GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי בק: החודש הושלמה עבודה המנתחת את כל הנושא של האלימות במשפחה, הכוללת את כל הסוגיות המשפטיות הכבדות והקלות יותר, הסוגיות המשפטיות והתקציביות.
יוסי בק: בשנה הבאה אנו נדון מול כל הגורמים כדי למצוא פתרונות לכל הנושאים האלה.
סימה בלכר: במהלך החודש האחרון יצאנו לקהילה עם מסר לבני נוער בבתי ספר.
סימה בלכר: אחד מהמטופלים שלנו שהכה את חברתו, דיבר בפני כיתות יב' וספר את סיפורו.
סימה בלכר: לאחר הספור ניגשו אליו כמה נערים וספרו לו כי גם הם לעיתים מתעצבנים.
סימה בלכר: אנו רוצים להרחיב את הפעילות הזו בשיתוף עם התנועה לגבריות חדשה.
אברהם הופמן: אני יצרתי במדינת ישראל את העניין של הטיפול באסירות משוחררות, וכן את מערכת ההוסטלים והתעסוקה לאסירות משוחררות.
אברהם הופמן: לפני הפעילות הזו לא היו פתרונות לאסירות המשוחררות.
אברהם הופמן: העובדה שהרצידיביזם ירד בכלא הנשים ל-40% הוא כתוצאה מפעילות אינטנסיבית מאוד עם האסירות המשוחררות, גם לאסירות עם ילדים.
אברהם הופמן: ברשות לשיקום האסיר כל עובד עובר קורס.
אברהם הופמן: ציפי נחשון דואגת למורים ולמסגרת בנושא אלימות במשפחה.
אברהם הופמן: כל העובדים במרכז, במטה ובשדה, עוברים קורס.
אברהם הופמן: בהוסטלים שלנו לגברים ישנם 124 איש, כאשר לא כולם נכנסים בגין אלימות, אך לאחר עבודה איתם מתברר, כי כמעט כולם הם ילדים מוכים לשעבר, או גברים מכים.
אברהם הופמן: אנחנו מטפלים בנושא הזה, אך אנו הגענו למסקנה כי זה לא מספיק.
אברהם הופמן: לאחר שהתייעצנו עם טובי המומחים בארץ ובעולם, אנו עומדים להקים הוסטל לאסירים אלימים משוחררים.
אברהם הופמן: היתה ועידה של נציבי בתי הסוהר ואחת ההחלטות היתה, המשכיות הטיפול בקהילה.
אברהם הופמן: נעשה מחקר באנגליה על טיפול בכלא בו הושקע חמישים מיליון סטרלינג, והוכח כי הכל מתמוטט ללא המשכיות בקהילה.
אברהם הופמן: לכן אנו רוצים להקים שלושה הוסטלים לגברים אלימים.
אברהם הופמן: אני כרגע נאבק על התקציב להקמת הוסטל אחד, אך אני אקים אותו בסופו של דבר כמו שהקמתי את כל הדברים האחרים.
אברהם הופמן: אנו נקים השנה את ההוסטל לגברים אלימים שיהיה בנוי על מחזורים של שישה חודשים ובכל מחזור יהי שניים עשר איש, כאשר יהי שתי קבוצות.
אברהם הופמן: קבוצה אחת הכוללת גברים המעונינים להתגרש.
אברהם הופמן: לפי המשטרה, הרבה ממקרי הרצח נעשים בתקופה של הליכי גרושים, ועל כן אנו רוצים לשמור מקרוב על גברים אלו.
אברהם הופמן: אנו נעשה מאמץ שתהליך הגרושים ייעשה במהלך אותם שישה חודשים.
אברהם הופמן: הקבוצה השנייה תכלול גברים שהנשים שלהן מוכנות שהם יחזרו הביתה.
אברהם הופמן: אנחנו נדאג לכך שהנחיתה שלו תהייה נורמלית, זה לא הגיוני שמיד עם שחרורו הוא יחזור הביתה.
אברהם הופמן: בהוסטל אנו נקיים טיפול זוגי עם האישה, כאשר יהיה מקום שיטפל בילדים בזמן שההורים יהיו בטיפול זוגי.
אברהם הופמן: אם במשפחה יהיו נערים ונערות, אנחנו נערוך טיפול משפחתי.
אברהם הופמן: העובד הסוציאלי של ההוסטל ילווה את אלה שלפני גרושים לבית דין או בית משפט, ואת אלה אשר עתידים לחזור לנשותיהם בטיפול הדרגתי.
אברהם הופמן: הם יקבלו חופשות בהדרגה, ולאחר שחרורם הם יהיו מלווים על ידי עובד סוציאלי במשך שנה.
אברהם הופמן: בינתיים אנו מפעילים קבוצות תמיכה של 12 גברים אלימים בחולון, בת ים וראשון לציון.
יעל דיין: האם הטיפול בהוסטל ובקבוצות התמיכה יתנו חיזוקים כדי להגביר את המוטיבציה של האסיר להגיע אליהם?
אברהם הופמן: לפי החוק החדש שאישרה ועדת החוקה, חוק ומשפט שיכנס לתוקפו בראשון לינואר, אך אנו פועלים לפיו כבר חצי שנה-אני חייב להגיש תכנית שיקום לוועדת השחרורים בה יהיה כתוב: האדם בתכנית שיקום, או האדם אינו זקוק לתכנית שיקום, או האדם אינו ראוי לתכנית שיקום.
אברהם הופמן: אנחנו נוכל לחייב את האנשים האלה דרך הוועדה לבוא.
אברהם הופמן: כאשר שאלו אותנו איך בתקופה של אבטלה אנו מצליחים למצוא לכל האסירים עבודה, ענינו כי זה בגלל הכוח המחייב שיש בידנו.
אברהם הופמן: עם אנשים כאלה אנו חייבים לשלב סמכות עם חיבוק.
יעל דיין: עסקנו היום בנושא של מניעה וניסיון לטיפול טרם זה מגיע לאלימות המביאה למאסר.
יעל דיין: דיברנו על השלבים הניסיוניים להגיע לפישור וגישור או להרחקה הפרדה וטיפול נפרד.
יעל דיין: כאשר ישנה תלונה על אלימות קשה, אנו לא רוצים לאבד זמן.
יעל דיין: שם אנו צריכים לתת הגנה מלאה לאישה.
יעל דיין: הטיפול בגבר יהיה בפעימה אחת אחר כך.
יעל דיין: אם לא ניתן לעצור עד תום ההליכים, אז צריך להוציא מיד צו הרחקה שיהיה בפיקוח מלא.
יעל דיין: בשלב זה צריך להגן על האישה ולפקח על הגבר.
יעל דיין: בשלב הבא של חקירה וכתב אישום, אנחנו מתחילים לנקוט בפעולות במקום מאסר ואז אנו יכולים להפנות לבית נועם, שצריך לבדוק את האופציה להרחבה שלו.
יעל דיין: בשלב זה יש לנו גם את הניסיון המוצלח של בית התקווה בבית כלא חרמון, וכן טיפולים קבוצתיים בבתי כלא נוספים.
יעל דיין: בשלב האחרון ישנה את התכנית הטובה של הרשות לשיקום האסיר.
יעל דיין: אנו צריכים להגדיל את הממדים של מרכזי הטיפול.
יעל דיין: צריך לתת מענה אולי מעט פחות טוב, אבל שיכיל כמות גדולה הרבה יותר של אנשים, בדיוק כפי שנוהג השב"ס.
יעל דיין: אני חושבת, כי חשוב שיהיו בידנו נתונים מדויקים לגבי תוצאות הטיפולים השונים.
יעל דיין: נעשים הרבה מאוד מחקרים לגבי הכלים והערכת מסוכנות, אך אנו רוצים נתונים לגבי תוצאות הטיפולים.
יעל דיין: אנו מנסים הרבה שנים לקבל נתונים מהמשטרה וממערכת בתי המשפט ולא מצליחים.
יעל דיין: אני הייתי צריכה להעסיק בן אדם פרטי שיעבור מבית משפט אחד לשני, ובתחנות משטרה כדי לאסוף עבורי נתונים.
יעל דיין: העבודה שלנו לא תוכל להתבצע אם לא יהיו לנו נתונים.
יעל דיין: גם נתון פשוט כמו מספר האסירים שקיימים בבתי הכלא, בגין אלימות במשפחה, אנו לא מצליחים לקבל.
יעל דיין: גם בחקיקה נוצרים עיכובים עקב מחסור בנתונים מדויקים.
יעל דיין: כאשר אני רוצה להציע חוק, אומרים לי כי החוק יהיה יקר מאוד כיוון שמדובר באלפי אנשים.
יעל דיין: כאשר אני בודקת אני רואה כי מדובר בעשרה אנשים.
יעל דיין: המקרה הזה היה ביחס להפריה חוץ גופית.
יעל דיין: אני חייבת לציין, כי אני אשמח לבקר בבית כלא חרמון.
יעל דיין: בוקר טוב לכולם, אני מבקשת לפתוח את הישיבה.
יעל דיין: לצערנו אנחנו פותחים את הישיבה בדיווח משטרתי על שני מקרי רצח שאירעו בימים שבין הישיבה הקודמת ועכשיו.
יעל דיין: הדיווח הוא לא דיווח לשם דיווח, חוץ מהדיווח אנחנו גם מצביעים על אותם דברים בטיפול.
יעל דיין: (דברי הפתיחה נקטעו בהקלטה) גם אם דיברנו כאן בישיבה קודמת על גברים מכים ועל טיפול בהם, אני בכוונה לא רציתי להיכנס לסוגייה אתנית וגיאוגרפית, סוציו-אקונומית.
יעל דיין: (קטוע) התגברנו משך השנים על הנטייה שלנו לדבר בהכללות.
יעל דיין: כדי לשוב לנושא הישיבה שלנו, אני אבקש מהמשרד לביטחון פנים לתת דיווח על שתי הרציחות שהיו ואחר כך נשמע את עובדי הרווחה השונים מהמקומות האלה.
נילי קהלני: למי שלא מכיר אותי, עורכת דין נילי קהלני מהמשרד לביטחון פנים.
נילי קהלני: הרצח הראשון ביום שישי, בחדרה, זה הרצח שגברת יעל דיין מתייחסת אליו.
נילי קהלני: אדם רצח את אשתו, הבעל שחט את אשתו באמצעות סכין מטבח.
נילי קהלני: ילדי בני הזוג שחזרו מבית הספר לא הצליחו לפתוח את הדלת, שוטרים הוזעקו למקום ומצאו את האישה דקורה בסלון הבית.
נילי קהלני: לבני הזוג 7 ילדים, לאישה יש שתי בנות מנישואים הראשונים שלה.
נילי קהלני: לבעל יש רישום פלילי, אבל בבדיקה בתחנת חדרה לא ראו את הרישום הזה.
נילי קהלני: זה קצת מוזר, אבל יש לו רישום פלילי בוודאי, מדובר בבני זוג ששניהם מובטלים.
נילי קהלני: הבנתי עכשיו מגברת מלי מלכין שהיא כן עבדה, אבל מהדיווח של גורמי הרווחה לא עולה, משנת 1994, הנושא של אלימות.
מלי מלכין: יש בעייתיות עם העדה האתיופית, כך שכל הרעיונות וההצעות שלנו לגבי הילדים צריכים להיות מאד מהירים.
מלי מלכין: יש חשיבה, אנחנו מכירים את המשפחה, המשפחה הייתה בטיפול המחלקה סביב בעיות מתחלפות.
מלי מלכין: אני יכולה לומר שהילדים הסתדרו יפה בבית הספר, לא היה אף פעם דיווח על בעיות.
מלי מלכין: מה שכן עלה אצלנו זה חוסר שביעות רצון של האישה על חוסר התפקוד של הבעל.
מלי מלכין: הייתה תקופה שהוא עבד בעבודות יזומות בחקלאות.
מלי מלכין: בשלב מסוים הוא הפסיק לעבוד, הוא טען שהוא חולה, שהוא סובל מבעיות בריאות ועל הרקע הזה התחילו בין בני הזוג מתחים, כי זה גרר גם בעיות כלכליות והפסקה של שכר, כי לא הייתה משכורת, וריצות למוסד לביטוח לאומי.
מלי מלכין: על הרקע הזה היו הרבה ויכוחים בין בני הזוג, הם הגיעו לעובדת הסוציאלית - אנחנו נתנו למשפחה עובדת שיקום, שהיא תנסה באמת להחזיר את הבעל למעגל העבודה, אם זה באמצעות הביטוח הלאומי.
מלי מלכין: הייתה בעייתיות סביב אי שביעות רצון של האישה ממה שקורה עם הבעל.
מלי מלכין: היא טענה שהוא עצלן, שהוא לא רוצה ללכת לעבודה, שהוא ממציא סיבות ושולח אותה לעבוד, וסביב המצב הזה היו כנראה מתחים ביניהם.
מלי מלכין: היה אפילו מצב הפוך, שהוא הגיע אלינו למחלקה להתלונן על אשתו שהיא איימה עליו שהיא תסתיר גרזן - המציא איזה שהוא סיפור.
מלי מלכין: הקשר עם העובדת היה באמת שיחות, מספר מועט של שיחות, זה לא היה מקרה שהיינו צריכים לבוא ולפנות בשלב הראשוני לטיפול באלימות.
מלי מלכין: הייתה גם בעיה של שפה, תמיד היינו צריכים להשתמש במתורגמנית וזו לא הייתה תמיד אותה מתורגמנית וזה יצר תסכול.
מלי מלכין: הוא שלט בשפה.
יעל דיין: את תקצרי בבקשה, כי כפי שאמרתי, אנחנו נעשה ישיבה נפרדת בנושא.
יעל דיין: לא עלה צורך בטיפול?
מלי מלכין: לא בשלב הזה.
יעל דיין: על איזה שנים אנחנו מדברים?
מלי מלכין: אנחנו מדברים על שנת 1995,1996.
מלי מלכין: השיחות שהיו עם בני הזוג היו בדרך כלל שיחות טובות שקירבו אותם.
מלי מלכין: השיחה האחרונה שהייתה - והיא מדווחת גם בתיק - זה היה לפני חצי שנה, הם הגיעו למחלקה, הודיעו לעובדת שהם התפייסו ויש הבנה ביניהם והכל בסדר.
יעל דיין: ידעתם שהוא נמצא על תנאי לפני שנתיים?
מלי מלכין: לא.
יעל דיין: ישבנו שנה וחצי ועסקנו בניסיון למצוא ועדה בין משרדית.
יעל דיין: הדבר הראשון שכולם הצביעו עליו ושכולם עולים על דוכן במליאה ומדברים רק על זה, זה עניין של העברת והצלבת מידע בין המערכות.
יעל דיין: רשום במקום אחד, לא רשום במקום שני, במשטרה לא הייתה עליו תלונה, אבל כן היה אז דיווח במקרים אחרים.
יעל דיין: הרווחה, בעיית טיפול, חובת דיווח, כי אתם לא רוצים, אז נגיד שיש מצב כזה, או הפסיכיאטר יודע, או הרופא יודע, אין עליו חובת דיווח, אז הוא לא מודיע למשטרה, רק כשהיא מתה זה מגיע להצלבה הזאת.
יעל דיין: אני אומרת לכם, אין - מכל הדיווחים שאנחנו שומעים, אני עדיין רואה שזה פשוט הבסיס.
יעל דיין: לא מוכנים להצלבת מידע מסודרת, לא מוכנים לעבודה כזאת, לא מוכנים לאיזה שהיא מסגרת קהילתית, לא מוכנים להעביר את המידע הזה, ואחר כך בכל מקרה, אבל בכל מקרה שאנחנו בודקים אחורנית, או שהיו תלונות והיה צו והייתה הפרת צו, רק הלשכה לא ידעה, או שהיה טיפול לשכה, וידוע על אלימות וזה, רק המשטרה לא ידעה - אני מברת על הזרמת דיווח דו-כיוונים, תלת-כיוונים.
יעל דיין: יש ילדים בבתי ספר, כל המערכות בקהילה פועלות, כל אחת בפני עצמה.
נחמה רונן: הוא כבר קיבל שנתיים על תנאי.
נילי קהלני: גברת מלי מלכין אמרה לי שיש לה שיתוף פעולה מלא עם תחנת חדרה.
נילי קהלני: היא התקשרה למפקד תחנת חדרה, שעשה בדיקה במחשב, לטענתך, ולא ראה את הממצאים.
נחמה רונן: על זה אנחנו מדברים.
יעל דיין: תסלחו לי, אבל זה פחות מעניין אותי.
נילי קהלני: ברור, אבל זה גם בעיה, זה רק מראה שגם אם היא הייתה מתקשרת למשטרה, אז גם לא היה.
יעל דיין: אני מבקשת, הרי אין צורך לחזור לפרוטוקול שהוועדה הזאת היא לא בית דין, אבל הוועדה הזו - ואני מדברת כאן בשם כולנו - יוצאת מדעתה מתכיפות הרציחות, מאין האונים שלנו, מהדיווחים לאחר מקרה, מהכתובות על הקיר, בגדול, כזה או אחר, שאנחנו רואים בכל מקרה.
יעל דיין: אני לא מחפשת כאן אשמים, אני מחפשת איך אפשר למנוע.
יעל דיין: כדי לראות איך אפשר למנוע, אנחנו עוברים את החוליות השונות ואומרים איפה כאן לא היה חיבור.
יעל דיין: כמעט תמיד חוסר החיבור הוא בין מערכות קיימות, לא משהו שצריך היה איזה חוזה עתידות לקרוא בקפה כדי לדעת אותו.
יעל דיין: כתוב במסמך כזה או מסמך אחר, הן המידע הממוחשב שעובר, שתיק שנפתח ברווחה לא מקבל את מה שמסביב, כי הוא לא מבקש.
יעל דיין: זה שביקשתם אחרי הרצח זה סיפור נפרד, אבל אם זה היה חלק מהעניין, אז אולי גם המשטרה הייתה מתייחסת לרשומות שלה בצורה יותר אחראית ולא עושה איזה סינון.
יעל דיין: כפי שאמרתי, הנושא האתיופי כולו יעלה בישיבה נפרדת ואני רוצה לעבור לדיווח .
נילי קהלני: בשבת, ב29.12-, תושבת קרית ים, פינקל פרידה, מתה מכוויות אחרי שיום קודם לכן, בערב שבת, בגדיה התלקחו כשהיא נפלה על נרות דולקים.
נילי קהלני: האישה נמצאה על ידי מגן דוד אדום, היא הייתה שרועה בחדר אמבטיה עם כוויות קשות.
נילי קהלני: היא אמרה לאיש מגן דוד אדום שבעלה עשה את זה.
נילי קהלני: מדובר בבני זוג שהאישה היא עם רקע של פיגור והבעל עם רקע של מחלת נפש.
נילי קהלני: הבעל, בתחקיר הראשוני הבעל הודה שהוא דחף אותה לכיוון הנרות.
נילי קהלני: בשלב הזה הבעל הועבר לבית חולים טירת הכרמל להסתכלות.
נילי קהלני: יש לנו בעיה עם הראיות.
נילי קהלני: אין לנו שום אינדיקציה שהוא אכן התכוון להצית.
נילי קהלני: לא מצאנו.
יעל דיין: ברור שהיה שלב בין הכוויה, הנפילה שלה ובין המוות שלה.
נילי קהלני: נכון, אבל אנחנו לא מצאני איזה שהם חומרים דליקים.
נילי קהלני: הנרות היו כנראה על השיש, אז קצת מוזר העניין הזה, והחקירה היא ראשונית.
נילי קהלני: אנחנו לא מגיעים לאיזה שהם ממצאים חד משמעיים שהייתה לו כוונה להצית.
נילי קהלני: האישה, ברגע שראו אותה עם הכוויות הקשות, אמרה: הוא עשה לי.
נילי קהלני: זו האינדיקציה היחידה שיש לנו, והוא עצמו מודה שהוא דחף אותה לעבר נרות השבת.
נילי קהלני: יש לנו עוד בעיה עם הראיות - מיד ידברו מצד זה גורמי הרווחה - בגלל הפיגור ומחלת הנפש.
יעל דיין: היה משהו ברקע?
נילי קהלני: לא, לא היה ברקע שום דבר, שום תלונה, הם לא מוכרים למשטרה בכלל.
עדנה קלינסקי: שמי עדנה קלינסקי ואני עובדת סוציאלית במחלקה לשירותים חברתיים בקרית ים.
עדנה קלינסקי: קשה לי להסביר את המקרה הזה כמקרה רצח.
עדנה קלינסקי: הזוג מוכר ומטופל באמצעות מחלקת הרווחה.
עדנה קלינסקי: בשנת 1992 הם הגיעו מטירת הכרמל אלינו, ראש המשפחה הוא בן 33, הוא חולה במחלת נפש, נכה 100% של המוסד לביטוח לאומי.
עדנה קלינסקי: האישה, לאחר אבחון שנעשה לה בשירות למפגר, היא עם פיגור שכלי בינוני ונמוך.
עדנה קלינסקי: שניהם מתקיימים מקצבאות הביטוח הלאומי.
עדנה קלינסקי: יש מינוי אפוטרופוס לבני הזוג של עמותת שפר מטעם מט"ב, עובדת סוציאלית בשם עתליה, שמבקרת אותם כמעט מידי שבוע בשבוע.
עדנה קלינסקי: פעמיים בשבוע נכנסת לשם מטפלת לצרכי עזרה, נקיון, הלבשה וכל הדברים שקשה להם מאד להסתדר איתם ולהתמודד איתם.
עדנה קלינסקי: הוא היה במרכז שיקום תעסוקתי בחיפה, עבד מ7:30- בבוקר עד 14:30, מדובר בבחור עם אישיות ילדותית ביותר, תלותית.
עדנה קלינסקי: מי שהיה התקפן מבין שניהם זה האישה יותר מאשר הגבר, כלומר, היא הייתה יותר נותנת לו הנחיות והוראות מה לעשות ואיך להתנהג, כמה כסף תיקח והייתה הולכת אחריו לכל מקום שהוא היה הולך.
עדנה קלינסקי: להערכתי הייתה פה תאונה מצערת, כי אנחנו, כשאנחנו דיברנו - הם ניגשו לשכנה שלהם וביקשו ממנה נרות.
עדנה קלינסקי: בכל יום שישי היא הייתה נותנת להם נרות קטנים בתוך נייר כסף.
עדנה קלינסקי: הם ביקשו ממנה את הנרות הלבנים הארוכים יותר, כדי להדליק נרות ולברך, והם באו אליה מחייכים, במצב רוח מצוין, זאת אומרת, לא הייתה איזה שהיא בעיה שהתעוררה, וזהו.
עדנה קלינסקי: אחרי זה הדברים כבר לא ברורים.
עדנה קלינסקי: אני לא יודעת, קשה לי לשער מה קרה לאדם כזה, אם אבחנה כזאת קשה לגביו, שהוא היה מבוהל, שהוא היה כמו ילד, שהוא נשאל מה קרה ומה זה - מה הייתה התגובה הראשונה שלו.
עדנה קלינסקי: הוא לא בר שיפוט בכלל, קשה לי להאמין.
עדנה קלינסקי: ואותו דבר לגביה.
עדנה קלינסקי: אני די המומה, משום שלא מדובר פה בזוג שהייתה שם אלימות.
עדנה קלינסקי: לא ראית אפילו פעם אחת אלימות.
עדנה קלינסקי: לא הוגשו תלונות למשטרה, מבחינתנו זה זוג שנתנו את מכסימום העזרה שאפשר.
עדנה קלינסקי: במשך 7 שנים טיפלנו בהם כדי לעזור לשני בני הזוג.
עדנה קלינסקי: זאת אומרת שהם היו מכוסים מכל ההיבטים, מכל הבחינות.
יעל דיין: והגבר מאושפז עכשיו?
עדנה קלינסקי: הגבר נמצא בטירה, במצב מאד קשה, מבוהל לחלוטין.
עדנה קלינסקי: את יודעת, מיד לאחר המקרה, כולם התקשרו אלי, עובדת השיקום, כולם מבוהלות ודואגות לו, אוהבות אותו, הוא בחור טוב, הוא בחור חברותי, הוא עשה את העבודה כמו שצריך.
עדנה קלינסקי: הוא עבד אמנם לאט, אבל לא התעוררו בעיות במישור של בעיות התנהגות עם החברה, או איזה שהיא אלימות כלפי הסביבה שלו.
עדנה קלינסקי: זה לא בא לידי ביטוי משום כיוון.
עדנה קלינסקי: לכן כל העניין הזה - כשראיתי את המילה "רצח", זה פשוט הפתיע אותי.
יעל דיין: לא לא, אנחנו לא הגדרנו את זה, זה העיתונות אולי הגדירה.
עדנה קלינסקי: אני קראתי את זה בעיתון, בהחלט, גם שמעתי את זה בכלי התקשורת, וזה נשמע לי מאד מפתיע.
נילי קהלני: אין ראייה לזדון.
יעל דיין: אנחנו לא הגדרנו את זה כרצח, ואני כוללת את זה בדיווח, גם מהדברים האלה צריך לחשוב.
יעל דיין: אני בטוחה שהייתה לכם את כל הרגישות שאילו הייתה איזה שהיא אלימות בין בני זוג שהם אינם במאה אחוז של בריאות נפש, אז אין לי ספק שהייתם נוקטים באמצעים הנכונים.
יעל דיין: אני מניחה שיש גם הדרכה מתאימה בנושאים האלה, וברור שברגע שיש סימן של אלימות זה אור אדום הרבה יותר מאשר במקרים אחרים, כי היא לא מסוגלת להבין והוא לא מסוגל להבין מה הוא עושה.
יעל דיין: כל הנושא, החל מסכין בבית ועבור לאש, אז צריך להיות מבוקר.
יעל דיין: כאן רצינו פשוט לשמוע, לקבל את הדיווח ואין לי ספק שיש כאן מין הזהרה כללית לגבי אותם המקרים שבהם יש זוגיות שבפני עצמה יש חיכוכים ביניהם, או מתחים, כאשר באמת אנשים לא בעלי שיפוט מלא, ולפיכך גם לא אחראים.
יעל דיין: למעשה, גם אילו היו ראיות, אז ברור שהפתרון הוא פתרון טיפולי באשפוז מלא, סגור או לא סגור.
יעל דיין: העניין כאן הוא לא מה יהיה העונש, אלא הבעת צער על העניין עצמו.
יעל דיין: אני בטוחה, או מקווה, שמשרד העבודה והרווחה, במקרים של זוגות כאלה - והם לא מרובים - יש פיקוח חברתי בכלל על זוגיות חופשית של אנשים שהם מפגרים ברמה כזו או אחרת.
יעל דיין: ברור שאי אפשר לשלול מהם את הזכות לזוגיות, מצד שני, זה מעמיס תקנים וכלים בטיפול מיוחד, כי אי אפשר להגיד שבשם הזכות להיות ביחד, אז החברה משוחררת מפיקוח מאד מאד אחראי.
יעל דיין: זה חלק מזכויות אדם לגבי זכויות אנשים שהם מוגבלים, או מפגרים, ונותר רק להביע צער.
יעל דיין: אני מבינה שכאן לא היו ילדים - יש מקרים שיש ילדים לזוגות כאלה - גם את זה אי אפשר לשלול ולהגיד: בלבד שלא ילדו ילדים.
יעל דיין: אז זה קטע מצער, שדווקא בו נחשפת אולי ההומניות של החברה שלנו, שכן מאפשרת יחסים כאלה ונותנת את כל העזרה שאפשר.
יעל דיין: קורה אחת לכמה שבאמת זה נגמר בצורה כזו.
יעל דיין: אפשר להגיד שאנחנו מקווים שהבעל ישוקם - נראה לי שעד סוף ימיו ינסו להחזיר אותו לאיזה שהוא מצב של תפקוד, בין בצורה טיפולית, ואני לא חושבת שהמשטרה כאן תדרוש איזה שהיא נקיטת אמצעים.
יעל דיין: בכל אופן, אני מודה לכם על שני הדיווחים, וכפי שאמרתי בעניין האתיופי, כמו בנושא של עולים בכלל - חבר העמים, אנחנו נעשה ישיבה נפרדת ואז אני ארצה את הארגונים, כי לא נכנסנו כאן בדיווח למוטיבציה שלו, שכן הייתה בעיתונים, ובדיווח שלך לא הזכרת.
נילי קהלני: לא ברור לנו, עוד חוקרים אותו.
נילי קהלני: הוא התאבד, אבל חוקרים את העניין הזה.
יעל דיין: טוב, נסתפק בעיתונות, אבל גם כן, השאלה היא אם מישהו בדרך ראה סימנים.
יעל דיין: הרי זה משפחה עם ילדים, וילדים גדולים.
יעל דיין: כשאנחנו אומרים בקלות כזו, אחרי ששני בני הזוג מתו, אז אנחנו אומרים: לא היה שום סימן.
יעל דיין: האחריות שלכם, האחריות החברתית שלכם היא לא לסגור תיקים כאלה, במובן של לנסות לעקוב איפה אנחנו, המוסדות, החברה, כל מי שמסביב, איפה ניתן היה להבחין.
יעל דיין: זה שהרוצח התאבד זה לא פוטר אותנו מראייה וחקירה של מה בדיוק קרה שם, לא רק במובן שהוא לקח סכין וכמה דקירות הוא עשה.
יעל דיין: יש משפחה, יש משפחה מורחבת, והאם הם היו מודעים, ואם הם היו מודעים, האם הם הושיטו יד, או האם הם הוציאו את זה, האם דובר בזה, כי ברור שיש כאן סיפור של קנאה חזקה מאד, וזה PATTERN, זה דפוס שחוזר על עצמו גם במקרים הקודמים.
יעל דיין: אצל האתיופיים היה רצח על איפור, שהבחורה התאפרה בבוקר והלכה לעבודה, האישה ממעלה אדומים.
יעל דיין: אז הדברים האלה - מישהו שם ידע, היה מודע אפילו בלשון העם: הבעל הזה, תיזהרי ממנו, הוא קנאי נורא.
יעל דיין: אז מה שאני אומרת, גם תיק שנסגר מאחר ואין כאן נאשם, שווה, ואני חושבת שזו חובתכם מבחינה חברתית.
נילי קהלני: כן, ברור.
נילי קהלני: גם עצם העובדה שהם לא ידעו בכלל על התיק משנת 1994 מטרידה אותי ואני אבדוק את זה.
יעל דיין: לא צריכה להיות התיישנות בטווח כזה שמשהו נרשם ואחר כך נסגר.
נילי קהלני: לא, זה לא נמחק, רישום פלילי כזה.
נילי קהלני: 2.
נילי קהלני: תקציב משרד העבודה והרווחה המוקצה לטיפול במניעת אלימות נגד נשים
יעל דיין: טוב, אנחנו עוברים לסדר היום שלנו ואני מודה למדווחים עד כה.
יעל דיין: אני לא יודעת איפה אנחנו עומדים, מאחר ואין, לא הלילה ולא מחר ולא בתחילת השנה, הבית הזה לא מאשר תקציב.
יעל דיין: יחד עם זאת, הוא ממשיך בתקציב שהיה קודם.
יעל דיין: כלומר, אותו קטע שהנושא הזה קיבל למחצית השנה, למעשה צריך להמשיך להיות לחודשים הבאים, גם אם לא יאושר תקציב נוסף.
יעל דיין: אני מדברת כאן בעיקר על החישובים שעשינו, על ה100%- למקלטים - אותו חישוב שהיה לגבי מחצית השנה.
מנחם וגשל: יש כאן שאלה וכדאי להבהיר את הנקודה הזו, איך זה מתנהג, כי זה לא היה בבסיס התקציב.
מרב שביב: מכיוון שלא אושר תקציב מדינה, אז הכלל הוא שעובדים על התקציב של השנה הקודמת, כשהחשב הכללי נותן הקצאה של 1 חלקי 12 למשרדים, וזה נקרא "תקציב המשכי".
מרב שביב: מכיוון שהנושא של האלימות לא נכלל בבסיס התקציב של שנה שעברה, אם אני לא טועה, משרד העבודה והרווחה מתנהג על פי תקציב שנת 2001, בתיקונים מתאימים שאנחנו עוד נעשה שם, אבל כעיקרון, מכיוון שזה לא נכלל בבסיס התקציב, אז תוספות שניתנו למשרד במהלך השנה, לא ניתנות במסגרת ה1- חלקי 12.
מרב שביב: דהיינו, אם המשרד קיבל תוספות תקציב לנושאים כמו מקלטים, או נערות ונשים, דירות מעבר וכוליה, אם התוספות האלה ניתנו במהלך השנה, לפי מיטב הבנתי זה לא ייכלל עכשיו במסגרת ה1- חלקי 12.
מרב שביב: זה לפי מיטב ידיעתי.
מרב שביב: אנחנו עדיין לא הקצינו את התקציב הזה למשרדים, אבל אלה הכללים שלפיהם עבדנו בשנים האחרונות כשלא אושר תקציב מדינה.
יעל דיין: אני רוצה חד משמעית להבין את זה, משום שאנחנו מדברים על סגירת מקלטים - שלא יהיו כאן אי הבנות.
יעל דיין: אם תקציב שנמסר כל חודש, באיזה שהיא צורה, נמסר ב6- חודשים האחרונים ואני מקווה שאכן התקבל ב6- חודשים האחרונים, ולא יימסר בסוף החודש הבא, או ב1- בינואר, או ב1- בפברואר, או בכל תאריך אחר, כי הוא מבוסס על אותה תוספת שאושרה מיולי עד סוף דצמבר, שאמור להיכנס בהכפלה למעשה בבסיס התקציב 2002.
יעל דיין: לא נלך כאן סעיף-סעיף, אבל חלק מהגורמים שעמדו לפני קריסה עד שהתקבלה התוספת הזו, לא יוכלו להמשיך ותפקד, שלא לדבר על מה עושים אם הייתה תוספת ל6- מיטות ב"צופיה"?
יעל דיין: אז אנחנו הולכים להוציא 6 בנות מצופיה מה1- בינואר?
יעל דיין: הרי לא יעלה על הדעת, אלא אם הממשלה רוצה את כל ציבור הנשים בארץ כאן מול הכנסת ומול ראש הממשלה.
יעל דיין: בבקשה, נוציא את ה"עיזים" הנוראות שהכנסנו, שהיו המינימום של המינימום, שקיבלנו בחצי שנה, את התוספת שמ50- ירדה ל25-, ירדה ל12.5-, הכניסה למחויבויות על בסיס 2002 את כל מי שעוסק בזה, אז כאן זה הלוואה וכאן זה הסכמה לעוד תקן, ובמקרים של מוסדות, פנימיות, או קליטה לנערות במצוקה, כל התכנונים והקצאת מקומות וכן הלאה, והורדה במספר הממתינות כתוצאה מזה, או אם זה סמים - אז אם אנחנו אומרים לבחורה שמיועדת למלכישוע - וזה מתוקצב כבר והכל מסודר - עכשיו אנחנו נגיד ל6- או ל12- נשים:
יעל דיין: אנחנו לא יכולים לגמול אותך השנה, או כי אין תקציב, או כי את התוספת שקיבלנו בשבילך עכשיו מחודש ינואר אנחנו לא נקבל.
יעל דיין: אני אומרת שנדון בתקציב כאילו התקציב הזה בבסיס תקציב, נדון בחלוקה שלו.
יעל דיין: בפרקטיקה, אם פירוש הדבר שאי אישור תקציב המדינה פירוש הדבר יהיה שמשרד העבודה והרווחה - ורק בתקציב הזה אנחנו דנים היום - לא יוכל לעמוד בתשלומים של השוטף, כאשר הוא כרוך בתוספת שניתנה בעבר, או בתוספת כמובן שאנחנו רוצים לדון בה היום.
ברוך יפה נוף: אני רוצה אולי לתקן מה שנאמר.
ברוך יפה נוף: למעשה לא מדובר על תקציב חדש.
ברוך יפה נוף: כמעט כולו זה תגבור תקציבים קיימים, תוספת ל"צופיה" את הזכרת, מקלטים לנשים מוכות, שקיימים היום, קיבלו שדרוג מסוים וכוליה.
ברוך יפה נוף: כל הבעיה הרי, מה שאמרה גברת מירב שביב זה בסעיפים חדשים שמובטחים, אבל היות שתוך חודשיים-שלושה הרי יהיה תקציב וכל העסק הזה ייפתר, כי זה הרי בתקציב, שהוא כרגע בטיוטה והכנסת לא נתנה לו אישור, קיימים הסעיפים האלה.
ברוך יפה נוף: הבעיה היא מה שאמרה מירב, בגלל שאין אישור.
ברוך יפה נוף: אבל באותם סעיפים שיש בהם תגבור תקציבי, היות ותוך 3 חודשים ודאי העניין ייפתר, כי עד 31 במרץ יהיה כבר תקציב, אז בחודשים הראשונים של השנה יש לנו את התקציב של כל הפעילות, 1 חלקי 12 שלו, אנחנו נכניס גם את הדברים האלה.
ברוך יפה נוף: זאת אומרת, אם נאמר נוספו מיטות למקלטים, שדרוג למקלטים, אנחנו לא נוריד את זה, אלא ב1- חלקי 12 אנחנו נסתדר עם זה.
ברוך יפה נוף: כמובן שאם חס וחלילה לא יהיה תקציב לחצי שנה, או 8 חודשים, הכסף ייגמר מהר, משום שאנחנו עושים כאילו יותר פעילות מאשר בשנה שעברה, מתחילת השנה.
ברוך יפה נוף: אבל בחודשים ינואר, פברואר ומרץ לא תהיה בעיה עם מנות התקציב שנקבל אותם ב1- חלקי 12 הכללי, לתת את אותם סעיפים, את אותם דברים.
ברוך יפה נוף: כל פעילות שהתחילה בשנה שעברה, אנחנו נוכל להמשיך אותה, אבל במשך 3 חודשים.
יעל דיין: אני שמחה לשמוע, והשאלה היא מה זה יאמר לגבי התוספת לבסיס תקציב 2002, האם מה שאתה אומר - ואני מודה, וזה טוב לשמוע - האם פירוש הדבר שמה שאנחנו קוראים התחלות חדשות, או תוספות למעשה ייכנסו הכי מוקדם באפריל.
יעל דיין: דברים שבחישוב שנתי, או שגם לגבי חלק מהם אפשר להגיד: הדבר הזה מתוקצב, יש איחור בהקצאת הכסף - אנחנו נעבור סעיף-סעיף.
יעל דיין: יש בעייתיות מסוימת, משום שאם אני נכנסת לפעילות של מקלט חדש - מקלט חדש זה גם כן לא כל כך רלוונטי, כי זה גם כן העברה וזה דבר שקיים, אבל אני אומרת, את הכסף מבחינת מקלט חדש, או יותר מעניין אותי הנערות במצוקה - אנחנו לא יכולים להתחיל לבנות, אם התחלנו לבנות, אנחנו צריכים לעצור את זה, אנחנו נוכל אולי להתחיל להפעיל את זה, ומה קורה עם הנערות עצמן בינתיים, שמיועדות לאותם מקומות על בסיס אותו תקציב?
יעל דיין: מה קורה עם התקנים הנוספים?
מנחם וגשל: על בסיס מה שמר ברוך יפה נוף אחר - תני לי רגע אחד להסביר - מה שאומר מר ברוך יפה נוף, אם תקחי למשל - ואני מציע בדוגמה את הנערות שאמרת במלכישוע - כיוון ש6- המכסות האלה של הנערות מצטרף לסעיף אחר שיש בו כבר מכסות, מה שהוא אומר שלא תהיה עצירה של ה6- נערות האלה, אלא יהיה שימוש בתקציב השנתי ב3- חודשים הראשונים.
מנחם וגשל: אם לא יאושר תקציב במרץ, אז כל הסיפור משתנה, אבל אם הוא יאושר במרץ, אז התקציב הזה יוחזר.
מנחם וגשל: כלומר, לא תהיה כאן עצירה של הפעילויות, וסעיפים שהם יותר גדולים, שבהם הייתה תוספת.
מנחם וגשל: סעיף חדש שצריך להיפתח, שם תהיה בעיה בהתחלה ויצטרכו לחכות עם זה לאישור התקציב.
מנחם וגשל: אני מדייק?
ברוך יפה נוף: אתה מדייק, אבל אני לא מוצא סעיף חדש, אני לא מוצא כמעט אף סעיף חדש.
מרב שביב: יש 2 מיליון ש"ח חדשים, יש קצת יותר מ2- מיליון ש"ח.
מרב שביב: מה שנאמר פה זה שמה שהתחיל כבר במהלך שנת 2001, הדברים האלה, משרד העבודה, במסגרת ה1- חלקי 12 יתן גם לפעילויות האלה, ומה שלא היה קיים במהלך שנת 2001, לא התווסף לתקציב ולא ייכלל במסגרת ה1- חלקי 12.
מרב שביב: כלומר, פעילות חדשה שלא הייתה השנה לא תתחיל במהלך ינואר עד מרץ.
יעל דיין: אנחנו נדון בתקציב המוצע, ושוב פעם, אני חייבת לציין, פשוט בגלל הסדר, הוועדה הזו איננה מוסמכת לא לאשר ולא לא לאשר תקציב.
יעל דיין: זה כנסת, היא יכולה לבוא ולהגיד בסיעה שלי שתקציב מסוים שלא נראה לי, אני דורשת לא להציע בעדו, אבל מבחינת הפירוט, ניסינו להגיע להסכמה, כי זו הוועדה שעוסקת בנושאים האלה בשוטף.