GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין: ישנן 260 מחלקות ו-36 מרכזים ועוד כמה גורמי טיפול, כפי ששמענו קודם.
יעל דיין: כדי לייעל את עצמנו, אנחנו חייבים לבדוק את תוצאות דרכי הטיפול השונות.
עדה פליאל: אני רוצה לציין, כי אנו עומדים לערוך מחקר ליוצאות מקלט.
יעל דיין: מדוע זה בלשון עתיד?
עדה פליאל: זה היה אמור להתחיל, אך ישנה איזו בעיה.
עדה פליאל: אני מקווה שהבעיה תיפתר, ואנחנו נתחיל במחקר.
יעל דיין: אנחנו דנים בנושא כבר הרבה זמן, ועדיין אין לנו נתונים לגבי הצלחותיהם של הטיפולים השונים.
רבקה פרייבק: שירות המבחן למבוגרים היא חוליה נוספת הלוקחת חלק בהליך הפלילי.
רבקה פרייבק: האנשים שמגיעים לשירות מבחן הם מופנים ואינם פונים באופן וולונטרי.
רבקה פרייבק: בשלבים של המעצר, ובשלב הדיון בעונשם, בשנת 2000 הופנו 4,458 גברים אשר מתוכם 6% נשים על אלימות כלפי בן זוג, הכוללת גם איומים.
רבקה פרייבק: במהלך הדיונים לקביעת העונש, שירות המבחן מתערב בעריכת חקירה פסיכו-סוציאלית ובעריכת הערכת מסוכנות.
רבקה פרייבק: אנו משתמשים בכלים מקובלים כמו שאלונים שקבלנו מהעולם.
רבקה פרייבק: המראיינים הם אנשים עם הרבה שנות ניסיון ולמידה.
רבקה פרייבק: בשלב הטיפול, כאשר כבר נגזר הדין או שמוחלט אם האדם ישתחרר ממעצר, נשארים בשירות המבחן 870 אנשים בשנת 2000 ו-1,268 אנשים נשארו בשירות לתועלת הציבור.
רבקה פרייבק: אם אדם נשאר אחרי הצוהריים כדי לתרום לקהילה במשך שנה, זה עונש.
רבקה פרייבק: הטיפול מבוסס על עיקרון של התניה, או שתשתף פעולה בטיפול או שתקבל עונש אחר.
רבקה פרייבק: כאשר אנשים מקבלים יחד עם שירות מבחן מאסר מותנה, השופט לא יכול להעניש אותם פעם נוספת, כיוון שהוא כבר גזר את עונשו.
רבקה פרייבק: אנחנו מעדיפים במקרים החמורים יותר, להמליץ שיהיה מבחן ללא עונש נוסף, כדי שרק כאשר יפר האדם את הכללים הוא ילך למאסר.
רבקה פרייבק: ישנם טיפולים שאנשים עוברים במרכזים בקהילה, בלשכות, בבית נועם.
רבקה פרייבק: הרבה מהאנשים שמופנים אלינו, אנו מפנים לבית נועם, מכינים אותם לקראת הכניסה לבית נועם, עוקבים אחריהם ומטפלים בהם גם לאחר שהם יוצאים, כאשר הם צריכים להשתלב מחדש בקהילה.
רבקה פרייבק: האנשים הקשים יותר אשר מופנים אלינו על ידי לחץ של בית משפט ואיום, בהם אנו מטפלים בטיפול קבוצתי שהוא הכלי העצמתי יותר, אך גם בטיפול פרטני ומשפחתי.
רבקה פרייבק: לאחרונה התחלנו להפעיל מועדון תעסוקה, הנועד לעזור למובטלים להשתלב בשוק העבודה.
יעל דיין: האם בשירות המבחן אתם מבצעים את הטיפול עצמו?
רבקה פרייבק: כן, במקרים הקשים יותר.
רבקה פרייבק: כאשר תואר קודם מקרה הרצח, שאלתי את עצמי מה היו החוליות הטיפוליות שקיבל הגבר הזה לפני המאסר הראשון.
רבקה פרייבק: באנשים שהיו כבר פעם במאסר, קשה יותר לטפל, ועל כן צריך לעזור לאנשים אלו כאשר האיום של העונש הוא עוד איום.
רבקה פרייבק: למרות זאת, ידוע בעולם ובארץ, שיש עדיין מספר גדול של אנשים ששום דבר לא יעזור להם.
יעל דיין: לכן אני אומרת שהטיפול בנשים צריך לקחת בחשבון, כי לא ניתן לטפל בגבר האלים, ולכן צריך לשנות את כל רמת הטיפול באישה ולתת לה את כל הטיפולים וההגנה האפשרית.
רבקה פייברק: ייתכן שצריך לשנות גם משהו במצב החוקי, כיוון שכרגע, טיפול ניתן להציע, אי אפשר לכפות.
יעל דיין: הברירה המוצגת היא כפייה למי שמוצעת לו דרך שיקומית במקום מאסר.
עדה פליאל: אנחנו מדברים על האישה.
עדה פליאל: אנו לא יכולים לכפות עליה טיפול, אנחנו יכולים רק להציע לה.
יעל דיין: אתם לא אפילו לא מוכנים לכפות עליה את עצם הדיווח, אתם לא מוכנים להיות כתובת לקבלת דיווח.
יעל דיין: הדבר היחיד שהגענו עליו להסכמה, הוא שרופא ייתן לאישה המוכה מספר טלפון.
יעל דיין: אם אתם באמת רוצים לכפות על האישה טיפול, אז היעד הוא עשרות אלפי נשים שלא מגישות תלונות.
יעל דיין: מי שכבר מגיעה למקלט, היא כן מקבלת טיפול.
רבקה פייברק: מחקר שהתפרסם בשנת 2000 ובדק את שירות המבחן למבוגרים, בדק 3000 גברים שסיימו טיפול, כאשר המדד היה רצידיביזם.
רבקה פייברק: הוא לא חולק לפי קבוצות של עבירות שונות.
רבקה פייברק: אחוזי הרצידיביזם במהלך ביצוע העונש לא הגיע לעשרה אחוז.
רבקה פייברק: כעבור חמש שנים אחוזי הרצידיביזם לא הגיע לעשרים אחוז, בעוד שאנו יודעים כי אחוז הרצידיביזם בכליאה הוא הרבה יותר גבוה.
רבקה פייברק: השירות שלנו גם לוקח חלק באותו מחקר שיעל הרמל הציגה.
אהוד גלעד: בשנים האחרונות אני מטפל בגברים שמתנהגים באלימות.
אהוד גלעד: הגברים האלה מביעים המון בדידות.
אהוד גלעד: אין מי שיקשיב להם וידבר איתם על מה שמציק להם.
אהוד גלעד: הם חשים חוסר אונים ואובדן שליטה.
אהוד גלעד: הם חשים שהם לכודים בתוך מסגרת הנישואין.
אהוד גלעד: אנחנו מדברים על 200 אלף משפחות בישראל החיות בתוך אלימות.
אהוד גלעד: המספר הזה אומר, כי חסר מענה מעבר לשירותים המקובלים.
אהוד גלעד: אני מדבר על קווי מענה כמו הקו הארצי למניעת אלימות.
אהוד גלעד: חסרים קווי מענה לגברים, אליהם יוכלו הגברים לפנות ולדבר על הבעיות המציקות להם, וכן קבוצות תמיכה.
אהוד גלעד: אנו מדברים על פעולות הרבה יותר זולות מכל יתר דרכי הטיפול.
אהוד גלעד: הגברים הפונים אלינו מדברים על כך שחסר להם נעמ"ת וויצ"ו לגברים.
אהוד גלעד: צריך שתהיינה יותר נקודות שיסייעו בהליך הגירושין, וכן ייעוץ זוגי ומשפחתי.
אהוד גלעד: המון גברים מתלוננים שאין מי שמקיים את הסדרי הראיה שיש להם עם בת הזוג שלהם, ועל כן הם נשארים במסגרת הנישואין, כדי לראות את הילדים.
חן ורדי: האתגר הגדול הוא לא לטפל בגברים הנוהגים באלימות, אלא למנוע את האלימות.
חן ורדי: אני לא מדבר על גברים רוצחים, אלא על המס הגדולה של אלימות בתוך המשפחה.
חן ורדי: אני מסתכל בקנאה על רשת הביטחון האדירה של ארגוני הנשים הלא וולונטריים.
חן ורדי: הגברים הנמצאים בשלב שלפני ביטויי האלימות, חשים בדידות, קנאה גדולה בארגוני הנשים, היוצרים לחץ אדיר עליהם.
חן ורדי: לאור מה שאני שומע כאן על הבעיה התקציבית, אני לא מצפה מהממסד שיפתור זאת.
חן ורדי: אני הייתי רוצה שתהייה אווירה חברתית שתאפשר לארגונים וולונטריים, כמו התנועה שלנו, שרואים בשוויון תרופה לאלימות, לתקוף את האלימות לפני שהיא מתרחשת.
חן ורדי: אנו מפעילים קו סיוע לגברים שאינו נתמך על ידי אף אחד, אנחנו מפעילים אותו בהתנדבות.
חן ורדי: אנחנו מנחים קבוצות תמיכה בלי תשלום.
חן ורדי: אני חושב שמה שצריך להשתנות זו האווירה, אשר תאפשר לגברים לפנות ולספר על מה שכואב להם, הרבה לפני שהם מכים.
חן ורדי: אסור לתייג גבר שמגיע לקבוצת תמיכה כגבר מכה.
חן ורדי: גבר יוכל לפנות לקבוצת תמיכה כאשר הוא בבעיה כלכלית, כאשר יש לו מחשבות התאבדות, שאין לו חברים, שאין לו עם מי לדבר, כאשר הוא שרוי בלחץ אדיר ועדיין לא הכה אף אחד.
חן ורדי: אנחנו צריכים למצוא את הגברים כאשר הם מצויים במצב הזה ואז לטפל בהם.
חן ורדי: אנו צריכים להעביר את המסרים האלו על ידי פרסום ענק בשלטי חוצות, בפרסומות, בטלוויזיה, בעיתונות וברדיו.
יעל דיין: אני מסכימה עם דברייך.
יעל דיין: הוועדה נמצאת בקשר עם העמותה שלכם הרבה שנים.
יעל דיין: יש דברים שהן נכונים מאוד וצריכים לקבל תמיכה גדולה, כמו קווי החירום וקבוצות תמיכה.
יעל דיין: אכפת לי מאוד, מבחינה חברתית, שהגבר הישראלי לא יהיה שוביניסט ומצד שני שלא יאבד את הביטחון שלו ויתמוך בשוויון, אך במסגרת הדיון שלנו עכשיו, אנחנו חייבים לדבר רק על עניין האלימות כיוון שהמשוואה האומרת שאם יהיה שוויון האלימות תיפסק, זה כמו להגיד אם יהיה מצב כלכלי טוב יותר והאבטלה תרד לאנשים יהיה ביטחון עצמי והאלימות תרד.
יעל דיין: הטיפול באלימות לא יכול להיות רק טיפול בשורשים, כי המחיר הוא יקר מדי אם אנו לא מטפלים בתופעה עצמה.
יעל דיין: מערכת החינוך התקדמה מאוד בעניין הזה, והיא מקדמת את ערכי השוויון ומאבק באלימות.
יעל דיין: המנדט שלנו הוא הטיפול בגברים ככל שהם נוגעים לא למארג החברתי במדינת ישראל, אלא בהקשר לאלימות במשפחה.
חן ורדי: יעל, אם לא נקשר בין שתי התופעות האלו, לא יהיה לזה שום פתרון.
יעל דיין: במסגרת ההגנה שהוועדה הזו נותנת לנשים, אני יכולה להמליץ על דרכי טיפול בגברים.
יעל דיין: כיוון שהחברה היא גברית, יש בעיה עם כך שגבר יוכל להודות שיש לו בעיה ויפנה לקבל עזרה.
יעל דיין: אם היית פונה לחברות הכנסת כולן היו מגיעות, אבל אם היית פונה לחברי הכנסת לא בטוח שכולם היו מגיעים.
חן ורדי: הם היו מגיעים.
חן ורדי: רונית לב ארי פרסמה במשך שבועיים מודעות בעיתונים, אשר בעקבותן 120 גברים פנו לקו הסיוע, ואלינו פנו עוד 20 גברים.
חן ורדי: צריך להשקיע בעניין הזה, כדי שגברים יפנו לקבל עזרה.
חן ורדי: אתם צריכים להשקיע בנושא הזה.
יעל דיין: מי זה אתם?
חן ורדי: יושבות כאן מקבלות החלטות.
יעל דיין: אתה טועה.
יעל דיין: ארגוני נשים קמו בגלל הפליה חמורה ואי שוויון קשה שקיים עד היום.
יעל דיין: הממסד רק לאחרונה נותן לארגונים האלה את הסיוע.
חן ורדי: שיתוף הפעולה של רונית לב ארי, היא דוגמא נהדרת.
יעל דיין: תפנו לשר העבודה והרווחה, כמו שאני פונה בעניין תקציבים, ותגידו שחיוני לחברה הישראלית שיהיה קו חירום.
חן ורדי: אנחנו נפנה, אך אני חושב שנשים וגברים צריכים ביחד לעשות את זה.
יעל דיין: המנדט של הוועדה הוא אלימות כלפי נשים.
יעל דיין: אנחנו מדברים על טיפול בגברים שמוגדרים כאלימים.
יעל דיין: אתה מציע שנטפל בכל הגברים בחברה, כדי שיהיו פחות גברים אלימים.
יעל דיין: אני אומרת שנטפל בכל הנשים בחברה, כדי שיהיו פחות נשים שמתעללים בהן.
חן ורדי: מדוע זה סותר אחד את השני?
יעל דיין: כאשר יש פערי שכר של 40%, כשיש הפלייה נגד נשים בקידום בעבודה בדיני אישות ובתי- דין, אנו צריכים לטפל בבעיות אלו.
חן ורדי: מדוע אנו לא יכולים לטפל בבעיות של שני המינים ביחד?
יעל דיין: לוועדה הזו יש מנדט כדי להגיע למצב של שוויון הזדמנויות.
יעל דיין: אנחנו פועלים מנקודה של מצוקה, אי שוויון, אפלייה, כדי להגיע לנקודה בה הגברים כבר נמצאים.
יעל דיין: אתה אומר לי שאני אטפל גם בהם.
חן ורדי: יעל, הגברים לא מחכים שיהיה שוויון, הם חשים לחץ פנימי ואנו צריכים לטפל בזה.
יעל דיין: אני לא מצליחה לתת לקהל המופלה שלי את המענים.
חן ורדי: שוויון הוא העסק שלי ושלך יחד.
יעל דיין: אנו לא מצליחים להשוות את הנשים לגברים.
מני אנצר: בתור אדם שעובד עם מאות גברים מכים במרכז למניעת אלימות במשפחה, אני יכול לומר כי חלק גדול מהבעיות ניתן היה לחסוך אם היתה כתובת לגברים.
מני אנצר: מה שחן אומר הוא שיש אפלייה לרעת הגברים, בגלל נתינת יתר לנשים, בעניין של תשומת הלב הציבורית.
יעל דיין: תמצאו דרך כדי לגרום לגברים לפנות, ולהרגיש כי המרכזים פתוחים גם עבורם.
עדה פליאל: במחלקות לשירותים חברתיים, מזמינים את בני הזוג ומעונינים לטפל בכל המשפחה.
עדה פליאל: גברים פשוט לא מגיעים.
חנה רוזנברג: גברים מעונינים להיות מטופלים במסגרת שרוצה לטפל בהם, קשה להם מאוד להיות מטופלים במסגרת מעורבת.
חנה רוזנברג: לכן שירות המבחן מצליח לטפל בהרבה מאוד גברים.
נורית זיו: מדיניות המשטרה היא אי סגירת תיקים בשילוב עם ריבוי מעצרים וזירוז ההליכים, תוך הערכת מסוכנות.
נורית זיו: התוצאה של המדיניות הזו הביאה בשנתיים האחרונות לפחות רצידיביזם.
נורית זיו: אם בעבר היה מצב של אדם שיש לו שבעה תיקים פתוחים, היום רצידיביסט בשבילי הוא אדם שיש לו שני תיקים פתוחים.
נורית זיו: אנו נמצאים ברמת תיקים שנתית בכמות זהה, אך מאחר שיש פחות רצידיביסטים, אנו מסיקים שהתלונות החדשות רבות בתוך אותו מספר.
נורית זיו: המגמה שלנו היתה שאותה משפחה לא תחווה שוב ושוב את האלימות.
נורית זיו: בנוסף לזה אנו פועלים באכיפה לצד הפניה לטיפול.
נורית זיו: חלק גדול ממרכזי הטיפול ניזונים מהמשטרה.
יעל דיין: זו המטרה של תיאום מערכות.
חנה רוזנברג: בדו"ח שהנחתם על השולחן, כתוב שטיפול בדוגמת בית נועם הוא שיביא לשינוי.
חנה רוזנברג: אני די מבולבלת, כיוון שהתחלנו את הדיון בדיווח על רצח ובשאלה כיצד היה ניתן למנוע זאת.
חנה רוזנברג: במסמך של הכנסת כתוב כי טיפול בדוגמת הטיפול של בית נועם, הוא הטיפול שיכול למנוע זאת.
רונית לב ארי: את היית מקבלת אדם כזה לבית נועם?
רונית לב ארי: אדם שעושה 70 טלפונים ביום?
חנה רוזנברג: היה לנו מטופל שנתבקש בהתחלה לכתוב כמה שיחות טלפון יש לו.
חנה רוזנברג: הוא התחיל עם 60 שיחות טלפון.
חנה רוזנברג: בשיטת ההוסטל יש פריצת דרך.
חנה רוזנברג: בכל זאת אנו חייבים להמשיך ולדבר על מניעה וטיפולים, כמו קו חם, מרכזים, שירות מבחן ומסגרות טוטאליות.
חנה רוזנברג: אנו חייבים להבין, כי בישראל יש 200 אלף גברים אלימים ורק 1,300 מהם נמצאים בכלא.
חנה רוזנברג: רוב הגברים עדיין נמצאים בחוץ.
חנה רוזנברג: החובה שלנו כחברה, היא לפתח דרך לטפל בהם.
חנה רוזנברג: אני שואלת, כיצד טיפול כדוגמת בית נועם לא מורחב.
חנה רוזנברג: הטיפול הזה מצליח.
חנה רוזנברג: גברים בבית נועם אומרים לי שנפסיק למנות גברים שרצחו, ונתחיל למנות גברים שלא רצחו בגלל שהם טופלו בבית נועם.
חנה רוזנברג: אני הולכת למקומות ושואלים אותי כיצד יש רק בית נועם אחד.
חנה רוזנברג: אני לא יודעת מה לענות להם.
יעל דיין: חנה, זה לא הנושא היום, וזו לא הכתובת.
קולט אביטל: אני רוצה לומר, כי צריך להמשיך ולעשות כמו רונית לב ארי, כלומר, להפיץ את המסקנה כי למרות כל מה שנעשה לא ניתן היה למנוע את מעשה הרצח עליו דווחנו היום, כדי להגיע ליותר אנשים.
קולט אביטל: אני חושבת כי אנו חייבים לנסות לפתוח דלתות כדי שארגוני הגברים יקבלו יותר תמיכה ממשרד הרווחה.
אורית עירון: אנחנו רוצים יותר גברים מטופלים במרכזים ואין לנו תקציב לכך.
יעל דיין: אני מנסה בכל דרך כדי להתגבר על נגע האלימות ובית נועם מסייע בכך.
יעל דיין: אתם מקבלים תמיכה מלאה מאיתנו, וכנראה לא תמיכה מלאה מהמשרד שצריך לתקצב אתכם.
יעל דיין: בשבוע הבא אנו נערוך ישיבה בעניין התקציב, ונראה מה מציע משרד העבודה והרווחה.
חנה רוזנברג: אני רוצה להוסיף מעבר לנתוני המחקר, המדבר על הפסקת האלימות הפיזית ועל נשים המרגישות יותר בטוחות, אני למדה כי טיפול באור החוק, הוא טיפול מאוד אפקטיבי.
חנה רוזנברג: כאשר יש חשש מסנקציה, הטיפול הוא מאוד אפקטיבי.
חנה רוזנברג: 80% מהגברים האלימים הם אנשים פחדנים וחלשים, והם חוששים מאוד מסנקציות.
חנה רוזנברג: בפחד הזה צריך להשתמש.
חנה רוזנברג: רוב הגברים היום מעורבים בהליכים פליליים.
חנה רוזנברג: יש חקיקה ואכיפה, ואנו צריכים לתת התערבות טיפולית.
חנה רוזנברג: אני רוצה להקריא משהו שימחיש את האפקטיביות הגדולה של הטיפול בבית נועם: "לכבוד מרי בריין מבית נועם! אני אשתו של פלוני, רוצה להגיד לך תודה, כי מאז שאבי היה אצלכם הוא השתנה בהרבה וההתנהגות שלו איתנו השתנתה לטובה.
חנה רוזנברג: במיוחד הוא מתנהג טוב מאוד עם הילדים ועם הבן הגדול, כמו שני חברים הם מדברים הרבה על בית הספר והחברים.
חנה רוזנברג: אפילו הבן שלי עשה רשיון נהיגה והוא קנה לו אותו בשם שלו.
חנה רוזנברג: בנוסף הוא עוזר לי הרבה בבית ומדבר מילים יפות ועם הרבה אהבה.
חנה רוזנברג: אפילו ניתן להרגיש את זה אצל הילדים שחיוך לא יורד מהפנים שלהם.
חנה רוזנברג: אפילו בבית הספר היה להם עובד סוציאלי שהיה מדבר איתם כל שבוע ועכשיו כבר אין צורך.
חנה רוזנברג: וגם לפני כמה חודשים הוא פתח חנות והוא עובד קשה, ולפעמים גם הילדים עוזרים לו מתי שהם יכולים.
חנה רוזנברג: לכן מצאתי לנכון לכתוב לך ולהודות לך על כל מה שעשית למעני ולמען הילדים וגם למען פלוני, תודה רבה מאוד".
חנה רוזנברג: מכתב כזה מאוד מחמם לי את הלב.
יעל דיין: מאחר ואנו דנים במה שקיים ולא במשאות הלב, ואולי כיוון שמדובר בוועדת מעמד האישה, אנו גולשים ומדברים על מה שהיינו רוצים לראות ותפיסות העולם.
יעל דיין: אני השתתפתי בדיונים כמעט בכל ועדות הכנסת, ובאף ועדה לא לוקחים כל נושא שנמצא על סדר היום של הוועדה ועוברים לרמת דיון עמוקה מצד אחד, אבל קצת אבסטרקטית מצד שני של משאות לב.
יעל דיין: אני מברכת על זה, ואם אני מקצצת בזה, זה כיוון שאנו חייבים לעסוק בדברים עצמם.
יעל דיין: אנחנו יכולים לערוך הרבה דיונים פילוסופיים ביחס לתפקיד הגברים והנשים בחברה.
יעל דיין: ברור שאנו רואים את כל מה שפוגע בנשים כנגע חברתי ולא כבעיה של נשים.
יעל דיין: מיותר לציין, שכדי להקים את הוועדה הזו ולהפוך אותה לסטטוטורית, היינו צריכים לקיים מאבק גדול.
יעל דיין: עד היום יש מפלגות בכנסת שמתנכלות לוועדה הזו על בסיס יומיומי, ועל כן נובעת תפיסת העולם האומרת כי אנחנו גם לרשות עמותות הגברים, אך אנו רוצים להגיע לסגירת הפער שיש בין הנשים לגברים.
יעל דיין: בינתיים אנו מברכים על השותפות של ארגוני הגברים איתנו.
יעל דיין: עדיין היא לא יכולה להיות הדדית ושוות ערך.
מני אנצר: איזו ועדה בכנסת עוסקת בגברים מוכים?
יעל דיין: ועדת הרווחה.
יעל דיין: אמיר פרץ ויוסי כץ מובילים את העניין של השוואת פנסיות של אלמן ואלמנה, ששם הגברים מקופחים בצורה ברורה.
יעל דיין: אנחנו שותפים לכך.
יעל דיין: אני לא חושבת שהגברים בהכללה גדולה, היא קבוצה מופלית.
חן ורדי: היא רק סובלת מאלימות הכי גדולה בעולם חוץ מאשר במשפחה, היא נהרגת יותר, חולה יותר, מתה יותר צעירה, מתאבדת יותר.
חן ורדי: יש מצוקות של גברים.
יעל דיין: הם נכללים בטיפול המרכזי השותף והמתוקצב של כל מדינה.
מני אנצר: זה לא נכון.
מני אנצר: יש רתיחה בקרב הגברים.
יעל דיין: תפנו אותם לממסד הקיים.
רונית לב ארי: אני רוצה קודם כל לברך על העשייה המרשימה של משרד העבודה והרווחה.
רונית לב ארי: לא במקרה התיאור מתחיל כתיאור כללי ואחר כך נוגע לגברים מכים, הדברים קשורים זה לזה.
רונית לב ארי: כל עוד האישה לא עושה צעד ומוגדרת כחסרת ישע, אין סיכוי לטיפול בגברים.
רונית לב ארי: אני חושבת שהמקרה של הרצח, שהוצג קודם, המחיש לנו את העובדה שיש גברים שלא ניתן לטפל בהם.
רונית לב ארי: אני עומדת על זה שהגבר שתואר פה הוא נכלל בקבוצה של 20% גברים, שלא ניתן לטפל בהם.
רונית לב ארי: הגבר הזה היה צריך להיות נעול כל חייו.
רונית לב ארי: אני חושבת שיש כאן מה לבדוק על ידי המשטרה ומערכת השיפוט.
רונית לב ארי: אני התרשמתי מהמסירות של העובד הסוציאלי ואני חושבת שהוא ייקח את זה איתו כל החיים.
רונית לב ארי: הרשות לקידום מעמד האישה במסגרת הקמפיין שעשינו עכשיו לציון היום הבינלאומי, פרסמה את הקו של העמותה לגבריות חדשה, וגם את קו החירום הארצי שמופעל על ידי העמותה ומשרד העבודה והרווחה, השירות לרווחת הפרט והמשפחה.
רונית לב ארי: היתה לי הנחה סמויה בקריאה המכוונת לגברים, כי גבר מסכן הוא גבר מסוכן לבת הזוג שלו, וכשפונים לגברים כמסכנים הם פונים לעזרה.
רונית לב ארי: אם נפנה אליהם כאלימים הם לא ייפנו.
רונית לב ארי: במשך שבועיים היו 600 פניות, אשר מתוכן 120 פניות של גברים שחלקם הגדול גברים מכים, למרות שהם אינם מכריזים על עצמם ככאלה.
רונית לב ארי: מני, אני רוצה לומר לך, כי אני קיבלתי מספר פעמים גברים מוכים לטיפול, ותוך כדי הטיפול הסתבר שהם מכים.
רונית לב ארי: לכן תמיד אמרתי למטפלים, כי גברים מכים ומוכים נמצאים באותה קבוצה.
רונית לב ארי: אנו נוטים לדבר על גמילה מהאישה ולא גמילה מאלימות.
רונית לב ארי: הגברים האלה מכורים לאישה שלהם.
רונית לב ארי: אני חושבת שצריך לשאוף לכמה שיותר תגבור מרכזי הטיפול בגברים.
רונית לב ארי: השבוע נתקלתי במקרה של גבר שפנה לאחד המרכזים ואמרו לו שאין להם מענה, כי הוא לא נראה גבר מכה.
רונית לב ארי: אני מבקשת מציפי נחשון-גליק, שכל גבר הפונה לקבל עזרה במרכזים, יקבל מענה.
רונית לב ארי: צריך מאוד לחזק את הנושא של מידע, של קשר, של תיווך.
רונית לב ארי: זה אולי לא כל כך יוקרתי בעיני אנשי הטיפול, אבל זה מענה שצריך להינתן.
רונית לב ארי: יש גברים שמאוד חשוב להם לקבל עזרה בגישור עם הביטוח הלאומי והסיוע המשפטי, וכן אינפורמציה.
רונית לב ארי: לא כולם מגיעים לטיפול.
רונית לב ארי: אני חושבת שאנו חייבים לשאוף לחיזוק מרכזי הקשר, כדי שלאב יהיה מקום מפגש טוב עם ילדיו.
רונית לב ארי: אני חושבת שחשוב להרחיב את הידע על טיפול באסירים משוחררים, כדי שינתן לכל אסיר משוחרר מענה בנושא של אלימות.
רונית לב ארי: צריך לחזק את המענה הרחב אצל כל מי שמטפל באסירים, כמעט בכל כלא צריכה להיות הדרכה לכל אנשי הטיפול, וכן ברשות לשיקום האסיר.
רונית לב ארי: אני מדברת על רצף שירותים ומענה רחב וארוך טווח בקהילה, כיוון שיש הרבה מאוד גברים שצריכים ליווי כל החיים.
רונית לב ארי: אני מודה ליו"ר הוועדה שהקדישה זמן לנושא, כיון שאני חושבת שהוא נושא מאוד חשוב.
יוסי בק: אנחנו מתייחסים לבעיה של אלימות במשפחה לא כעוד בעיה בשירות בתי הסוהר, אלא כאחת משלוש הבעיות המרכזיות: סמים, עבריינות מין ואלימות במשפחה.
יוסי בק: אנחנו פועלים בכמה מישורים.
יוסי בק: המישור הראשון הוא מערך החינוך הכולל את כל ציבור האסירים.
יוסי בק: יש פעילות רבה מאוד על מנת להכניס למודעות של האסירים את קיום הבעיה והצורך לקבל טיפול.
יוסי בק: כך אנו מנסים להרחיב את המעגל של האנשים שיפנו לקבלת טיפול.
יוסי בק: יש אנשים ששפוטים על אלימות במשפחה, אך אנו גם מאתרים את העבריינים שאינם שפוטים על אלימות במשפחה, אלא אנו מבחינים שקיימת אצלם הבעיה הזו ואנו נותנים להם פרופיל של אלים במשפחה.
יוסי בק: לצורך העניין הטיפולי לא חשוב לנו מי נשפט על העניין הזה ומי לא, אנו מטפלים בכל האסירים שיש להם את פרופיל האלימות.
יוסי בק: בתחום של האלימות במשפחה, השב"ס שומר על קשר הדוק עם מוסדות הקהילה.
יוסי בק: הקשר הזה מתחיל מהרגע שהאסיר נכנס לכלא, אז נוצר קשר עם לשכת הרווחה והמטפל באותו אסיר, ודרכם גם קשר עם המשפחה.
יוסי בק: הוועדות לא קיימות רק לצורך חופשות ושחרורים, אלא אלה ועדות אשר מתאמות את הטיפול הדרוש במשפחת האסיר ובאסיר.
יוסי בק: ישנו צוות חשיבה אשר נפגש ודן בסוגיות העקרוניות שצריך לקדם אותן.
יוסי בק: אנחנו העברנו וגם נעביר בשנת 2002 קורס הכשרה ייחודי לטיפול באלימות במשפחה, למטפלים שלנו, קורס אשר ניתן על ידי משרד העבודה והרווחה.
יוסי בק: בקורס זה אנו נותנים את הכלים לטיפול נכון, בשיתוף עם משרד העבודה והרווחה.
יוסי בק: המתכונת האחידה והמשותפת הזו חשובה מאוד להמשך כאשר האסיר משוחרר.
יוסי בק: בעקבות הקורסים שאנו עורכים, ברוב בתי הסוהר מתקיימות קבוצות טיפוליות על ידי אותם מטפלים שעברו את ההכשרה המקצועית.
יוסי בק: לצד זה קיימת גם עבודה פרטנית, אך מטעמי נוחות ומקצועיות העבודה הקבוצתית נחשבת ככלי יעיל יותר לטיפול בבעיה זו.
יוסי בק: בשנת 2001, 250 אסירים עברו את הטיפול בקבוצות האלה מתוך 1,400 אסירים עם פרופיל לאלימות.
יוסי בק: חשוב לציין, כי חלק מהקבוצה הזו הוא לא בר טיפול, מתוך חוסר רצון מוחלט ומוצהר והכחשה של הבעיה.
יוסי בק: אנחנו גם אז מנסים עדיין על ידי פעילות החינוך והשיחות לעזור.
יוסי בק: כמובן שאחר כך אנו מונעים חופשות ומתן שליש מאלה שאינם מוכנים לשתף פעולה בעניין הזה.
יוסי בק: חלק אחר מתוך קבוצה זו הם נרקומנים, שאין טעם להתחיל ולטפל בבעיית האלימות הקיימת אצלם לפני שמטפלים בבעיה של הגמילה.
יוסי בק: מכיוון שלא ניתנים משאבים נוספים, אנחנו החלפנו מחלקה של גמילה, במחלקה לטיפול באלימות במשפחה.
יוסי בק: אני אבקש מסימה לספר על התוצאות של המחלקה הזו, בית התקווה, שהוקם באוגוסט 2000.
סימה בלכר: מחלקת בית התקווה הוקמה כדי לתת מענה לצרכים של הגברים האלימים בבית הסוהר.
סימה בלכר: בהתחלה לא ידענו איך לגשת לזה.
סימה בלכר: את הפרוייקט לקחנו מאחד העובדים בבית נועם, שהעביר לנו גם קורס של משרד העבודה והרווחה בנושא.
סימה בלכר: המחלקה מאכלסת ארבעים אסירים.
סימה בלכר: בצוות המטפל נכללים שני עובדים סוציאליים, מנהל מחלקה, סמ"ל וקצין חינוך.
סימה בלכר: המחלקה קיימת שנה.
סימה בלכר: בתקופה זו 21 אסירים סיימו טיפול, מתוכם רק אחד חזר לכלא ולא על עבירת אלימות, אלא על עבירת רכוש.
סימה בלכר: אנו מקיימים קשר עם אותם מטופלים ששוחררו, אך עדיין אין קשר הדוק עם שירותי הקהילה להמשך טיפול באסירים.
סימה בלכר: אנחנו לא כל כך שומעים על פיקוחו של שירות המבחן.
סימה בלכר: הגברים האלימים שיוצאים מאצלנו יכולים לשמש כמדריכים בעמותה נגד אלימות, אנו ננסה ליצור את החיבור הזה.
סימה בלכר: לצערנו, יש הרבה אסירים שהם אינם ברי טיפול.
סימה בלכר: כדי לשמור על המסגרת שבית התקווה תוכל לתת ביטחון לאלה שכן מעונינים בטיפול, צריכים לשמור על כללים מאוד נוקשים.
סימה בלכר: אנו מלמדים אותם לקחת שליטה על עצמם, וחלקם שלא מסוגלים נפלטים.
סימה בלכר: עם אסירים אלו יש לנו בעיה מאוד קשה.
סימה בלכר: למרות שהם נפלטים מבית התקווה, הם עדיין זכאים לחופשה ולשחרור מוקדם.
סימה בלכר: מול בתי המשפט אנו לעיתים מרגישים כקורבנות, כיוון שאנו צריכים לתרץ את העובדה שהאדם לא מעוניין לשתף פעולה ולעבור טיפול, ועל כן לא צריך לתת לו חופש.
סימה בלכר: בסופו של דבר משחררים את האסיר.
סימה בלכר: אני הרבה פעמים מפקססת ברגש לציפי את ההחלטות האלה.
יעל דיין: שלום לתלמידים שהצטרפו אלינו.
יעל דיין: אנו מדברים היום על דרכי הטיפול בגברים מכים.
יעל דיין: אנו מדברים על הטיפול לפני הכלא, על הטיפול בכלא עצמו ועל הטיפול בקהילה לאחר שחרורם מהכלא.
יעל דיין: סימה, אין דרך ביניים?
יעל דיין: אנו מגינים על זכויות הנאשם וזכויות החשוד, אך מה קורה במצב כזה?
יעל דיין: האם ניתן לבטל חופשות לאסיר שמסרב לעבור טיפול?
סימה בלכר: רוב האסירים לא מקבלים חופשות ולא מקבלים שליש.
יעל דיין: מה קורה כאשר יש החלטה של בית המשפט הסותרת גישה זו?
יוסי בק: אנו משתדלים במצב כזה לתת לאסיר חופשה עם תנאים מגבילים שיבטיחו את שלום האישה.
ירונה לינהרט: אני רוצה לומר כי יש לנו בעיה עם העניין של בת זוג המוגדרת חברה.
ירונה לינהרט: מי שלא מוגדר על פי חוק למניעת אלימות כבן משפחה, יש לנו קושי גדול מאוד בהפעלת הנוהל בבית הסוהר כלפי אותן נשים.
ירונה לינהרט: לאחרונה יש אלינו פניות רבות מעורכי דין המבקשות שלא נפעיל את החוק במקרים אלו.
ירונה לינהרט: אנו עד היום מכילים את החוק לגבי כל מי שיש לו פרופיל של אלימות גם אם הוא לא שפוט על כך.
ירונה לינהרט: עכשיו אנו יותר ויותר נדרשים, שכאשר מדובר על חברה או על כל קשר שלא מוגדר כאלימות במשפחה על פי החוק, לא להפעיל את הנוהל.
ירונה לינהרט: בראשון לינואר נכנס חוק שחרור על תנאי, המגדיר כי רק מי ששפוט על אלימות במשפחה על פי הגדרת החוק, נוכל להכיל עליו את החוק.
ירונה לינהרט: בשירות בתי הסוהר נושא האכיפה הוא מאוד בעייתי.
ירונה לינהרט: אנחנו חייבים לעמוד במגבלות האלה, אנחנו לא יכולים להתנגד לבג"ץ.
יעל דיין: אתם יכולים לומר לנו, כי צריך לעשות שינוי בחוק.
יעל דיין: אנחנו ערכנו עכשיו שינוי בהגדרה של "בן זוג", שנכנסה לקיצור הליכים והטרדה מאיימת.
יעל דיין: הפרוש הנוכחי הוא כל מי שקיים מערכת זוגית.
יעל דיין: לא יכול להיות שהתא שבו נוצרת אלימות, אפילו שהוא על בסיס של חברות, לא יטופל.
יעל דיין: אנו עובדים בקשר הדוק עם משרד המשפטים, ועל כן אתם יכולים להעביר אלינו הצעה לשינוי.
נורית זיו: אני חושבת, כי צריכים הגדרות בכל הסעיפים שנוגעים לאלימות בחוק העונשין ובחוק למניעת אלימות במשפחה, כמו בחוק הטרדה מאיימת.
נורית זיו: זה מה שישלים את מעגל הטיפול.
נורית זיו: אותה אוכלוסייה תהיה מטופלת בכל מקום.
יעל דיין: אנחנו בקרוב נערוך ישיבה שתעסוק רק בענייני תיקוני חקיקה, ונזמין את המשטרה, משרד המשפטים, משרד הרווחה.
יעל דיין: נעמוד על הניואנסים הקטנים שהניסיון שלנו הראה כי חייבים לשנותם.
יעל דיין: אני מבינה שיש 250 אסירים שמטופלים קבוצתית בבתי סוהר אחרים.
יעל דיין: מהם התכניות לגבי הרחבת המחלקה?
יעל דיין: האם המחלקה נמצאה עדיפה על הטיפול הקבוצתי?
יעל דיין: האם ישנה מגמה לפתח את הרעיון לבתי סוהר אחרים?
יוסי בק: יש רצון להרחיב מחלקה כזו בבית סוהר חרמון, אך ישנה בעיה כיוון שבית סוהר זה הוא ברמת ביטחון מזערית ולא כל אסיר יכול להגיע לאותו בית סוהר.
יוסי בק: יש צורך בבית סוהר אחר שהוא ברמת סיווג גבוהה יותר, ליצור מסגרת טיפולית כזו.
יוסי בק: הקמת מסגרת כזו מותנית בצוות טיפולי אינטנסיבי, וכרגע יש מצוקות כספיות קשות מאוד המקשות על השב"ס לממש את המדיניות הזו.
יעל דיין: לפחות יש את קבוצות הטיפול.
יוסי בק: נכון, לכן אנו עורכים השנה קורס נוסף כדי להכשיר עובדים סוציאליים נוספים שיוכלו לטפל בשיטה זו.
סימה בלכר: אני רוצה להדגיש את האפקטיביות של הטיפול במחלקה.
סימה בלכר: במחלקה עובדים בסימולציה על החיים ואינטראקציה אחד עם השני.
יעל דיין: במחלקה בבית כלא חרמון, ישנה גאוות יחידה?
יעל דיין: האם אנשים שמחים להשתייך למחלקה זו, או שנוצרת סטיגמה למי שמגיע למחלקה?
סימה בלכר: אני סיפרתי אתמול לאחת הקבוצות שאני משתתפת היום בוועדה העוסקת בנושא טיפול בגברים אלימים.
סימה בלכר: הם בקשו ממני להגיד לכם, כי הטיפול מאוד חשוב.
סימה בלכר: עצם העובדה שהם בבית הסוהר כבר מעיד על מה שהם עשו, ולכן הם רוצים לטפל בעצמם ולא כל כך חשוב להם מה יגידו עליהם.
סימה בלכר: הם אומרים שעצם העובדה שהם רוצים לטפל בעצמם זו גאווה.
סימה בלכר: בהתחלה קשה להם להודות בהיותם אלימים.