמענו גם נציגים של ארגונים, בעצם קולות מהשטח, מהמקום שבו מטפלים, ואני רוצה ברשותכם שנעבור למשרד העבודה והרווחה, נשמע תשובות, הערות, הערכות.
תמר גוז'נסקי: מנחם וגשל ראש אגף צעירים ונוער, בבקשה.
מנחם וגשל: ראשית, אני רוצה לברך על העובדה שהתכנסנו כאן לדיון של שתי הוועדות.
מנחם וגשל: אנחנו עוסקים בנושא הזה לאורך כל הדרך בוועדה הזאת ובוועדה הזאת, כל אחת בתחומה, ואני מניח כבר בתחילת הדיון שרוב האנשים כאן מכירים אחד את השני, ותהיה הסכמה רחבה שלא נמצאים כאן הטובים והרעים סביב השולחן הזה.
מנחם וגשל: זו מצוקה שכולם נמצאים בתוכה ומנסים גם לקדם ככל שהם יכולים.
מנחם וגשל: אני לא יכול להשתחרר בתחילת הדברים שלי מהדברים שאמרה חברת הכנסת נעמי חזן.
מנחם וגשל: אני רוצה לומר בתחילה שאני לוקח אחריות על הדברים, ואני חושב שיש לך נתונים מוטעים, ואני חושב שהמונחים – אני מכיר אותך מספיק שנים ועבדנו מספיק יחד, שאני בטוח שכאשר יהיו לך הנתונים, אז המונחים של רשלנות - - -
נעמי חזן: סליחה, רק שאלה.
נעמי חזן: הבקשה שלי לדיון מהיר באה בעקבות העובדה שלא רק שהכסף לא עבר, אבל התשובה לא הועברה.
נעמי חזן: אם הנתונים היו מוטעים, אפשר היה להשיב לפונים לפניי, גם לחברת הכנסת דיין, גם לחברת הכנסת גוז'נסקי.
מנחם וגשל: אני מצהיר פה, שלכל השאלות האלה כתבתי את התשובות.
מנחם וגשל: חברת הכנסת גוז'נסקי פנתה למשרד בשתי השאלות שאת מעלה אותן, ועניתי תשובות על שתי השאלות, יכול להיות שהן עוד לא הגיעו, אבל אני עניתי.
מנחם וגשל: אני מבטיח לך שהן יגיעו יותר מהר ממה שהדיון הזה יסתיים.
מנחם וגשל: זו לא תוצאה של הדיון הזה.
מנחם וגשל: אני אענה לכולם.
מנחם וגשל: חברת הכנסת נעמי חזן, יש שני נושאים שהעלית אותם.
מנחם וגשל: נושא אחד הוא ניצול מיני מסחרי, והנושא השני הוא עובדות סוציאליות לנערות עולות מאתיופיה.
מנחם וגשל: ישבנו בכנסת בוועדת העבודה והרווחה, והודענו שברגע שמשרד העבודה והרווחה יקבל תקנים של עובדים סוציאליים - - -
תמר גוז'נסקי: האם אלה לא 200 התקנים ההם שהובטחו?
מנחם וגשל: כן, כן, אבל זה היה לפני שקיבלנו אותם.
מנחם וגשל: הבהרנו שברגע שנקבל תקנים, נוציא את התקנים קודם כל לטובת העניין הזה.
מנחם וגשל: אני אומר כאן באופן חד-משמעי, ברגע שהתקבלו התקנים האלה בחודש יוני או יולי שנה זאת, הקצינו את התקנים לאותן רשויות, למעט רשות אחת שהיתה בה בעיה – ביבנה, חצי משרה, בכל הרשויות האחרות הקצינו את התקנים לרשויות.
מנחם וגשל: יש היום בעיה לא פשוטה ברשויות המקומיות שהם קיבלו את התקנים האלה והם לא מוכנים לאייש אותם בגלל בעיות תקציביות שלהם.
מנחם וגשל: אנחנו כמשרד הקצינו להם את התקן.
תמר גוז'נסקי: התקן לא בא עם כסף?
מנחם וגשל: התקן בא עם כסף, אבל הרשות המקומית על פי ההגדרות מקדמת דנא, ברגע שהיא מקבלת תקן היא צריכה להשלים לו 25%.
מנחם וגשל: היום בגלל מצוקות כלכליות, חלק מהרשויות המקומיות אומרות: אל תתנו לנו לא את ה-75%, אין לנו מאיפה לתת 25%.
מנחם וגשל: זו בעיה רצינית מאוד שקשורה לכל הדיון שהיה כאן היום, אני מיד אבהיר אותה, אבל צריך קודם כל לדעת שאת ההבטחה שלנו מילאנו במלואה.
תמר גוז'נסקי: אבל בפועל, כמה עובדות סוציאליות היום עובדות בתחום הזה?
מנחם וגשל: על”ם התחיל להפעיל את הפרוייקט - - - אם הנתונים שלי לא נכונים אפשר לבדוק אותם.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מפקפקים, אנחנו רק מבקשים מידע.
מנחם וגשל: אני רואה שיש כאן בדיקה של הנתונים שלי מהשטח.
נעמי חזן: זה אלמנטרי אדוני, שאני אבדוק נתונים פעמיים או שלוש, ואם אני לא אעשה את זה אתה לא תיקח אותי ברצינות.
מנחם וגשל: אני לוקח אותך ברצינות רבה הרבה שנים.
נעמי חזן: תודה רבה לך.
תמר גוז'נסקי: אז מה קרה עם התקנים?
מנחם וגשל: אני אחזור על מה שאמרתי.
מנחם וגשל: על”ם קיבל החלטה לעשות פעולה, לדעתי מבורכת.
מנחם וגשל: הוא לקח את הנושא של נערות שעלו מאתיופיה, והחליט להתחיל להפעיל עובדים סוציאליים שיעבדו בשטח עם הנערות האלה.
מנחם וגשל: כשהארגון החליט לעשות את הפעולה הזאת, הוא ידע שהוא עושה את הפעולה הזאת, והוא נושף בעורפה של הממשלה, כשזה לא היה בסדר העדיפות הראשון שלה באותה תקופה, מתוך הנחה שבשלב מסויים הממשלה תיקח על עצמה את האחריות לעניין.
מנחם וגשל: נענינו לאתגר הזה, הודענו שאנחנו לוקחים על עצמנו את האחריות.
מנחם וגשל: אני אומר, מתוך אותם חמישה תקנים שעליהם מדובר - היה מדובר על חמישה תקנים - אנחנו הקצינו 4.5.
מנחם וגשל: חצי תקן לא הקצינו לא מפני שלא היה לנו תקן, אלא מפני שעל פי מפתח התקנים, יבנה לא היתה זכאית לתקן.
מנחם וגשל: אני רוצה להלאות אתכם כרגע בפרטים, אבל 4.5 תקנים הקצנו.
מנחם וגשל: העובדה שלמשל נתניה שקיבלה מאיתנו תקן, החליטה שהיא לא מאיישת את התקן הזה, זה אומר דבר אחד, שאם עיריית נתניה חושבת שהנושא הזה הוא לא מספיק חשוב כדי להרים אותו, הממשלה בעצמה לא יכולה להחליט גם בשביל עיריית נתניה מה לעשות.
מנחם וגשל: אנחנו את התקן הקצינו, והוא יושב היום בנתניה.
מנחם וגשל: התקן הזה לא מאוייש, הוא יושב אצלם ולא מאוייש.
תמר גוז'נסקי: נתניה לא מאוייש, יבנה לא מאוייש, מה הלאה?
מנחם וגשל: את רוצה לדעת בדיוק מה קורה בשטח?
תמר גוז'נסקי: כמה נשאר מהחמישה?
מנחם וגשל: כל החמישה נמצאים.
מנחם וגשל: את שואלת כמה מהם הרשויות המקומיות איישו?
מנחם וגשל: איישו שלושה.
חיותה שנבל: אני רוצה להבהיר.
חיותה שנבל: בנושא של נתניה, עיריית נתניה בגלל מצוקת כוח האדם שלנו - כמו שאתם יודעים, לכל הרשויות היה מעבר לתיקנון הרגיל.
חיותה שנבל: ברגע שהם קיבלו את זה, גם אם התקן היה מסומן, הם קיבלו את ההחלטות הפנימיות שלהם, כשלנו כבר לא היה שום דין ודברים על הנושא הזה.
חיותה שנבל: ספציפית לגבי נתניה – התקבלה החלטה, וכנראה תמומש בקרוב, שאותה עובדת נערות אתיופיות תמשיך לעבוד, אבל לא תועסק בתקן שהמשרד הקצה לנתניה, אלא התקציב יעבור – הם יעשו את הדרך שלהם לעמותה, לא על”ם, אלא עמותה שעיריית נתניה עובדת איתה, ואותה העמותה תמשיך להעסיק את אותה עובדת.
חיותה שנבל: כנ"ל לגבי העיר באר-שבע.
חיותה שנבל: גם שם, סך הכל התקנים שמשרד העבודה הקצה להם בעקבות ההחלטה הכוללת, היה 3.5 תקנים.
חיותה שנבל: בעיריית באר שבע יש כל מיני התחייבויות של החזרים, והיו צריכים ליישר קו.
חיותה שנבל: ראש העיר לא נתן להם את התקנים.
חיותה שנבל: תקן וחצי לקח בכלל לאיוש תקנים אחרים.
חיותה שנבל: לגבי אותה עובדת נערות אתיופיות, היא כן תמשיך את עבודתה, כאשר כרגע מתנהל משא ומתן מאוד מאוד עיקש בין מנהלת אגף הרווחה של באר שבע, ראש העיר, מנהלת המחוז גם מעורבת, אבל הובטח שבסופו של דבר זה יקויים.
חיותה שנבל: אז כמו שנאמר, למעשה מה שלא יאוייש כנראה, זו אותה חצי משרה בעיר יבנה ששם בעקבות חלוקת התקנים הכוללת לא קיבלו כל תוספת.
מנחם וגשל: אם תרשי לי, אני אענה לגופו של עניין גם, אבל אני חושב שאולי צריך להתקיים דיון משותף לוועדות או לכל ועדה בנפרד, גם עם נציגי הרשויות המקומיות, שיבואו ויסבירו מדוע כשיש להם פעולה שהיא כל כך חשובה, והם טוענים שהיא חשובה, מדוע כל זמן שעל”ם משלם את זה הם מפסיקים, וברגע שאנחנו נותנים להם והם צריכים לקחת 25% מהעלות של התקן, הם פתאום אומרים שהפעולה לא כל כך חשובה.
מנחם וגשל: המשרד הואשם קודם בעובדה שהוא לא מימש את ההתחייבות.
מנחם וגשל: אני אומר באחריות, מימשנו את ההתחייבות הזאת של הנערות האתיופיות במלואה, כפי שהבטחנו בכנסת.
מנחם וגשל: הדבר השני, ניצול מיני מסחרי.
תמר גוז'נסקי: מדוע התקנים לא הועברו לעל”ם?
מנחם וגשל: אנחנו לא מעבירים תקנים.
מנחם וגשל: התקנים מועברים לרשויות המקומיות, זו הפרוצדורה.