GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אחרי נתונים שכאלה קשה מאד ללכת הביתה ולהמשיך ביום יום.
עליזה לביא: חייבת להיות יציאה לעבודה ומיד.
עליזה לביא: אבל כדי שנצא, צריך לראות איך אתם קודם כל, המשרדים השונים, מדברים בכלל.
עליזה לביא: מדברים על נתונים, יוצאים לדרך משותפת ואני באמת רוצה שנקדיש לכך זמן.
עליזה לביא: אז לפני שאני מחזירה חזרה כדי לשמוע על התכניות, שגם אני לא רוצה להרחיב עכשיו על תכניות, כי לטעמי, בדרך שבה הדברים כרגע נעשים ושאנחנו שמענו את הנתונים, אבל שמענו רק בפוקוס, בזווית ראיה של משרד הרווחה, אנחנו נשב ונתכנס שוב, אחרי שאתם תשבו ביניכם ויהיה באמת שקלול וסנכרון של המשרדים השונים, ואז אני ארצה שנחזור לכאן.
עליזה לביא: מיכל ליבל, מנהלת מטה המאבק לסחר בבני אדם, בבקשה.
<מיכל ליבל: תודה.
<מיכל ליבל: טוב, אני גם ישבתי בוועדת ההיגוי, ודבר ראשון אני רוצה להגיד שהצגת הנתונים פה היא מאד מרשימה, כי הם מאד ברורים והם ממש לוקחים 150 עמודים של נתונים – לא שניים-שלושה – ומאגדים אותם בצורה ממש טובה.
<מיכל ליבל: מה שכן חשוב לי להגיד, זה שהרבה מהנתונים שנראים פה הכי קשים, כשמסתכלים עליהם בכל מיני פילוחים – הם עוד יותר קשים.
<מיכל ליבל: כי הנתון הזה של לדוגמא 76% נשים רוצות לצאת מהזנות, כשמסתכלים עליו בפילוח שבזירות שונות, אז רואים שבזנות רחוב ובבתי בושת ובדירות דיסקרטיות, 80-85% מהנשים רוצות לצאת מהזנות.
<מיכל ליבל: כשמסתכלים על העניין של שנות לימוד, אז רואים שרוב הנשים ילידות ישראל, יש להן, אני לא זוכרת בדיוק את האחוזים, אבל רוב משמעותי של 60-70% מהנשים ילידות ישראל יש להן פחות מ-12 שנות לימוד, ואחוז די משמעותי יש להן בין 9 ל-11 שנות לימוד; לעומת נשים ילידות ברית המועצות, ששם שנות הלימוד הן יותר גבוהות, מה שבעצם מראה לנו, גם מנכיח את קשיי ההגירה, כי נשים שהגיעו לכאן, כמעט כל אישה שעלתה לישראל אחרי גיל 21 או 22, יש לה תואר ראשון, ובכל זאת הכישורים האלה לא אפשרו להן למצוא תעסוקה מותאמת ולא אפשרו להן להשתלב בחברה.
<מיכל ליבל: יש משהו ב - - -
עליזה לביא: בהגירה.
עליזה לביא: את מדברת על הנקודה של ההגירה.
<מיכל ליבל: על ההגירה, כן.
<מיכל ליבל: ואני חושבת שיש משהו, הנתונים הכלליים הם מעולים, אבל הפילוח שלהם הרבה פעמים הופך את הבעיה לעוד יותר חריפה והרבה מהנתונים שיש כאן, אפשר לקחת אותם ולראות כמה המציאות היא אפילו עוד יותר גרועה, וזה באמת מחמיר.
<מיכל ליבל: כואב.
<מיכל ליבל: אבל חשוב לזכור שיש להם גם, כשמסתכלים על הדו"ח כולו, הנתונים הם עוד יותר חזקים.
עליזה לביא: פרופסור אסתר הרצוג, אתם הגשתם נייר עמדה לוועדה.
<אסתר הרצוג: מיכל זאבי תייצג אותנו.
עליזה לביא: בבקשה, מיכל זאבי.
<מיכל זאבי: טוב, אז העמדה שאנחנו - - -
עליזה לביא: רק מי זה אנחנו?
עליזה לביא: בבקשה, לטובת הוועדה.
<מיכל זאבי: מיכל זאבי מפרלמנט נשים ועמותת ש.י.ן, לשוויון ייצוג נשים.
<מיכל זאבי: אז העמדה שאנחנו בחרנו מתחברת מאד מתאים לדיון ועושה איזה שהוא זום-אין על הנתון שאני ככה שמתי לב שאולי הוא הוקטן, של זנות הרחוב שהיא רק 7%, שהנשים, צריך היום כדי להגיע לחפש אותן, ומה שאני רוצה להציג זה פשוט פוסט בפייסבוק שנתקלתי בו לפני שבועיים- שלושה, של מכתב של צעירה, בחורה צעירה מחולון ששולחת לראש העיר ומספרת שהיא עובדת בעבודה מועדפת.
<מיכל זאבי: העבודה שלה היא בתחנת הדלק, זה חלק מהכסף, ותחנת הדלק ממוקמת באזור הזנות בעיר חולון.
<מיכל זאבי: למעשה הפוסט שלה הוא מאד ארוך ומאד נוקב, אבל בחרתי פה להקריא לכם רק קטע אחד, שאומר איך נראה היום יום השגרתי של אישה שהולכת לעבודתה וחוזרת ממנה, וזה במילים שלה: בכל החודשים האחרונים שאני עובדת שם, בתחנת הדלק שבה יש את הנשים בזנות, אני יוצאת לתחנת האוטובוס וממתינה.
<מיכל זאבי: אך עם הזמן הבנתי שזה הוא מצב בלתי רגיל ומזעזע.
<מיכל זאבי: מהיום הראשון שהמתנתי לאוטובוס, במהלך רבע שעה – כמות האנשים שעצרו את רכבם ליד תחנת האוטובוס ושאלו אותי כמה את לוקחת – לא ניתנת לספירה בשתי הידיים.
<מיכל זאבי: כמובן שאני משאירה עלי את מדי העבודה, עם הלוגו המצויר עליהם בענק של תחנת הדלק, אך האנשים האלה כל כך בטירוף, שזה לא עוזר בחיים.
<מיכל זאבי: בעקבות כך נאלצתי להצטייד בשוקר חשמלי ובגז מדמיע, למקרים שאותם לקוחות מפוקפקים היו יורדים מרכבם ומרוב שהם היו בטרוף, הם אפילו לא מקשיבים למה שאני אומרת והייתי צריכה להוציא את אחד מאמצעי ההתגוננות, כדי שהם יבינו שאני לא זונה ושהם לא יכולים להכניס אותי לרכבם ולעשות בי את זממם.
<מיכל זאבי: החוויה הזאת היא חוויה יומיומית של הבחורה הצעירה הזאת, שהולכת לעבודה וחוזרת ממנה והשאלות שהיא נשאלת – אז למה את עובדת דווקא שם, אולי תעבדי במקום אחר, והיא מראה שאם אנחנו לא יכולות ולא יכולים להניח שאם יש ככה איזו שהיא מובלעת קטנה בעיר שבה זה תחום, אז זה תחום.
<מיכל זאבי: זה לא.
<מיכל זאבי: ברגע שהזנות נמצאת, היא נמצאת ויש לה את ההשלכות.
<מיכל זאבי: למעשה אנחנו רואות פה מהדברים שלה, שכל עוד היא מתקיימת, אז אנחנו כולנו במצב של זנות פוטנציאלית ואנחנו חשופות לאלימות, לביזוי וגם לאי שוויון.
<מיכל זאבי: כי גם עם הבחורה הזאת, שהרבה אנשים שאלו אותה – למה את עובדת שם?
<מיכל זאבי: מה למה אני עובדת שם?
<מיכל זאבי: זו עבודה מועדפת, אני רוצה להתפרנס, אני רוצה את הכסף.
<מיכל זאבי: אני עובדת שם.
<מיכל זאבי: אז אני רוצה לציין ולהגיד שאנחנו רוצות להוציא מכאן את הקריאה להפעיל את הכלי היחיד שלה
<מיכל זאבי: בנתו עובד – שזה החוק להפללת הלקוח.
<מיכל זאבי: אני חושבת שחבל שחברת הכנסת יחימוביץ יצאה, כי אם אנחנו נקרא לזה החוק להפללת האנסים, אז אולי, אולי אם מישהו יש לו איזה שהוא סימן שאלה על החשיבות של החוק הזה, אז ברור שאין על זה סימן שאלה.
<מיכל זאבי: החוק הזה כבר התחיל להיות מקודם בבית הזה, הוא צריך להמשיך להיות מקודם ולהיחקק.
<מיכל זאבי: נקודה.
<מיכל זאבי: זאת הקריאה שלנו.
עליזה לביא: גברת אפרת שרעבי, משרד הרווחה.
<אפרת שרעבי: כן, שלום.
<אפרת שרעבי: אני רוצה לדבר טיפה, קודם כל לתת איזו שהיא תמונה שרוב האנשים שיושבים פה הם כן מכירים אותה, זה בעצם על מסגרות שיקום שאנחנו בכל זאת מקיימים 8 שנים.
<אפרת שרעבי: אנחנו מטפלים מדי שנה בערך ב-550 - - -
עליזה לביא: רגע, אני רוצה לעשות סדר.
עליזה לביא: אנחנו מכירים את העבודה של המשרד.
עליזה לביא: שמענו אותה לא מעט פה בדיונים.
עליזה לביא: אני רוצה לדעת על ההיערכות שלכם נוכח הממצאים הקשים שמוצגים בפנינו.
עליזה לביא: אם את לא יכולה לתת לך תשובה וזה לא נעשה אצלכם, זה בסדר גמור.
שולי מועלם-רפאלי: יש תכנית רב שנתית, לא?
<אפרת שרעבי: אנחנו מנסים.
<אפרת שרעבי: הנתונים יחסית, גם אנחנו ככה מתבשלים איתם ואנחנו - - -
עליזה לביא: אז אני אשאל את זה במילים אחרות.
עליזה לביא: הנתונים האלה מפתיעים אותך?
<אפרת שרעבי: הנתונים האלה לא מפתיעים אותי, אבל היה חשוב לנו להסתכל למספרים בעיניים ולראות אוקיי, מה אנחנו עושים איתם.
<אפרת שרעבי: למשל לא ידענו מה היקף הטרנסג'נדרים בזנות ומה היקף הגברים בזנות.
<אפרת שרעבי: זה נתונים שלא היו חשופים בפנינו, ועד שעשינו את הסקר גם לא היה לנו מושג לנקוב בשום מספר.
<אפרת שרעבי: אמהות בזנות – ידענו שקיימות, לא ידענו את ההיקפים.
<אפרת שרעבי: אין ספק שזה יחייב אותנו לעשות חשיבה גם יכול להיות עם משרדים נוספים.
<אפרת שרעבי: למשל אחוז מאד גבוה של נשים נפגעות נפש נמצאות נכנסות למעגל הזנות ונשארות שם, ומאד קשה לחלץ אותן.
<אפרת שרעבי: זה מחייב אותנו לשיתוף פעולה עם משרד הבריאות, עם משרדים נוספים.
<אפרת שרעבי: זאת אומרת אין ספק שהנתונים האלה, חלקם חדשים לנו, חלקם ידענו מקודם ואנחנו נצטרך להיערך לאיזו שהיא תכנית רב שנתית כדי להתמודד עם התופעה על סוגיה.
עליזה לביא: אדוני המנכ"ל, איך אתה רואה את היום שאחרי הצגת הנתונים המלאים מבחינת ההיערכות של המשרד שלך?
<אליעזר יבלון: ראשית אנחנו בשלב הזה מתואמים גם על פי הנחית השר להכין תכנית לאור הממצאים.
<אליעזר יבלון: זה אומר שאנחנו עדיין בשלב הזה לא בשלים לתת מענה נכון.
<אליעזר יבלון: אנחנו צריכים ללמוד את הנתונים - - -
עליזה לביא: זאת אומרת יש הבנה במשרד שהמענה שניתן היום במשרד לתופעת הזנות במדינת ישראל הוא לא מספק, הוא לא - - -
<אליעזר יבלון: בהחלט, בהחלט.
<אליעזר יבלון: זאת הנחת העבודה שהמענים שהמשרד מאפשר היום הם לא מספקים והם אכן מחייבים את המשרד לחשיבה נוספת - - -
עליזה לביא: מחדש.
<אליעזר יבלון: אני נזהר אם להגיד מחדש, כי המשרד עושה עבודה טובה עם מה שהוא עושה עם האנשים במה שהוא מכיר.
<אליעזר יבלון: לגבי הנתונים שהם חדשים והם מחייבים, אז כולם דיברו כאן למשל על עניין של אימהות.
<אליעזר יבלון: אני חושב שהנתון הזה לא קיבל מחשבה מספיק יסודית ועמוקה, על המשמעות, על ההשפעה.
<אליעזר יבלון: על ההשפעה על המשפחה – האם זה אמהות חד הוריות, האם זה אמהות במשפחה מלאה.
<אליעזר יבלון: מה המשמעות של הילדים בתוך המסגרת של המשפחה.
<אליעזר יבלון: זאת אומרת צריך לעשות כאן מחשבת עומק הרבה יותר גבוהה ממה שעשינו עד היום, כי חלק מהנתונים, כמו שנאמר, הם באמת חדשים.
עליזה לביא: האם אדוני יכול לתת לי הערכת זמן לגבי הנתונים והסנכרון שלהם וההחלטה שלכם במשרד לגבי שיתופי פעולה עם משרדים נוספים, גם לגבי היציאה לדרך עם נתונים מוסכמים ומשותפים, וגם הערכת זמן שלך לגבי עבודה במשרד שלכם לגבי יישום הבנות ותכניות.
עליזה לביא: מה לדעתך, מהניסיון שלך, אתה בא מעבודה בנפח גדול, כלומר מה הערכת הזמן שלך שאתה צופה?
<אליעזר יבלון: אני מניח שחודשיים לאחר סיום הפגרה, אני מוכן להגיע לכאן ולהגיד מה התכניות.
עליזה לביא: אני לא אקרא על זה בעיתון אבל, קודם?
<אליעזר יבלון: אם שאלת כזאת שאלה, התשובה תהיה – אני מניח בסבירות גבוהה מאד שלא.
עליזה לביא: אז חודשיים אתה תהיה בעצם בשל לבוא לכאן ולהציג לנו גם על הסנכרון וגם על התכניות של משרד הרווחה?
<אליעזר יבלון: גם על הסנכרון, גם על התכניות של משרד הרווחה, גם על תיאום בין המשרדים.
<אליעזר יבלון: אם יהיו קשיים, אני אבוא ואני אומר מה הקשיים ואני אומר איפה אנחנו רצים מהר יותר ואיפה לאט יותר.
<אליעזר יבלון: אני מקווה שאני אהיה מסוגל גם להציג את מה שאני קורא תכנית עבודה, שהיא תהיה מסונכרנת על פי הממצאים, בעיקר במקומות שאנחנו בהם בלי מענה נכון, או בכלל בלי מענה.
<אליעזר יבלון: זה נראה לי פרק הזמן הנכון שאפשר יהיה להגיע לכאן בצורה טובה ולא עם הרבה שאלות.
עליזה לביא: אני הייתי שמחה לסייע.
עליזה לביא: כלומר אני חושבת שאולי הוועדה שצריכה להתכנס כאן בפעם הבאה, צריכה להיות עם המנכ"לים של משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הקליטה, משרד הבריאות, מנכ"ל הביטוח הלאומי ומנכ"לית משרד המשפטים, שהיא ידידת הוועדה.
עליזה לביא: נוכח המציאות, גם הסמויה וגם הגלויה, גם המחקר יקר הערך הזה, באמת שנים רבות אנחנו מחכים ומחכות לתוצאות ולהבנה, לראייה.
עליזה לביא: אנחנו יודעים ויודעות שהסקר החשוב הזה, ובאמת המקום לברך על דרך ההצגה של הנתונים ויש עוד מה ללמוד ולהסיק, אבל הדרך שבה זה נעשה, אנחנו חייבים לקחת, גם אם הייתה פה טעות או איזה כשל, להמשיך ולראות איך אנחנו מתיישרים.
עליזה לביא: ואני הייתי מבקשת את העזרה שלך וגם את העזרה של הנציגים.
עליזה לביא: אנחנו נוציא פה זימון למנכ"לים, לישיבת מנכ"לים משותפת - - -
<עידית חכימי: ואם אפשר גם לצרף את המשרד לביטחון פנים לרשימה.
עליזה לביא: כן, כן, בוודאי.
עליזה לביא: אני אחזור שוב: משרד הרווחה, המשרד לביטחון פנים, משרד הבריאות, משרד ה חינוך, משרד הקליטה והמנכ"ל של המוסד לביטוח לאומי, ומשרד המשפטים.
עליזה לביא: ואולי אני חושבת גם את המשרד לשוויון מגדרי.
עליזה לביא: אני חושבת שכדאי לצרף גם את משרד התיירות.
שולי מועלם-רפאלי: אז חוץ מראש הממשלה, כולם יהיו פה, וגם ראש הממשלה בתפקידו כשר הכלכלה.
עליזה לביא: לא, אולי זו תשובה אליך.
עליזה לביא: ראש הממשלה הוא שר הכלכלה ובהמשך לדברים שאמרת - - -
שולי מועלם-רפאלי: אני אמרתי את זה במו פי.
שולי מועלם-רפאלי: בתפקידו כשר הכלכלה הוא צריך להיות פה.
עליזה לביא: לחברים מהאופוזיציה קל יותר לעזור לחברים מהקואליציה.
עליזה לביא: במקרה הזה אני חושבת שאין לנו לא אופוזיציה ולא קואליציה וכולנו כאן פועלים מאותו מקום ומאותה הבנה.
<אליעזר יבלון: אני יכול להציע?
עליזה לביא: כן אדוני, בבקשה.
<אליעזר יבלון: נראה לי שיהיה נכון שהוועדה תתכנס אחרי שאנחנו נעשה כמה פעולות קודם.
<אליעזר יבלון: כי התכנסות לצורך לימוד, נראה לי שיהיה לך קשה לארגן את כל האנשים שיגיעו, רק בכדי להציג להם את הנתונים.
<אליעזר יבלון: אני לא מנהל את הכיוון, אבל נראה לי שזה יהיה נכון שאפשר יהיה להגיע לכאן או עם הסכמות או עם אי הסכמות, כי אנחנו בכדי לגבש איזו שהיא תכנית, נהיה חייבים לדבר לפחות עם רוב האנשים, עם רוב המשרדים שהם נמצאים.
עליזה לביא: אבל האם אדוני חושב שבעצם תהיה לכך גם את הזמן וגם את היכולת לשתף פעולה?
עליזה לביא: אתה שמעת פה את המצוקה שעולה מכיוון משרד הקליטה.
עליזה לביא: אני אומרת לך כיושבת ראש ועדת המשנה, אני שומעת את זה גם כאן מחברתי, משרד הקליטה לא פה.
עליזה לביא: הוא לא איתנו.
עליזה לביא: אני אפנה לשר.
עליזה לביא: אני חדשה בתפקיד.
עליזה לביא: אני לא יכולה להעיד על זה שפניתי ולא קיבלתי, אבל מהעדויות ומהניסיון שעולה, למשל משרד הקליטה לא.
עליזה לביא: אז האם אדוני חושב למשל לפנות אל משרד הקליטה?
עליזה לביא: האם אל משרד הבריאות?
עליזה לביא: פה באתי לעזור.
עליזה לביא: אז השאלה - - -
<אליעזר יבלון: אם גברתי מסכימה, אז אני חושב שהדבר הנכון יהיה – תני לנו בערך חודש לראות מה קורה.
<אליעזר יבלון: אני אדווח לך ותקבלי החלטה בעקבות מה שקורה.
<אליעזר יבלון: כי אני מציע שזה יהיה פשוט יעיל, ולא פשוט לגרום להגיע לכאן ולחזור על המצגת.
עליזה לביא: לא, לא לחזור על המצגת, משום שאני חושבת שהאימפוטים שקיבלנו גם מעידית והראייה, ואני גם הייתי שמחה לשמוע קצת את הצגת הנתונים אבל מהמקום שלכם.
עליזה לביא: כי אני חושבת שיש פה כמה תובנות שבהחלט הייתי רוצה לשמוע מהמשרד לביטחון פנים.
<עידית חכימי: כרגע את מבקשת לקבל?
עליזה לביא: בוודאי שלא כרגע.
עליזה לביא: יש פה לא מעט שותפים ושותפות שאני מופתעת שהם לא מבקשים רשות דיבור.
עליזה לביא: אני חושבת שחלק מזה שהם לא מבקשים רשות דיבור זה אנשים מאד רציניים, שרוצים להשמיע - - -
<עידית חכימי: רק ידוע לי שרובי קיים, נציג משטרת ישראל, אגף החקירות, הודיע מראש שהוא לא יכול להשתתף בוועדה והעביר לכם נתונים משטרתיים.
<עידית חכימי: אני לא יודעת כמה הם מתמשקים עם מה שרציתם לדעת, אבל יש גם נתונים שהועברו לוועדה על ידי משטרת ישראל, על תיקים.
<עידית חכימי: זה בהחלט לא מייצג את הנתונים שהוצגו כאן - - -
עליזה לביא: אנחנו לא קיבלנו.
עליזה לביא: יכול להיות שהוא העביר, אבל זה אמור להגיע מהמשרד.
<עידית חכימי: אז אני אבדוק את זה.
עליזה לביא: מישהו שביקש, ביקשה לומר דברים?
עליזה לביא: אני חושבת שחלק מאי הנוחות, לא חלילה כלפי הסקר, אבל זה הדרך שהדברים נעשו ואני לא רוצה לחזור עליהם.
עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו כן יצאנו מפה עם איזו שהיא הבנה על הצורך החשוב בשיתוף פעולה בכלל ובפרט נוכח הממצאים הקשים האלה, שמחייבים אותנו לצאת לעבודה מיד.
עליזה לביא: כלומר, אני כן מקבלת את הבקשה שלך לזמן.
עליזה לביא: אנחנו גם ערב פגרה פה בכנסת וגם חג הפסח, אבל אני בהחלט רוצה שאנחנו נצא לדרך עם לוח זמנים מאד ברור ומדויק, ואנחנו כמובן נעדכן את כל השותפים והשותפות לדרך.
עליזה לביא: גם בנושא הזה וגם במקרה הנקודתי הזה, אנחנו יכולים לבוא ולומר על חקיקה.
עליזה לביא: והיה והיה והיה שבאמת נצליח סוף סוף להעביר את החוק, הרי כולנו יודעים כאן שבמדינת ישראל גם בסוגיות אחרות, הרבה פעמים יש לנו את החקיקה והחקיקה עובדת, אבל המרחק בין ההפנמה, ההשמה, האכיפה, הוא גדול ורב.
עליזה לביא: ולכן אנחנו חייבים להמשיך לעבוד בכל הכלים שעומדים לרשותנו, תוך שיתוף פעולה מדויק עם ארגוני השטח, ואני מברכת על השותפות שלכם, של ארגוני השטח בסקר.
עליזה לביא: זה לחלוטין לא מובן מאליו וזה נובע הרבה גם משיתוף הפעולה שהיה כאן לאורך השנים, מאז שוועדת המשנה הזאת קוימה, שבאמת ייצרה פלטפורמת עבודה ראויה, שהתפקיד לשנו הוא להמשיך אותה ולקחת את המושכות הלאה.
עליזה לביא: צריך לצרף גם את מנכ"ל משרד האוצר.
עליזה לביא: אתה צודק.
עליזה לביא: נצרף גם את מנכ"ל משרד האוצר לשיח הזה ובהחלט לנושא הזה.
עליזה לביא: אני כן רוצה לומר שאנחנו נקיים בהמשך שלנו בטווח הקרוב, מיד לאחר הפגרה, גם דיון מיוחד בנושא על החילוט וכל הרעיוניות סביב הביצוע הזה.
עליזה לביא: בנושא של זנות קטינים, שלא קיבלנו היום נתונים, אנחנו נייחד לכך דיון משותף עם הוועדה לזכויות הילד ואנחנו נמשיך את היוזמה המבורכת של חברתנו, חברת הכנסת מועלם, ונקיים כאן דיון עם נשות רבנים, רבניות, נשות רוח וארגונים שמבקשים לבוא ולהיות שותפים לעשייה הזאת.
עליזה לביא: הוועדה מברכת על הסקר ועל הממצאים.
עליזה לביא: אנחנו מבקשים להשלים את כלל הנתונים.
עליזה לביא: הוועדה תפנה, כמו שאמרנו למשרד הרווחה, לפעול להעברה מסודרת של הממצאים לשאר המשרדים והגורמים השותפים ולדווח לוועדה על המשך דרכי הפעולה לאחר למידת כללי הנתונים לכלל הגורמים המעורבים.
עליזה לביא: הוועדה תבקש לדעת מה היא תכנית הפעולה בנוגע לסוגית זנות קטינים.
עליזה לביא: אי נתונים לא יכולה לפתור אותנו מתכנית בנושא, אל מול העדר הנתונים.
עליזה לביא: אנחנו כמובן מבקשים לקבל בצורה רשמית, כמקובל במדינת ישראל, את הדו"ח הסופי, כולל הפילוח וכולל ההשלכות והתכניות בצורה מסודרת.
עליזה לביא: כמו שאמרתי, אנחנו נקיים את הדיונים, כמו שפרטתי קודם.
עליזה לביא: אני רוצה להודות לכולכם על המעורבות, על העשייה, על שיתוף הפעולה.
עליזה לביא: להודות לך, אריאלה, על הריכוז הנפלא של הוועדה.
עליזה לביא: להודות לך, אדוני מנכ"ל משרד הרווחה, עם אנשי צוות המחקר של השטח, האנשים הטובים שנמצאים במשרדים השונים.
עליזה לביא: יש לנו משימה רבת שנים, וכל המציל נפש אחת, כאילו הציל עולם מלא.
עליזה לביא: ואני רוצה לשתף אתכם באיזו שהיא פרשנות.
עליזה לביא: שבת שעברה הייתה פרשת זכור ואחת הפרשנויות שנחשפתי אליהן בשבת, זה של הרב מידן, שאמר מה עשו עמלק שדווקא הם בדרך ממצרים, דווקא הם באמת קיבלו כזה עונש, שאנחנו אמורים כל שנה מחדש לזכור את מה שעשה לנו עמלק.
עליזה לביא: והפרשנות של הרב מידן היא שהעמלקים, הכלי שלהם היה סחר בעבדים, סחר בבני אדם והם זנבו באחרונים ולקחו אנשים לעסוק בעבודות של סחר בבני אדם.
עליזה לביא: כלומר חטפו אנשים בנושא הזה.
עליזה לביא: ועל כן צריך להמשיך ולזכור.
עליזה לביא: אין סחר ואסור שיהיה סחר ולא עבדות ולא זנות.
עליזה לביא: וזו לא תופעה טבעית וזו לא תופעה נורמאלית.
עליזה לביא: וגם חקיקה וגם מודעות והרבה זיכרון של דע מאין באת ולאן אתה הולך.
עליזה לביא: אז תודה רבה לכולם ואנחנו נמשיך.
עאידה תומא סלימאן: אני עומדת פה ומכריזה על פתיחת היום המיוחד הזה, יום האישה הבינלאומי, יום כל הנשים, יום הנשים היהודיות והערביות, יום הנשים מכלל גווני האוכלוסייה, יום הנשים שנאבקות יום יום עם העובדה שלהיות אישה במדינה הזו, בעולם הזה, זה לא דבר של מה בכך, זה מאבק יום יומי.
עאידה תומא סלימאן: אני היום מברכת אתכן וגם את עצמי, מברכת את כולנו לרגל יום האישה הבינלאומי, מברכת על ההישגים שצברנו לאורך השנים, דורות אחרי דורות, על עצם העובדה שאנחנו היום לא רק מציינות יום מאבק, כי ה-9 במרץ, כל עוד אין שוויון ואין צדק חברתי ואין חברה שמתייחסת אלינו בדיוק בהיותנו חלק מהאנושות לא פחות ולא יותר, כל עוד שאין אנו בחברה כזו, זה יום מאבק.
עאידה תומא סלימאן: אבל מגיע גם לנו לחגוג את העובדה שלמרות הכול יכולנו באמת להגיע לאן שאנחנו נמצאות היום.
עאידה תומא סלימאן: אז ברוכות וברוכים הבאים לכנס הזה ואני חייבת במעמד הזה לברך את האורחות שהגיעו מרחוק ומקרוב, אבל גם לברך את חברי וחברות הכנסת שנמצאים איתנו.
עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל מתחילה משמאל, אין מה לעשות, מתחילה ונשארת שם.
עאידה תומא סלימאן: אני טוענת כל הזמן, אנחנו שווים ושוות בבית הזה, לפחות ככה אני רוצה להרגיש, למרות שזה גם מאבק נוסף שאנחנו מוסיפים לעצמנו.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת את חבר הכנסת אוסאמה סעדי ואת חבר הכנסת מסעוד גנאים, חברת הכנסת שולי מועלם, חבר הכנסת עמיר פרץ, חבר הכנסת איימן עודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג' וחבר הכנסת יוסף ג'בארין וחבר הכנסת דב חנין, וחברת הכנסת השרה לשעבר יעל גרמן.
עאידה תומא סלימאן: אני גם כן רוצה לברך, נמצאות איתנו היום, כל אחת מהנשים שנמצאות איתנו הן נשים מדהימות, הן נשים שמגיע להן שיהיו מבורכות, אבל תרשו לי גם כן לברך את חברת הכנסת לשעבר יעל דיין, היו"ר הראשונה של הוועדה לקידום מעמד האישה, כבוד לנו שאת איתנו היום, אנחנו מאוד מודות לך על שטרחת והגעת ואנחנו שמחות שאת איתנו היום.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת לשעבר, פרופ' נעמי חזן.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שאתן נמצאות איתנו.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת גם להודות שמתוך התרגשות רבה איבדתי נייר חשוב, אני לא רוצה לטעות בשם, חברת הכנסת, גם כן לשעבר, מלי פולישק בלוך.
עאידה תומא סלימאן: ביטאתי את זה נכון?
עאידה תומא סלימאן: לא? פולישוק, סליחה.
עאידה תומא סלימאן: אני תמיד אומרת שסוף סוף יש מישהו שמבטא את השמות היהודיים לא נכון, בדרך כלל רגילים שמבטאים את השמות בערבית לא נכון.
עאידה תומא סלימאן: ואני מברכת כמובן את מזכירת הכנסת, גב' ירדנה מלר-הורוביץ, וחבר הכנסת חיים ילין.
עאידה תומא סלימאן: כאשר מתחילים לדעת שיש בדיחות שרק בני הבית מכירים, אז זה סימן שהתחלנו להרגיש נוח פה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת כמה נוח, אבל אני טעיתי פעם בשם שלך ולמדתי לקח, אף פעם לא אטעה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה לראות את כולן איתנו היום ואני מברכת את כולכן.
עאידה תומא סלימאן: האמת, הייתי יכולה לדבר שעות רבות וניתנה ההזדמנות על ידי זה שהפכתי ליושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה באמת לדבר רבות על עניין של מצבנו כנשים.
עאידה תומא סלימאן: מצבנו כנשים עובדות, מצבנו כנשים אמהות, מצבנו כנשים צעירות, מצבנו כנשים ערביות ויהודיות, ממוצא אתיופי או ממוצא אחר, אבל היום אני לא אכביד עליכן.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עברנו כברת דרך והצלחנו להשיג המון דרך מאבק עיקש שניהלו אותו נשים רבות.
עאידה תומא סלימאן: אני תמיד אמרתי שהתנועה הפמיניסטית היא כמו נהר דוהר שכל פעם מתווסף אליו עוד נחל ועוד נחל, שנותן לזרם הזה להיות יותר חזק, אבל לצערנו הרב עוד לא הגענו למטרה הסופית שלנו.
עאידה תומא סלימאן: נכון שהצלחנו, אפילו בבית הזה, לחוקק הרבה חוקים שמטרתם להבטיח את השוויון לנשים וכמו כן להבטיח את ההגנה על נשים ולהבטיח שאנחנו, כנשים, נוכל להתקדם במקומות העבודה במה שמתאים לכוחות שלנו ולרצונות שלנו, אבל לצערי הרב, בין מה שמחוקקים בתוך הבית הזה, חוקים טובים, לבין המציאות עדיין קיים פער גדול, עדיין הנשים מרגישות שמתייחסים באי שוויוניות אליהן, עדיין מקומות העבודה מרגישים בנוח לנצל את כוח העבודה הזול שנקרא נשים, וכמובן אני לא מסכימה עם זה, עדיין הנשים במדינה משתכרות 70% ממה שמשתכר גבר לאותה משרה ועדיין, לצערי הרב, נשים ערביות משתכרות 70% ממה שמשתכרת אישה יהודייה לאותה עבודה.
עאידה תומא סלימאן: ההיררכיה של הדיכוי ושל האפליה נגד נשים עדיין קיימת במדינה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עוד מעט נשמע איך מרגישות הנשים, האם הן מרגישות ביטחון, האם הן מרגישות שהזכויות שלהן שמורות?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדרך עדיין ארוכה.
עאידה תומא סלימאן: אתמול קיימתי בוועדה דיון מאוד מעניין על יישום החלטת 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם.
עאידה תומא סלימאן: החלטה זו שהתייחסה להגנה ולייצוג ולשיתוף נשים בעיתות מלחמה ומאבקים מזוינים, לצערי הרב כשנסעה מניו יורק לישראל אבד חלק ממנה בדרך.
עאידה תומא סלימאן: בדרך שכחנו את החלק שמדבר על המלחמות ועל השפעתן על נשים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר נעשתה לוקליזציה להחלטה הזו דיברנו רק על שיתוף נשים וייצוג נשים בעמדות קבלת החלטות ולא דיברנו על איך המצב שאנחנו חיים בו יום יום משפיע עלינו כנשים וגברים, אבל בעיקר כנשים, כי ידוע בכל העולם שמלחמות ומאבקים מזוינים וקונפליקטים מזוינים משפיעים על נשים בצורה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: ביום כזה, ה-8 במרץ, יום זכויות של כל הנשים, יום המאבק של כלל הנשים, אי אפשר להתעלם מהעובדה שאנחנו עדיין כולנו חיים במצב של המשך מלחמות והמשך כיבוש והמשך דיכוי.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להתנער מהעובדה שכולנו בסוף, יהודיות וערביות, נפגעות מהמצב הזה וסובלות מהמצב הזה.
עאידה תומא סלימאן: מבלי לשלב ידיים כל הזמן אנחנו הנשים היינו במדינה הזו במיוחד הכוח המתניע הרבה מהמאבקים למען שלום.
עאידה תומא סלימאן: בלי שנחזור ונתפוס את העמדה העיקרית הזו ונגיד זה המקום שלנו, לפני שאנחנו מגיעות להיות כל מה שנרצה להיות אנחנו רוצות לחיות בשלום.
עאידה תומא סלימאן: ואחרי שנחיה כולנו בשלום ואחרי שייגמר הכיבוש ואחרי שנרגיש בטוחות לנהל את כל המאבקים שאנחנו רוצות אז נעשה את העבודה שעדיין מוטלת עלינו ונבקש מכם, חברינו הגברים, להצטרף למאבק הזה ולהיות חלק ממנו, כי בעצם אנחנו רוצות לבנות חברה יותר טובה, גם לנו וגם לכם.
עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי שאני לא אדבר יותר מדי ובסוף דיברתי יותר מדי, אבל זה יומנו.
עאידה תומא סלימאן: מישהו שאל אותי בבוקר מתי יהיה יום לגבר?
עאידה תומא סלימאן: אמרתי, יש לכם 364 ימים בשנה, זה היום שלנו.
עאידה תומא סלימאן: אל תתחרו.
עאידה תומא סלימאן: גם על היום הזה מתחרים?
עאידה תומא סלימאן: אז ברכות לכולנו.
עאידה תומא סלימאן: אני משאירה אתכם עם ברכת נשיא מדינת ישראל.
ראובן ריבלין: (בווידיאו): יקירותיי וחברותיי, חברות הכנסת הנכבדות, חברי הכנסת הנכבדים, מורותיי, מוריי, מכובדיי כולם.
ראובן ריבלין: יום האישה הבינלאומי הוא בעיניי יום מיוחד, יום חג.
ראובן ריבלין: נשים מופלאות בישראל ובעולם כולו מניעות, בונות, מייצרות ומובילות שינויים ותהליכים פורצי דרך ופורצי חברה.
ראובן ריבלין: היום הזה, בבסיסו, הוא הזדמנות לעצור לרגע, כן, ולהודות.
ראובן ריבלין: להודות לנשים המשמעותיות כל כך, משמעותיות בחיינו הפרטיים ובחיינו כציבור, כחברה, כמדינה.
ראובן ריבלין: הגדרתי את עצמי בעבר כפמיניסט והופתעתי שהאמירה הזו גררה אחריה הדים כה רבים.
ראובן ריבלין: אני פמיניסט משום שאני מאמין בשוויון זכויות, ויותר מכך, בשוויון הזדמנויות.
ראובן ריבלין: מיעוטן של ההזדמנויות הללו במרחב הפרטי, כמו גם במרחב הציבורי, הוא מהאתגרים המשמעותיים העומדים בפנינו בדרך למצב שבו השוויון יהיה שורשי, מצב שבו אולי אפילו לא יהיה צורך בוועדה לקידום מעמד האישה.
ראובן ריבלין: הזדמנויות והזדמנות אינן מזל.
ראובן ריבלין: הזדמנות אינה צומחת סתם כך, נטולת שורשים, להזדמנות יש להכין את הקרקע.
ראובן ריבלין: בישראל של היום האתגר הוא גדול משום שההזדמנויות של נערה שונות מאלה של נער, בין היתר משום שאין לה מספיק מודלים לחיקוי.
ראובן ריבלין: מיעוט הנשים בעמדות מפתח גורם לכך שנערות מתקשות לדמיין את עצמן כשהן בעמדה בכירה.
ראובן ריבלין: חישבו על כך, כמה קשה לנו לחלום על מציאות אחרת, שונה, רחוקה כל כך מהמצב הקיים.
ראובן ריבלין: יקירותיי ויקיריי, כל עוד בערוצי התקשורת ובהנהלת החברות הגדולות במשק יהיה רוב מוחץ לגברים לא יהיה שוויון הזדמנויות, ואני אומר שבתקשורת החדשותית יש שינויים מרחיקי לכת.
ראובן ריבלין: כל עוד יתקיימו כנסים ופאנלים על טהרת המין הגברי לא יהיה שוויון הזדמנויות.
ראובן ריבלין: כל עוד בכנסת ישראל, כן, בכנסת, יהיה מיעוט נשים מובהק, גם אם הוא איכותי ומרשים כפי שיש היום וכפי שהיו בכנסות האחרונות לא יהיה שוויון הזדמנויות.
ראובן ריבלין: אינני מתעלם מההתקדמות הרבה שאנו חווים בחברה הישראלית בכל הנוגע לשוויון המגדרי.
ראובן ריבלין: הלכנו כברת דרך ארוכה מאוד והעם בישראל ראוי להערכה על כך, ועדיין אנחנו רחוקות ורחוקים מהמנוחה והנחלה.
ראובן ריבלין: החלטה 1325 של האו"ם שקוראת בין היתר לשיתוף נשים בפתרון סכסוכים, בהחלטות ביטחוניות, בתהליכי שלום, עוד לא מומשה במלואה.
ראובן ריבלין: ארגונים כמו 'לא נבחרות לא בוחרות' עדיין קיימים משום שיש בהם צורך.
ראובן ריבלין: עד כה, בכל שנותיה של מדינתנו שתי נשים בלבד כיהנו בתפקידים שבזכותן הן יכולות להיקבר בחלקת גדולי האומה בהר הרצל, בזכותן ובזכות עשייתן ולא בזכות בני הזוג שלהן.
ראובן ריבלין: חברות וחברים, אמנם אני אינני נשיאה ובכל זאת אני מאמין בכל לבי שאנחנו כולנו יחד נוכל לאתגר הגדול ונמשיך להוביל את השינוי המבורך, פשוט שאין דרך אחרת.
ראובן ריבלין: אני מאחל לכולנו, נשים וגברים, יום אישה שמח.
ראובן ריבלין: היו ברוכות וברוכים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לברך את הצטרפותו של חבר הכנסת ד"ר עבדאללה אבו מערוף אלינו ומודה על ההצטרפות הזו.