GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמינה אבו סקיק: מה את רוצה לשאול עוד כדי שאענה לך?
<אמינה אבו סקיק: אני מאוד שמחה היום שאני שומעת, ואני רוצה להגיד את כל מה שיש לי, הזכות הכי אלמנטרית של בן אדם זה לחיות בכבוד בתוך בית, נכון?
<אמינה אבו סקיק: לחיות בבית שיש בו מים, חשמל, שיש בו את כל הזכויות של אדם נורמלי, אדם רגיל.
<אמינה אבו סקיק: יכול להיות שאתם לא חיים כמו שאנחנו חיים, ואינכם רואים את מה שאנחנו רואים, המצב אצלכם... אתם רק שומעים שיש בית שנהרס, אבל אתם לא יודעים לאן הלכו האנשים האלה, לאן הלכו הילדים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שאני נמצאת פה היום כדי להשמיע את קולי ולהגיד מה עובר עלינו.
עאידה תומא סלימאן: אתם שומעים לפעמים שנהרס בית אבל אתם לא יודעים ולא שואלים איפה בדיוק הלכו האנשים שחיו בתוך הבית הזה?
עאידה תומא סלימאן: לאן עקרה המשפחה אחרי שהרסו את הבית שלה?
<אמינה אבו סקיק: מה קרה לילדים שראו את ההרס הזה, הילדים, וגם המבוגרים, כי גם המבוגרים מרגישים רע, ונהיו להם בעיות נפשיות.
עאידה תומא סלימאן: מה קרה לילדים?
עאידה תומא סלימאן: איך הרגישו הילדים כשראו את המחזות האלה ומה הרגישו גם המבוגרים, כי גם המבוגרים יכולים להיבהל ממצבים כאלה.
<אמינה אבו סקיק: איפה התפקיד של המועצה בעניין הזה?
<אמינה אבו סקיק: איפה העובד הסוציאלי, היכן הפסיכולוג שיראה את הילדים האלה, זכותו של הילד הקטן כשהוא רואה מראה או הרס או יריות ממול העיניים שלו, שיבוא עובד סוציאלי בשביל הילדים האלה.
עאידה תומא סלימאן: איפה המועצה המקומית?
עאידה תומא סלימאן: איפה רשויות הרווחה כאשר ילדים רואים מחזות כאלה?
עאידה תומא סלימאן: זכותם לקבל גם תמיכה וגם טיפול נפשי, עובד סוציאלי, פסיכולוג, שיטפל בחרדות שלהם ובהשלכות של אירוע כזה.
<אמינה אבו סקיק: מה גם כשאני הייתי בהריון בחודש שביעי, והחייל ירה עליי כדורים, כשאני הייתי בהריון - - -
עאידה תומא סלימאן: כדורים?
<אמינה אבו סקיק: כדורי גומי.
עאידה תומא סלימאן: היא היתה בהיריון בחודש שביעי ונורתה בכדורי גומי בעת הריסת הבית.
<אמינה אבו סקיק: המצב הרבה יותר קשה ממה שאנחנו מדברים, הרבה יותר קשה לגבי הבנאדם שחי את העניין הזה, ורואה איך הוא חי בזה.
<אמינה אבו סקיק: האישה שנהרס הבית שלה, ואני מדברת עליה, היו לה 10 ילדים, 10 ילדים שחזרו לצריף, ושם דולפים עליהם המים בחורף בגלל הגשם.
<אמינה אבו סקיק: אפילו שירותים לילדים הקטנים אין להם.
עאידה תומא סלימאן: הבית שנהרס היה בית של אישה עם עשרה ילדים שכיום הם נמצאים בצריף שדולפים מים לתוכו.
עאידה תומא סלימאן: אין להם אפילו שירותים לצרכים שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אני שוב מודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה ששיתפתן אותנו בחוויה.
עאידה תומא סלימאן: למרות שלפעמים לחזור לאותו מקום ולספר אותו סיפור מחיה מחדש את הרגשות הקשים אבל אני חושבת ואני יודעת שאתן מכירות טוב מאד כמה זה חשוב להשמיע את הקול הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מודה לכן.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחר כך גם נחזור לארגונים שנמצאים אתנו.
חנין זועבי: אני חושבת שכל הנושאים אנחנו אומרים שהם חשובים וסופר-חשובים אבל כאשר אתה מדבר על תנאי החיים הכי בסיסיים שלך, על הגאווה העצמית - תשכחו עכשיו ממדינה שרוצה להשתלט על אדמות עם מנטאליות של קולוניאל, בלי שום הכרה ביליד.
חנין זועבי: תשכחו מזה, זה הקונטקסט אבל התנאים הכי בסיסיים לגאווה העצמית, לקיום העצמי זה השפלה.
חנין זועבי: זה לא רק לרדוף ולהשתלט על אדמה ולשבור את הרצון – זה השפלה.
חנין זועבי: אבל כאשר יש נשים כמוכן, זה אומר הכל.
חנין זועבי: זה נותן ביטחון.
חנין זועבי: כלומר, לפעמים אנחנו נכנסים ונפגשים אתכן, אולי, אנחנו חושבות, לתת לכן מורל, תמיכה גם אבל אתן לא צריכות.
חנין זועבי: אתן נותנות לנו את העצמה ואת החוזק הזה.
חנין זועבי: זה דיון מאד חשוב, זה דיון ראשוני בוועדות הכנסת, בוועדה למעמד האישה.
חנין זועבי: צריכים להפריד בין שני נושאים: יש את הנושא של פרויקט פראוור, שהמניע הוא להשתלט על האדמות.
חנין זועבי: שאלת למה?
חנין זועבי: בשביל להשתלט על האדמות ולאסוף את הערבים הבדואים בכפרים, ולבנות על אותה אדמה.
חנין זועבי: יש בנגב 12 מיליון דונם אבל לא, הם רוצים את ה-800,000 בשביל לבנות ישובים יהודים.
חנין זועבי: התגובה לזה זה ההיאחזות באדמה שלנו, בקרקע שלנו בשטח ואת זה אתם עושים, ואת זה אנחנו שומעים מכם כל יום.
חנין זועבי: אתם אומרים: אנחנו או נמות כאן, על האדמה שלנו.
חנין זועבי: מספיק שהמדינה העבירה אותנו והשתלטה על האדמה וגירשה אותנו ב-48 וב-56, זה הגירוש השלישי לחלק מהכפרים, נכון?
חנין זועבי: אז המאבק הוא מאבק עממי, הוא מאבק של הישרדות ולהיאחז בקרקע שלנו, ואת זה אתם עושים.
חנין זועבי: הרי זו גם סיבת האלימות של שלטונות אכיפת החוק, שהם השלטונות הכי אלימים - -
<שולה אגמי: - - - זה קצת חורה לי.
עאידה תומא סלימאן: לא, היא מדברת לנשים.
חנין זועבי: אני מדברת לנשים.
חנין זועבי: זה אופייני לי, אולי.
חנין זועבי: אבל זה לא העניין.
חנין זועבי: העניין הוא כמו שעאידה אמרה – זה העניין של אלימות המשטרה, זה העניין של שירותי הרווחה והעבודה של שירותי הרווחה.
חנין זועבי: זה העניין של העבודה של שירותי החינוך.
חנין זועבי: אולי אנחנו ניתן לו מענה פה, בכנסת, אבל לא לתכנית הכללית.
חנין זועבי: ואני חושבת שצריך קודם כל לתעד כל מקרה.
חנין זועבי: הרי מתעדים, עאידה, את האלימות בגדה המערבית.
חנין זועבי: פה, התיעוד – כלומר, כל המקרים שמדברים עליהם הם מקרים שאפשר לאחוז בהם כי תכף נציג של המשטרה יבוא והוא יכחיש את הכל, והוא יגיד עד כמה הנשים - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו ניתן לו לדבר ולהגיד את שלו.
חנין זועבי: - - אני חושבת שצריכים אפילו פרויקט של תיעוד.
חנין זועבי: לתעד את כל ההתנגשויות עם המשטרה, ולתעד אותן או בווידאו או בטקסט כתוב ולא לעבור בקלות על כל מקרה.
חנין זועבי: אנחנו צריכים שהנושא הזה יהפוך לנושא שהוא בשגרה תחת הטיפול של הוועדה למעמד האישה.
חנין זועבי: אני חושבת שהעניין שצריכים מין תכנית חירום, שאנחנו דורשים ממשרד הרווחה וגם ממשרד החינוך, לשים פוקוס ולהתמקד בעניין של ההעצמה העצמית או החינוך.
חנין זועבי: ההסעות לבתי הספר, שירותי הרווחה, האלימות נגד נשים הרות ואתם, את הצעקה הזאת ואת הזעקה והקול שלכם, שאתם משמיעים פה יחד אתנו ויחד עם העמותות שפועלות בשטח - אנחנו צריכות להעמיס ולהעמיד את המשטרה מול ההפרה היומיומית של החוק.
חנין זועבי: מדובר במשטרה אלימה.
חנין זועבי: מדובר במשטרה שבטח ובטח – אני שמעתי עדויות מנערות בנות 12 ו-13 איך היכו אותן ואיך אפילו מסע של החלשה פסיכולוגית עם עלבונות אישיים – לצערי זה לא מתועד אבל אם מישהו חושב שזה ישבור את האוכלוסייה שם, הרי הוא מקבל ההיפך - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת נא לסכם.
חנין זועבי: - - זה לא מנחם אבל זה החוזק, זה מקור החוזק.
חנין זועבי: אלה אנשים שזה הקרקע שלהם, האדמות שלהם, הם לא יגורשו, אף אחד, הם רק יסבלו.
חנין זועבי: הם ישמרו על האדמה שלהם אבל הם יסבלו.
חנין זועבי: את הסבל הזה, חלק מהאחריות עליו אנחנו צריכים לעשות פה, בכנסת, אבל התמודדות המרכזית היא שם, בשטח.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מגברת סאוסאן מעמותת ,נשים נגד אלימות", ואני מאד מבקשת לעמוד בזמנים.
<סאוסאן תומא: זה ממש בקצרה: גברתי יושבת הראש, אחרי הידיעות האלה אני לא חושבת ששום מילה או הסבר או נתונים יכולים להסביר את הטראומות האלה.
<סאוסאן תומא: אני חושבת שכאישה ערביה אני יודעת מה זה בית בשביל אישה ערביה, מה זה בית בשביל משפחה ערבית.
<סאוסאן תומא: אנחנו אחרי 48 כל כך מחזיקים את הבית שלנו כאילו זה המפלט האחרון שלנו.
<סאוסאן תומא: אנחנו רוצים כל הזמן להיות בבית שלנו, וזה אחד המחקרים שערכה "נשים נגד אלימות" עם ששת העמותות האחרות.
<סאוסאן תומא: מדד הביטחון האישי של נשים בכלל, גם ערביות פלסטיניות וגם יהודיות, וגם נשים מעדות אחרות.
<סאוסאן תומא: זה מראה את ההבדל בין החששות של נשים ערביות והחששות של נשים יהודיות.
<סאוסאן תומא: נשים ערבית פלסטיניות חוששות הרבה מהריסת בתים, מגירושים ומלחמה.
<סאוסאן תומא: נשים יהודיות חוששות מהמצב הכלכלי.
<סאוסאן תומא: זה ההבדלים בין נשים ערביות ונשים יהודיות.
<סאוסאן תומא: ההשלכות, אני לא יכולה לדבר אפילו על השלכות כי אני חיה במקום מוגן, ולפי המדינה הוא חוקי ובנוי בצורה חוקית.
<סאוסאן תומא: ההריסה של הבתים, לפי חוק, אני לא יודעת אם זה חוקי או לא חוקי להרוס בית של אנשים אבל ההבדל שרק את הנתון הזה רציתי להגיד, שיש הבדל גדול בין ממה חוששות נשים ערביות וממה חוששות נשים יהודיות.
<סאוסאן תומא: לכן, אני לא אוסיף על השלכות של נשים שנהרסו וחוו את הטראומות האלה.
<סאוסאן תומא: תודה לך על הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: הרב אריק אשרמן מ"רבנים לזכויות אדם".
<אריק אשרמן: שלום.
<אריק אשרמן: אני גם לא יודע מה יש לי להוסיף - -
אוסאמה סעדי: זה המותקף מהטלוויזיה?
עאידה תומא סלימאן: מהפייסבוק, לא מהטלוויזיה.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות שאתה בריא ושלם.
<אריק אשרמן: - - אני גם לא יודע מה שיש לי להוסיף גם לפן המקצועי וגם לעצמת העדויות שכבר היו מהשטח, אני רק אומר שמ-1997 אני מלווה את הנושא של הריסת בתים ובין מקימי הוועד לאיסור הריסת בתים, שזה היה קואליציה לפני שזה היה ארגון נפרד.
<אריק אשרמן: אכן, יש הריסות גם בשטח C, גם במזרח ירושלים, גם בתוך הקו הירוק.
<אריק אשרמן: כל אחד עם הפנים השונות אבל גם שני מכנים משותפים: ראשית, בכל מקרה ומקרה דובר על מצב שאין לרוב לאנשים סיכוי הוגן לבנות באופן חוקי, ואז אנשים נענשו על כך שנאלצו לבנות ללא היתר.
<אריק אשרמן: דבר שני, באמת זה נושא שנוגע נגיעה מיוחדת לנשים וילדים.
<אריק אשרמן: אני לא הייתי מאחל לאויב הכי מר שלי להיות נוכח שילד חוזר הביתה, שהוא הלך לבית הספר היה לו בית והוא חוזר להריסות.
<אריק אשרמן: רואים את הצניחה בציונים, את הפחד והטראומה.
<אריק אשרמן: חוסר יכולת להאמין בהורים שלא היו מסוגלים להגן עליהם.
<אריק אשרמן: ילדים מבוגרים שמרטיבים במיטה בלי לצאת מהמיטה בלילה בגלגל רוב הפחדים שיש להם.
<אריק אשרמן: לגבי נשים – כבר נאמר שבמיוחד בחברה המסורתית, הבית זה העיקר.
<אריק אשרמן: להוציא אישה מהמקום הזה, אפילו להכריח אותה לגור עם קרובי משפחה זה פשוט גורם לדיכאון, וכפי שקודם נאמר למתחים ואלימות במשפחה.
<אריק אשרמן: אני חושב שאחת מהנשים הראשונות שאני מכיר שעברה את זה, שמאסנה, שעד היום, ואני מדבר על הריסות משנות ה-90, היא בטיפול בדיכאון.
<אריק אשרמן: גם הפסיקו לנסות לבנות עוד בית אחרי כמה ניסיונות בגלל הטיפול, בגלל ההערכה הפסיכולוגית של כל הסיפור.
<אריק אשרמן: אז לכן, אני רק אוסיף ואומר שאמנם רוב המוקד היום היה על הנגב, שזה באמת מעל אלף הריסות בשנה וזה מכה.
<אריק אשרמן: בג"ץ שלנו – לצערי, בג"ץ קבע באפריל שעל אף שהשופטים הכירו בטרגדיה למאות משפחות בשטח C בלבד, ועל אף שהם הבינו שיש איפה ואיפה, החליטו רק לקבל פתרון שהמדינה הציעה: להתייעץ עם כפרים, בלי לתת להם שום סמכות או יכולת להשפיע על התכנון של הכפרים שלהם.
<אריק אשרמן: האיום על חירן כבר הוזכר, אין לי הרבה מה להוסיף רק שהפתרון היחידי לכל הסבל, במיוחד לנשים ולילדים זה פתרון שמאפשר סיכוי הוגן למישהו לתכנן את קהילותיהם, ולכפרים לתכנן את עצמם, שיש סיכוי לאנשים לבנות באופן חוקי.
עאידה תומא סלימאן: נשמעו פה דברים גם בעניין מדיניות הריסת הבתים עצמה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש דברים שהם לא בסמכות של סגן ניצב שלום בן סלומון, יועץ לענייני ערבים בדרום, שזה אולי לא בסמכות שלך להחליט על המדיניות הכללית בנושא של הבנייה אבל אני יודעת שלפחות אני צריכה לקבל פה תשובות גם על הטענות המאד קשות שאנחנו יודעים עליהן, של שימוש בכוח, של אלימות משטרתית בעת ביצוע ההריסה, שאני ראיתי בעצמי גם כן חלק ממנה, וגם מה באופן כללי, איך אתם פועלים?
עאידה תומא סלימאן: מתי יוצאים לצו הריסה?
עאידה תומא סלימאן: איך יוצאים, מה קורה שם?
<שולה אגמי: והאם קיימת אלימות באמת כמו שנאמר?
עאידה תומא סלימאן: זאת בדיוק השאלה שלי למרות שאני – השאלה שלי: מה התגובה על העדויות שנשמעו?
<שלום בן סלמון: צהרים טובים גברתי היושבת הראש, חברי הכנסת, כל הנכבדים והנכבדות, דבר ראשון, תפקיד המשטרה, כמו שגברתי אמרה, הוא לא קובע מדיניות.
<שלום בן סלמון: משטרת ישראל לא הורסת בתים.
<שלום בן סלמון: נקודה.
<שלום בן סלמון: משטרת ישראל מאבטחת גופי אכיפה חוקיים במדינה, שהוציאו צווים חוקיים שלא תפקידנו - -
חנין זועבי: לא, היא גם תוקפת את האנשים שם.
<שלום בן סלמון: גברתי, כשאת דיברת הקשבתי לך בקשב רב - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נגיע לשם, חברת הכנסת זועבי.
עאידה תומא סלימאן: אני פה אתן לכל אחד לדבר, ואני ארצה תשובות על העדויות ששמעתי.
<שלום בן סלמון: ככל שאוכל אתן תשובות ולא אתחמק מאף שאלה.
<שלום בן סלמון: אז כמו שאמרתי, תפקיד המשטרה הוא לאבטח את האכיפה של בניה בלתי-חוקית.
<שלום בן סלמון: לא תפקיד המשטרה לבחון את מדיניות הממשלה ואת מדיניות האכיפה במדינת ישראל אבל תפקיד המשטרה - -
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שבקרוב יהיה.
עאידה תומא סלימאן: הרי מעבירים את הסמכויות למשרד לביטחון פנים, ואז נשאל את השאלות.
<שלום בן סלמון: נכון לעכשיו, גברתי, משטרת ישראל מאבטחת את האכיפות.
<שלום בן סלמון: אני רוצה לתקן מספר נתונים, ברשותך: אכן, ב-2014 נהרסו 1,774 פריטים אבל רק 10% מתוכם, וזה נתון בדוק ואפשר לבדוק אותי - -
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת "פריטים"?
<שלום בן סלמון: אני אסביר: רק 10% מתוכם הם מבני מגורים.
<שלום בן סלמון: "פריטים" זה יכול להיות דירים, גדרות, נטיעות.
<שלום בן סלמון: לא כל הריסה שהובאה לפתחה של המשטרה הוא הריסה של בית מגורים.
עאידה תומא סלימאן: הריסת אל ערקיב פעם אחרי פעם נחשבת פריטים או בתים או כפר?
<שלום בן סלמון: אם המבנה מאויש וגרים בו אז זה מבנה מגורים.
<שלום בן סלמון: לא משנה ממה הוא עשוי, מגורים.
<שלום בן סלמון: אין חולק בכלל, אין עוררין.
<שלום בן סלמון: יש הגדרות ברורות ולא אנחנו מגדירים אותן – איפה שאנשים גרים, ולא משנה איך הבית בנוי, זה מבנה מגורים.
עאידה תומא סלימאן: ורק 10%?
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה יוצא משהו כמו מאה בתים.
<שלום בן סלמון: מבני מגורים – כן.
עאידה תומא סלימאן: 10 מבני מגורים נהרסו.
<שלום בן סלמון: זה הנתונים.
<שלום בן סלמון: ב-2015 - -
עאידה תומא סלימאן: שכשלעצמם זה לא מספר קטן.
<שלום בן סלמון: אני לא מקל ראש, אני כבר אומר.
עאידה תומא סלימאן: זה כלומר מאה משפחות.
<שלום בן סלמון: גברתי, הייתי מקדים ואומר שאני ממש לא מקל ראש בתוצאות של הריסת בית, אדם באשר הוא אדם, ולא משנה אם הוא ערבי, יהודי או נוצרי.
אוסאמה סעדי: מתוך ה-100, כמה במגזר היהודי, כמה במגזר הערבי?
<שלום בן סלמון: אין לי נתונים.
<שלום בן סלמון: אני נציג של מחוז דרום, אני מייצג פה את מחוז דרום ואני אענה על מחוז דרום.
עאידה תומא סלימאן: למרות שאני גם לא קונה את הסיפור של ה-100.
אוסאמה סעדי: אין לכם פילוח?
חנין זועבי: לא פילוח, הוא נמצא שם, הוא בשטח, הוא יודע בלי פילוח.
חנין זועבי: לא צריך סטטיסטיקה בשביל לדעת את המציאות.
<ניהאיה דאוד: זה כמעט 100%.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, סגן ניצב.
<שלום בן סלמון: תודה רבה.
<שלום בן סלמון: אני יכול לומר שבהתייחס לאמירות שההריסות נעשות בהפתעה, אני יכול לומר שנעשה מהלך ארוך מאד ורחב מאד בכל מבצע הריסה של הידברות מקדימה כדי לאפשר לאוכלוסייה במידת הניתן למצוא פתרון שהוא לא ההריסה עצמה, בין אם פירוק עצמי ובין אם זה פנייה לערכאות על מנת להוציא צווי התליה או פניה לרשות למרות שלכאורה זה לא תפקידה של המשטרה.
<שלום בן סלמון: המשטרה מגלה רגישות רבה בעניין הזה על מנת לאפשר לאזרחים, ככל שניתן במסגרת האכיפה הקשה הזאת, ואני מודה שזה לא הכי קל - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול שאלה: אני ראיתי בסטטיסטיקה שהולך ועולה מספר האנשים, המשפחות, שהורסים בעצמם את בתיהם, ואני יודעת שהמטרה היא לא להגיע להסדר אלא המטרה לחסוך מעצמם את עלויות ההריסה אשר מחייבים אותם, והקנסות שבאים לאחר מכן.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא עניין של הסדר, לצערי הרב, זה מה שנקרא עוד לחץ שמפעילים על הדיירים עצמם כדי להרוס את בתיהם במו ידיהם, שהוא אפילו יותר קשה מבחינה נפשית.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לא התחום שלכם אבל גבר או אישה שצריכים להרוס את בתיהם בידיהם, זה אפילו מעוות את התדמית שלהם כהורים מול הילדים שלהם, שרואים בהם הורסים את הבית שגדלו בתוכו, רואים בהם אנשים חלשים שלא יכולים להגן על הבית, מאבדים את תפקיד ההורה שיכול להגן על המשפחה, זה ההשלכות שאנחנו מדברים עליהם.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לא החלק שלך.
עאידה תומא סלימאן: - -
<שלום בן סלמון: אני מבין אותך.
עאידה תומא סלימאן: - - אבל גם לבוא ולהגיד בכפרים לא מוכרים: תלכו למועצה ותסדירו את זה - אין מועצה הרי להסדיר את זה.
עאידה תומא סלימאן: אז מה שנשאר בפני האנשים האלה זה רק לקבל את המונח על ראשם – הריסה.
<שלום בן סלמון: תראי, זה לא תחום הסמכות שלי אבל אני חייב לומר מילה אחת בעניין הזה, שלפי ההכתבה של מדיניות הממשלה, מה שנהרס זה רק בניות חדשות.
<שלום בן סלמון: גברתי התייחסה ל-60,000 בתים - -
<קריאה: - - - משקמים את הגב - - -
<שלום בן סלמון: שניה.
<שלום בן סלמון: אני ישבתי שעה וחצי והקשבתי קשב רב לכל דובר, אז ברשותכם, אפשר הערות ביניים אבל תנו לי רק להשלים איזה משפט על נושא מסוים - -
חנין זועבי: כי לא אמרנו משהו לא מדויק.
חנין זועבי: אנחנו דייקנו.
חנין זועבי: אתה לא מדייק, לכן אנחנו מתערבים בדברים שלך.
<שלום בן סלמון: גברתי, אפשר להתווכח עם הנושאים, היא יכולה לפנות לערכאות ולקבל נתונים רשומים.
<שלום בן סלמון: את חברת כנסת, את תקבלי את זה.
<שלום בן סלמון: תבקשי דוח כתוב ותקבלי.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין: תיקון גג, זה נחשב בניה חדשה?
<שלום בן סלמון: זה לא הסמכות שלנו לומר את זה.
<שלום בן סלמון: כמו שגברתי החליטה להפריד בין שני התחומים, אני רוצה להפריד - -
עאידה תומא סלימאן: טוב, אתה יודע מה?
עאידה תומא סלימאן: חבל לי על הכיוון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אתם לא מוציאים צווי ההריסה - -
<שלום בן סלמון: ממש לא.
עאידה תומא סלימאן: - - אז אנחנו צריכים לדבר עם מי שמוציא את צו ההריסה על כל הדקויות של מה הורסים ואיך הורסים.
<שלום בן סלמון: לגמרי.
עאידה תומא סלימאן: אבל אתם כן מלווים - אמרתם מאבטחים.
עאידה תומא סלימאן: אתם מלווים את הכוחות שבאים להרוס.
<שלום בן סלמון: נכון.
עאידה תומא סלימאן: היו עדויות פה על אלימות משטרתית בעת ביצוע ההריסות.
עאידה תומא סלימאן: על זה אני רוצה תשובה.
<שלום בן סלמון: אז ככל שאני יודע, ואני מלווה את זה הרבה מאד זמן, אני לא מכיר תלונות על אלימות כזאת, ואם היתה תלונה, אז היא היתה מטופלת על ידי מח"ש.
עאידה תומא סלימאן: אתה מתכוון תלונות שנרשמו במשטרה?
<שלום בן סלמון: בוודאי.
<שלום בן סלמון: אם אדם חש מאוים במדינה בכל סוג שהוא, בוודאי על ידי שוטר, יפנה, יתלונן ומח"ש תחקור את הנושא, ומה שמח"ש תורה אנחנו נעשה כמשטרה.
עאידה תומא סלימאן: אני אספר לך אחר כך על התלונה שלי שהוגשה למח"ש, על אלימות שהופעלה נגדי על ידי חמישה שוטרים, מה קרה אתה, ואז תבין למה אנשים לא פונים ולא מתלוננים.
עאידה תומא סלימאן: השאלה – יש עדויות, יש אירועים מתועדים - -
<שלום בן סלמון: מתועדים, אז נא לפנות למח"ש.
עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה להגיד לי שלא היו מקרים של אלימות?
<שלום בן סלמון: אני לא מכיר מקרים של אלימות שהביאו תחקיר ולא התלוננו עליהם.
<שלום בן סלמון: אם התלוננו – יטופל.
<שלום בן סלמון: אני לא יכול להתייחס עכשיו - -
טלב אבו עראר: הוא רוצה לחסוך זמן, הוא לא יכול להודות.
טלב אבו עראר: שלום, תגיד אני לא יכול להודות.
אוסאמה סעדי: הכל בסדר, אין שום בעיות, הורסים.
<שלום בן סלמון: ממש לא, ממש לא.
<שלום בן סלמון: הקדמתי ואמרתי - -
חנין זועבי: לא מכים נשים.
חנין זועבי: נשים מכים, נערות בנות 12 ו-13 אתם מכים.
חנין זועבי: אין בושה.
חנין זועבי: לא שיש גזענות ויש עויינות.
חנין זועבי: נערים ונערות של 12 אתם מכים.
חנין זועבי: ואתה בא ומרוצה מעצמך, בסדר.
<שלום בן סלמון: למה לא פונים?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהיו פה עדויות על כדורי גומי, אוקי?
עאידה תומא סלימאן: היו עדויות על כדורי גומי.
עאידה תומא סלימאן: זה אפילו לא צריך להתלונן.
עאידה תומא סלימאן: המשטרה כן יודעת האם היו מקרים שהשתמשתם בהם בכדורי גומי בעת הריסת בתים?
<שלום בן סלמון: אני לא יודע להגיד לך אם היו מקרים כאלה, ואם היו מקרים כאלה ומישהו נפגע, יש תהליך מסודר.
חנין זועבי: יש תלונות.
חנין זועבי: צריך להתלונן על כל מקרה, אחרי כל מקרה, אפילו רטרואקטיבי.
<אמינה אבו סקיק: כי הם חושבים שזו המשטרה עצמה, למי אנחנו נפנה להתלונן?
חנין זועבי: למי אני אתלונן עליך?
עאידה תומא סלימאן: אתה שומע בדיוק מה שקורה פה.
עאידה תומא סלימאן: היא אומרת, אתה מבין ערבית אני מקווה - -
<אמינה אבו סקיק: למי אני מתלוננת?
<אמינה אבו סקיק: למי?
חנין זועבי: נשים בהיריון.
עאידה תומא סלימאן: למי אני אתלונן?
<שלום בן סלמון: למח"ש.
עאידה תומא סלימאן: למח"ש, אוקי.
<ורד סויד: צריך לתת להן את הכתובת.
חנין זועבי: יש להם את הכתובת.
<שלום בן סלמון: גברתי, כשמישהו מעליב חבר כנסת, יש לו מנגנון לטפל ברמה הזאת, נכון?
<שלום בן סלמון: אותו דבר כשאזרח נפגע על ידי שוטר, יש מנגנון לטפל בסוגיה הזאת.
<שלום בן סלמון: הרי לא יעלה על הדעת שחבר הכנסת יגיד - - -
חנין זועבי: אתה מצחיק אותנו.
עאידה תומא סלימאן: חנין, שנייה בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: זה לוקח את הדיון למקום אחר.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שיש מנגנונים, אנחנו יודעים שיש מח"ש.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו תלונות על הטיפול של מח"ש.
עאידה תומא סלימאן: אין לנו תלונות, זה סיפור אחר.
עאידה תומא סלימאן: אנשים לא מרגישים שיש להם את האמון לפנות לאותו מנגנון ששייך לאותה מערכת שבעצם ביצעה את האלימות נגדן, ואני גם מבינה את זה ולהגיד לכם את האמת, מבינה לגמרי את זה.
עאידה תומא סלימאן: השאלה המהותית: בהוראות שלכם, כאשר אתם יוצאים להריסת בתים, לליווי הריסת בתים, ואנחנו יודעים שזה נושא טעון.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שבעצם אתם אומרים: אנחנו באים לאבטח.
עאידה תומא סלימאן: לאבטח מי?
<שלום בן סלמון: את גופי האכיפה.
עאידה תומא סלימאן: את גופי האכיפה, ואתם תעשו הכל כדי לאבטח את הגופים האלה.
<שלום בן סלמון: אם יש הפרעה לאכיפה ברמה של הפרעה לביצוע החוק אז המשטרה, גם אם היא לא רוצה, היא מחויבת לאכוף את החוק.
<שלום בן סלמון: קחי כל חוק, גברתי, שאתם מחוקקים, לא אנחנו.
<שלום בן סלמון: הבית המכובד הזה מחוקק כל גווניו, כל חוק שיילקח, אפשר לבוא ולומר: למה המשטרה אוכפת את זה?
<שלום בן סלמון: אולי שהיא לא תאכוף את זה כי צריך לרחם.
<שלום בן סלמון: זה לא תפקיד המשטרה - -
חנין זועבי: אתה לא אוכף, אתה אלים.
<שלום בן סלמון: אני מדבר.
<שלום בן סלמון: - - זה לא תפקיד המשטרה לעשות איפה ואיפה - -
עאידה תומא סלימאן: אנחנו כנראה נמשיך את משחק החתול והעכבר הזה סביב הנושא עוד שעתיים ולא נגיע לשום מקום כי נשמעו עדויות קשות מאד.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מכירים מהשטח עדויות קשות מאד, ותכף נשמע את חבר הכנסת טלב אבו עראר, בן המקום.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שמופעל כוח ואלימות במקרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאין לך את הסמכות לבוא ולהגיד: אכן הופעלו, אכן קרו דברים אבל אני חושבת שהגיע הזמן שהמשטרה תבין שאכיפת חוק בצורה כזאת הופכת באיזה שהוא שלב, המשטרה עצמה, לכלי פוליטי, לצערי הרב.
עאידה תומא סלימאן: בצורה כזאת המשטרה לא הופכת לכלי ששומר ואוכף את החוק ומאבטח רשויות החוק, זה הופך אותה בהרבה מקרים לכלי פוליטי.
חנין זועבי: רק עוד משפט אחד: אני רק רוצה להגיד לך, ובטח אתה יודע, למה הנשים לא בוטחות בך וגם אנחנו, אין לנו ביטחון.
חנין זועבי: תראה, אין מידה של יושר עצמי, אין נקיפת מצפון, אין סטנדרטים של כבוד לאדם.
חנין זועבי: אל תגיד למה לא בוטחים בנו.
חנין זועבי: בוטחים בנו כי לא רק אתה מכה אותם בשטח, אתה בא לפה ואין לך כאילו לשחק אותה כאדם ישר.
חנין זועבי: תגיד אוקי, אני אבדוק פה, אני אבדוק שם - -
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת חנין.
חנין זועבי: - - אתה אפילו לא משחק אותה.
חנין זועבי: אז אתה דוחה את הכל ולכן אין ביטחון.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת טלב אבו עראר.
טלב אבו עראר: טוב, גברתי היושבת ראש, אני מודה על קיום הישיבה לדיון בנושא כל כך חשוב.
טלב אבו עראר: אני מברך את האחיות, ברוכות הבאות ושלום עליכן.
טלב אבו עראר: שהשתתפו אתנו בישיבה הזאת.
טלב אבו עראר: האמת שהייתי רוצה להציע לגברתי היושבת ראש אולי להוסיף עוד מילה על שמה של הוועדה – אחרי המעמד של האישה, היהודייה.
חנין זועבי: אבל במיוחד לא בזמן כהונתה של עאידה.
טלב אבו עראר: אני מציע כי לאישה הערבייה, ובמיוחד הערבייה הבדואית - אין לה מעמד אחרי שהיא חווה כל יום, מכובדי שלום, ואני לא יודע מי, איך קוראים לו - -
<שבתאי גרברציק: קוראים לי שבתאי, אני ממשטרת ישראל.
טלב אבו עראר: אחד עם מדים ואחד בלי אז לכן שאלתי.
טלב אבו עראר: לכן, האישה הבדואית שם, האישה הערבייה שחווה שם הריסת בתים.
טלב אבו עראר: אני לא יודע שאם ממשלת ישראל או השלטונות בכלל הורסים בית של משפחה יהודית, אנחנו לא יודעים אם הורסים, שהורסים את הבית ומשאירים את האישה עם ילדיה בחורף גם, כשהגשם יורד.
טלב אבו עראר: זה קרה שלום, נכון?
טלב אבו עראר: בימי גשם הרסו בתים או לא?
טלב אבו עראר: רק תגיד כן או לא.
<שלום בן סלמון: בכל מקום שהיה צריך להרוס - - -
טלב אבו עראר: תעזוב, תענה לי: בגשם, בימי חורף, הרסו?
עאידה תומא סלימאן: הוא לא שואל על המקום, הוא שואל על הזמן.
טלב אבו עראר: הרסו נכון?
טלב אבו עראר: בקור.
טלב אבו עראר: משאירים את האישה ואת הילדים בלי שום שירות פסיכולוגי, סוציאלי, בלי שום עזרה.
טלב אבו עראר: בלי בית חלופי, בלי להציע פתרון, מה זה אומר?
טלב אבו עראר: אחרי כל זה האם לאישה הערבייה יש מעמד?
טלב אבו עראר: אני חושב שמתייחסים לאישה הערבייה כמו שמתייחסים - אפילו לחיות בישראל יש מעמד, לאישה הערבייה, בדרום במיוחד, לא.
טלב אבו עראר: ולכן, הקשבנו למה שאמרה וציינה הגברת הנחמדה, שאני ביקרתי במקום והיא סיפרה לי.
טלב אבו עראר: היא הראתה לי גם את הפצע, את הדם שירד לה מכדור הגומי שהיא חטפה.
טלב אבו עראר: ולכן, אם נתייחס, מכובדי, שלום בן סלמון, אני הייתי רוצה, אני לא מזלזל בתפקיד שלך אבל הייתי רוצה - הישיבה הזאת שווה נציג ממשלה במעמד בכיר יותר.
טלב אבו עראר: האמת, עם כל הכבוד, שהוא באמת יענה.
טלב אבו עראר: אתה מוגבל בתשובות למרות שאני יודע שאתה חבר בוועדה מסוימת שהיא, בא נגיד, ביום שהורסים, אתה חבר בוועדה הזאת.
טלב אבו עראר: ככה אני יודע.
טלב אבו עראר: אתה ואלי, נכון?
<שלום בן סלמון: אוקי.
טלב אבו עראר: ולכן, אני מתחנן כדי לדחות הריסה של בית או הריסה של מסגד.
טלב אבו עראר: ולכן, אני כאן שואל: היו מקרי אלימות רבים.
טלב אבו עראר: אני חוויתי אחד מהם, לא על עצמי אלא הייתי נוכח כשבאו להרוס בית בישוב בלתי מוכר סעוה.
טלב אבו עראר: אתה מכיר את סעוה, נכון?
טלב אבו עראר: ליד חורה, מזרחית לחורה.
טלב אבו עראר: ואז אחד השוטרים עמד לפני חמישה ילדים.
טלב אבו עראר: מה זה ילדים?
טלב אבו עראר: בני אולי שש או שבע שנים.
טלב אבו עראר: יעני כיתה א', ב'.
טלב אבו עראר: אז מה אמר אחד הילדים?
טלב אבו עראר: תקשיבי עאידה, זה חשוב: - -
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקשיבה.
טלב אבו עראר: - - מה הוא אומר, יא שלום?
טלב אבו עראר: הוא אומר לילד: כמה שתנסו אנחנו נבנה.
טלב אבו עראר: ילד בן שש.
טלב אבו עראר: אני הייתי שם נוכח.
טלב אבו עראר: מה עשה השוטר?
טלב אבו עראר: שלף את האקדח של גז מדמיע וריסס את כל חמשת הילדים.
טלב אבו עראר: הם נפלו.
חנין זועבי: בני שש הילדים?
טלב אבו עראר: כן, בני שש, שבע, כיתה א', ב'.
טלב אבו עראר: שאלתי אותם אחרי זה.
טלב אבו עראר: ביקשתי את פרטיו של השוטר, סירב, ברח.
טלב אבו עראר: ניידת המשטרה הבריחה אותו.
טלב אבו עראר: שאלתי מי הקצין כאן?
טלב אבו עראר: אמרו תעזוב, הוא ברח.
טלב אבו עראר: יענו עשו "ערפל".
אוסאמה סעדי: מה זה בעברית?
עאידה תומא סלימאן: עשו ערפל.
טלב אבו עראר: הבריחו אותו כדי שלא ימסור פרטים כדי להגיש תלונה במח"ש.
חנין זועבי: - - - על תרבות עוינת בתוך המשטרה.
טלב אבו עראר: ולכן יש יחידה מיוחדת שנקראת "יחידת יואב" שהיא למטרה הזו - אך ורק לבדואים, לא לאחרים, להריסת בתים אצל הבדואים, שהיא אחראית שם.
טלב אבו עראר: לא שלום ולא אחרים יכולים להכחיש את התנהגות המשטרה כלפי מי שנהרס הבית שלהם שם אפילו בלי התנגדות.
טלב אבו עראר: כאילו באים להשליט שם פחד והרתעה, לא של עניין אכיפת חוק.
טלב אבו עראר: זה לא אוכפי חוק.
טלב אבו עראר: השוטר, עם כל הכבוד, הוא לא יכול להיות עבריין.