GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: כן גברתי, בבקשה.
<טלי שטיין: אנחנו שמענו כאן המון דברים חשובים, אבל אני חושבת שמה שעולה מהדיון באופן כללי, זה שבכל זאת צריך לרענן את המספרים, את העובדות, את הבעיות שהן באמת אמיתיות וחשובות, וזו צריכה להיות התשתית של התקדמות הלאה.
<קרן שמש פרלמוטר: זה לא לרענן, זה לייצר.
<קרן שמש פרלמוטר: כלומר, כל עוד לא - - -
עאידה תומא סלימאן: חלק גדול זה לייצר, נכון.
<טלי שטיין: חבל מאד שזה-.
<טלי שטיין: אז קודם כל לברר את כל העניינים האלה.
<טלי שטיין: עכשיו, כמובן מבחינתנו כמשרד המשפטים, אם צריך לרענן נהלים או חוזרי מנכ"ל משרד הבריאות, אז יש לשכה משפטית ויש לשכה זה, וככל שצריך אותנו אז אנחנו כאן.
<טלי שטיין: ובהליכים של משמעת ופלילי בכלל, אז ככל שתהיינה בעיות שיצריכו את התערבותנו, אם צריך, אז אנחנו כמובן נשתתף.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה גברתי.
עאידה תומא סלימאן: שיר צפירה מהקליניקה לפמיניזם מאוניברסיטת חיפה, בבקשה.
<שיר צפירה: היי.
<שיר צפירה: טוב, אז קצת אמרו הרבה, כבר אמרו חלק מאד גדול מהדברים שרציתי להגיד, שזה מצוין.
<שיר צפירה: ואני רוצה להגיד ספציפית בהתייחסות, כי כחלק מהפרויקט היה איזה שהוא שלב שלא הכנסנו אותו בסוף לנייר העמדה, כי החלטנו ללכת בכיוונים של יותר לדחוף לדיונים וללכת בכיוון אחר, כי גם אחרי שנפגשתי עם נציגה של משרד הבריאות, מישהי בשם ענת בלייכר, בעצם מה שהבנתי זה אותו דבר.
<שיר צפירה: לא היה נוהל מסודר, לא היה שום מידע.
<שיר צפירה: רוב הדברים שהיא סיפרה לי היו קשורים ליחסי עבודה.
<שיר צפירה: זאת אומרת היא שמעה על מקרים, הגיעו אליה מקרים שקשורים ליחסי עבודה ובעצם אני הייתי צריכה להסביר לה שזה לא קשור.
<שיר צפירה: זאת אומרת יש יחסי עבודה ויש יחסים של רופא-מטופלת, וזה ממש ממש לא אותו דבר ובעצם העובדה שהיא גם לא ידעה, היא עצמה לא ידעה.
<שיר צפירה: זאת אומרת מישהי מתוך משרד הבריאות לא ידעה להפנות אותי באמת מה הכתובת בתוך משרד הבריאות לפנות.
<שיר צפירה: זאת אומרת אני בתור נציגה של הקליניקה, אני אומרת לה אני רוצה לפנות, עם מי לדבר?
<שיר צפירה: עם מי צריך?
<שיר צפירה: אני לא באמת יודעת.
<שיר צפירה: אולי יש פה תלונות, יש את זה של הרופאים, זאת אומרת לא היה ברור גם מבפנים.
<שיר צפירה: עכשיו, אנחנו כחלק מהפרויקט ניסינו ממש לעשות שיחות.
<שיר צפירה: זאת אומרת אני התקשרתי באופן יזום, אני והחברות של הצוות, התקשרנו באופן יזום לכל קופות החולים, גם לכמה בתי חולים.
<שיר צפירה: ניסינו לראות איך זה עובד.
<שיר צפירה: זאת אומרת על עצמנו לראות.
<שיר צפירה: אנחנו רוצות להגיש תלונה - כי הנתונים מהסקר מזעזעים - וגם אנחנו לא הצלחנו להגיע לשום מענה אנושי.
<שיר צפירה: אף אחת לא ידעה איך להסביר לנו בעצם מה עושים.
<שיר צפירה: כשניסיתי להתקשר, אני התקשרתי לאחת מקופות החולים, אמרתי לה שהייתה לי איזו שהיא בעיה עם הרופאה ובעצם אני רוצה לדעת מה אני יכולה לעשות כרגע, מה בעצם הכלים שלי.
<שיר צפירה: אז העבירו אותי ממוקדנית למוקדנית – אני לא יודעת לטפל, תשלחי לי מייל מסודר עם כל הפרטים – מי הרופא, איפה את גרה.
<שיר צפירה: הייתה מישהי שניסתה לשדל אותי לספר לה את כל הסיפור בטלפון – בואי תספרי לי מה הרופא עשה לך.
<שיר צפירה: ממש ניסתה לשדל אותי, להכריח אותי כאילו לדבר.
<שיר צפירה: אני לא יכולה להעביר את הפנייה בלי שאת אומרת לי בדיוק איפה הוא נגע, איך הוא פגע בך, מה הוא עשה.
<שיר צפירה: זאת אומרת זה המינימום של המינימום.
<שיר צפירה: אני לא יודעת.
<שיר צפירה: כאילו, זה פשוט, באמת שפשוט לא ידענו לאיפה לקחת את הפרויקט, איך מתקדמים.
<שיר צפירה: אני חושבת שמשרד הבריאות צריך לעשות פה שינוי, כי גם אני, נגיד בפייסבוק, אני רואה המון המון תלונות בכל מיני פורומים.
<שיר צפירה: המון נשים שאומרות פגעו בי, עשו לי, אני לא מוכנה להתלונן, אני יודעת מה יעשו לי במשטרה, אני יודעת מה הולך לעבור עלי, אני לא מוכנה לעשות את זה.
<שיר צפירה: אין לי לאן לפנות חוץ מלפנות פה, כאילו בכל מיני קבוצות, בכל מיני פורומים, וזה עצוב, כי זו תופעה שקיימת.
<שיר צפירה: הנתונים בסקר הם קטנים.
<שיר צפירה: זה סקר שאנחנו עשינו, זאת אומרת אנחנו והצוות עשינו והוא מצומצם מאד.
<שיר צפירה: זה הגיע למספר מאד מצומצם של נשים ואני חושבת שהמינימום של המינימום זה לפחות להתחיל לעשות איזה שהוא סקר שיבדוק מה קורה בכל קופות החולים, בבתי החולים באופן כללי.
<שיר צפירה: זה בעיני חשוב.
<שיר צפירה: תודה.
עאידה תומא סלימאן: תודה שיר.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני גם התפעלתי אז, כשישבתי אתכן ושמעתי מכן על הפרויקט, ואני שוב מתפעלת ואני חושבת שזה לא מתסכל, כי אתן כבר עשיתן משהו.
עאידה תומא סלימאן: אתן הצפתן את הבעיה ועצם העובדה שמתקיים הדיון הזה היום, אני מקווה שזו תחילתה של דרך שבה נתחיל לתקן את המצב והרבה מזה יהיה בזכותכן, בזכות העבודה הטובה שעשיתן.
עאידה תומא סלימאן: לשכת עורכי הדין, עורכת הדין שרי נוימן, בבקשה.
<שרי נוימן: שלום, בוקר טוב.
<שרי נוימן: שתי נקודות שרציתי להעלות.
<שרי נוימן: ראשית, במסגרת הנתונים שהוועדה צריכה לאסוף, אני סבורה שזה גם מערכת הבריאות הנפשית.
<שרי נוימן: האם התשובות שהועלו כאן מתייחסות גם ל - - -
עאידה תומא סלימאן: את רואה אותי נאנחת כי בעצם שם הסיפור הוא מאד בעייתי.
<שרי נוימן: ו-?
<שרי נוימן: האם הוועדה-?
<שרי נוימן: אני חושבת שצריך להרים את הכפפה פה בוועדה ולקבל תשובות מפורטות ומפורשות ועם נתונים והכל עם גיבויים ועם משרד הבריאות מה קורה במערכת הבריאות הנפשית.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שהמצב שם הוא אפילו יותר בעייתי.
עאידה תומא סלימאן: אני ישבתי וזה מתוכנן לקיים עוד ישיבה בנושא הזה, כי שם אני שמעתי על זוועות שמתקיימות גם כן במערכות הטיפול הסגורות, כאילו במוסדות הסגורים, שם יש מערכת מאד מסובכת ולצערי הרב גם כן הועלו בפני אותן הטענות של חוסר טיפול נאות בתלונות וגם כן במחסור בכתובות ברורות בנושא הזה.
<שרי נוימן: נושא נפרד.
עאידה תומא סלימאן: זה לא נושא נפרד, זה אותו נושא, אבל באופן כללי אני מקבלת עכשיו תמונה יותר ברורה - לצערי הרב - ואני גם כן תוך כדי מסכמת את הדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אני מקבלת תמונה מאד קשה על מה שקורה במערכת הבריאות, מבחינת חוסר הארגון הברור של הטיפול בבעיה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה נשמע דרמטי, אבל אני ראיתי את המצב כדרמטי.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אין איגום ואין איסוף של כל הנתונים, אין הוראות ברורות, אי אפשר להסתמך על חוזר מנכ"ל משנת 2001.
עאידה תומא סלימאן: הידע שהצטבר משנת 2001 עד היום בנושא הזה והדילמות שעלו וקיבלו תשובות בנושא של טיפול בהטרדות מיניות וההתפתחות שקרתה לאורך השנים – מחייבת שינוי בחוזר הזה ושינוי בהוראות, כדי שנוכל לדעת באמת שהדבר מטופל.
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שאין אפילו מדיניות ברורה בעניין של הכשרת הצוותים המטפלים בנושא הזה, כל קופת חולים בעצם לוקחת על עצמה את האחריות כמה לעשות ומתי לעשות ולמי להעביר את ההכשרות האלה.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שגם כן כל הנושא של דיווח מסודר של התלונות ומה קורה עם התלונות ואיך מטופלות התלונות האלה, חייב למצוא לזה פתרון.
עאידה תומא סלימאן: אני פונה עכשיו ואנחנו נפנה ואנחנו נדאג לזה, להמשיך לעקוב אחר כך – גם למשרד הבריאות וגם למשרד המשפטים.
עאידה תומא סלימאן: חייבים מיד לשבת ולנסח נהלים ברורים בעניין של טיפול בהטרדות ופגיעות מיניות על ידי צוותים רפואיים או על ידי מטפלים, באופן כללי, בצורה הכי ברורה.
עאידה תומא סלימאן: שזה כולל את כל הנושא של דיווח.
עאידה תומא סלימאן: כמו שעשינו עם המוסדות האקדמאיים, כמו שביקשתי במכתב ששלחתי למשרד המשפטים, אני חושבת שהגיע הזמן באמת לעשות סדר בעניין הזה, שיהיה נוהל ברור איך אוספים את המידע שהצטבר, את התלונות שהצטברו בקופות החולים.
עאידה תומא סלימאן: איך מעבירים אותן למשרד הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: איך משרד הבריאות מסדר לעצמו את הדיווח השנתי הזה, שאומר קיבלנו כך וכך, טיפלנו בצורה כזו, התלונות עומדות במקום ההוא.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מוכנים בוועדה פה לעזור ולסייע גם בניסוחים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו עבדנו לפני תקופה מסוימת על פיתוח צורת הדיווח של המוסדות האקדמאיים, כי למדנו אחרי שהגישו את הדו"ח הראשון בעצם - המוסדות האקדמאיים - שלא ברור להם איך מדווחים ועל מה מדווחים.
עאידה תומא סלימאן: ואז ישבנו ועשינו עבודה פה, גם בסיוע של הארגונים, ובנינו איזה שהוא נוהל ברור וטופס ברור איך מדווחים על תלונות ועל הטיפול בבעיה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני פונה לשני המשרדים באמת להתחיל לקחת את זה ברצינות ולזרז את אזה ואנחנו נעקוב מקרוב.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה גם כן להיעזר בארגונים הקיימים שצברו ניסיון די אדיר בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא לבדוק מחדש את חוזר המנכ"ל ולרענן אותו, ובעצם אם צריך להתייעץ עם משרד המשפטים, אבל אני מאד מבקשת לטפל בזה במהירות האפשרית, כדי שתוכלו אחר כך להפיץ אותו ולהבהיר לצוותים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך גם להחליט על הנושא של הכשרות לצוותים.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לעבור על זה שאין נוהל ברור בעניין של הכשרות לצוותים הרפואיים בעניין של טיפול ורגישות לנושא של הטרדה מינית, במיוחד כשיש דילמות כל כך קשות בגבול הדק הזה, בין לתת טיפול ולעבור לפעילויות שהן לא קשורות לטיפול ושהן בעצם הטרדות מיניות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי אפשר להסתמך רק על קריאה של החוק והבנה כללית של מה אומר החוק.
עאידה תומא סלימאן: הוועדה פונה גם למשרד הבריאות ומעלה את הצורך ואת החיוניות בלקיים סקר לאומי כללי, שפעם אחת יגדיר לנו איפה אנחנו עומדים בבעיה הזו, במוסדות הרפואיים ומשם רק נוכל למדוד, אחרי שנשנה את ההוראות ואת הנהלים ואת החוזר ואת ההכשרות, נוכל מדי כמה שנים לבדוק האם התקדמנו והאם באמת סיפקנו את התשובות.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש אחר כך לקבל את הנתונים שקיימים אצלכם בנושא של התלונות בשנתיים האחרונות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שנצליח ואני יודעת שגם עם משרד הבריאות אולי, אבל גם זה עם המל"ג בעניין של קורס הכשרה שיהיה כלול בבתי ספר לרפואה, או גם של אחים ואחיות, בתי ספר לצוותים האחרים – קורס שיהיה חלק ממערכת הלימודים וההכשרות שלהם בעניין של הטרדות מיניות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה אליכם בכל מה שאמרתי בצורה מסודרת ונעקוב אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: אשמח לקבל דיווח יותר מאוחר איך מתקדמים בנושא של הנהלים ושל חוזר המנכ"ל.
עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו נדון בהשלכות הריסת בתים על נשים וילדים אבל לפני שאנחנו נתחיל את הדיון הזה, אני רוצה לציין שהיה לנו שבוע קשה השבוע - שתי נשים נרצחו על רקע מגדרן.
עאידה תומא סלימאן: גופת ראנין רחאל בת ה-19 ואילנה כהן התגלו לעינינו כנשים שנרצחו כנראה בהיותן נשים בשבוע הזה.
עאידה תומא סלימאן: תוך שבוע אחד שני מקרי רצח.
עאידה תומא סלימאן: מתחילת השנה שלושה מקרי רצח של נשים, וזה נתון מזעזע.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו סיימנו את השנה הקודמת כאשר גם ספרנו את מקרי הרצח של הנשים ואנחנו פותחות שנה חדשה, לצערי הרב, בעוד נשים שנרצחות, ואנחנו מרגישות את הכאב גם של המשפחות אבל בעיקר את האובדן של נשים שכנראה נלחמו על החיים שלהן, רצו להתפתח, רצו להמשיך לחיות, ואיך שהוא נכשלנו גם כרשויות וגם כחברה להגן עליהן ולתת להן את האופציה הזאת להמשיך ולחיות.
עאידה תומא סלימאן: אני אמשיך, כהרגלי, מאז שנכנסתי כיושבת ראש הוועדה הזאת לעקוב אחרי החקירות בשלושת מקרי הרצח, ואני אבקש גם לדעת עד כמה כי במקרה של ראנין רחאל, אני יודעת שהיא היתה מוכרת לשירותי הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שוב מדגישות, ואני שוב מדגישה שאי אפשר להמשיך לספור נשים שנרצחות כאשר חלק גדול מהן מוכרות לרשויות ומטופלות על ידי חלק מהרשויות כאשר חלק אחר מהרשויות - לפעמים המשטרה יודעת, הרווחה לא יודעת.
עאידה תומא סלימאן: הרווחה מכירה, המשטרה לא יודעת על הסכנה.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להמשיך במדיניות הזאת שקראתי לה ואני ממשיכה לקרוא לה: יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.
עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן להקים את הרשות לטיפול או להיאבק באלימות נגד נשים ורצח נשים באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: ולענייננו היום – בשנת 2014 נרשמו 1,073 הריסות בתים בנגב בלבד.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, בתוך האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב, כאשר זאת השנה שסומן בה עליה של 54% במקרי הריסות הבתים בנגב.
עאידה תומא סלימאן: ב-2015 אני חושבת שלמרות שאין בידי הנתונים המדויקים על מספר הבתים שנהרסו בשנת 2015 בנגב, אם מוסיפים להם גם את ההריסות שהיו בצפון, במשולש וגם בגליל היה מקרה.
עאידה תומא סלימאן: בכפר כנא היו מקרים אחרים, בטמרה ובכל מיני מקומות, אני חושבת שהעלייה אפילו יותר גבוהה מאשר סומנה ב-2014.
עאידה תומא סלימאן: בימים האלה, כאשר עיקר הדברים מכוונים על ידי שרים, על ידי הממשלה, על ידי ראש הממשלה בנושא של אכיפת החוק, והדיבורים כאילו האוכלוסייה הערבית היא אוכלוסייה פורעת חוק, היא אוכלוסייה שב-DNA שלה המטרה היא לא לכבד את החוק, מסמנים שתי מטרות: מטרה של אכיפת החוקים בענייני בניה – כלומר, הריסת בתים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אנחנו מתקרבים כנראה לעוד מקרים ועליה במספר הבתים שיהרסו, ומצד שני מדברים על העניין של הנשק הלא-חוקי שמסתובב באוכלוסייה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: בימים כאלה אי אפשר להתעלם מהנושא של הריסת בתים והשלכותיו על הנשים.
עאידה תומא סלימאן: הרבה נאמר על הריסת בתים אבל בדרך כלל מדברים על הריסת בתים מהצד החוקי, מצד של עבירה על החוק, בניה לא חוקית.
עאידה תומא סלימאן: לא מדברים על הצורך בקורת גג ועל חוקי הטבע שנותנים לאנשים ודוחפים אנשים להתפתח ולפעמים לבנות על אדמותיהם הפרטיות בלי אישורים אבל גם לא מדברים על השלכות מדיניות הריסת הבתים ואי הגעה לאיזה שהוא הסדר עם כ-60,000 בתים כיום שמועמדים להריסה באוכלוסייה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: 60,000 זאת אומרת 60,000 משפחות.
עאידה תומא סלימאן: אם ממוצע הילדים בכל בית הוא שלושה ילדים, למרות שזה יכול להיות יותר גבוה אז אנחנו מדברים על 180,000 ילדים שעלולים קודם כל לחיות בחרדה של אובדן הבית, ודבר שני זה לצפות בבית שלהם נהרס מול העיניים אבל גם כן יש את הנשים.
עאידה תומא סלימאן: הנשים שבדרך כלל נעלמות מהסצנה כאשר יש הריסת בית.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו כמעט לא רואים את הנשים במקרים האלה, ואנחנו לא שומעים את כאבן ואיך זה עובר עליהן, מקרה הריסת הבית.
עאידה תומא סלימאן: איך זה משפיע על החיים שלהן כאשר אנחנו יודעים שאם אפילו נלך לפי האמרה הידועה: בית האישה הוא מבצרה, אז כשלוקחים את מבצרה מה קורה אתה ואיך היא מתמודדת עם האובדן הזה ואיך זה משליך עליה, היא עצמה, ועל חיי המשפחה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום בוועדה נשמע קודם כל תוצאות של מחקר שניהלה אותו דוקטור ניהאיה דאוד, מבחינת השלכות הריסת הבתים על הבריאות של נשים, ונתן לו את המסגרת החוקית המשפטית, בואו נגיד, דוקטור יוסף ג'בארין בזמנו כחוקר, היום הוא קולגה, חבר כנסת אתנו פה, והוא יצטרף אלינו יותר מאוחר בדיון.
עאידה תומא סלימאן: וכמובן, אנחנו נשמע עדויות של נשים מהשטח.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות את האמת, חשבתי שיהיה לי אולם מפוצץ בציבור שמעוניין לשמוע על הנושא הזה, במיוחד באווירה שמתקיימת היום, באווירת ההסתה הפרועה בעניין של בתים והצורך באכיפת החוק בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אני רואה שהנושא הזה או שהוא לא על סדר יומה של התנועה הפמיניסטית במדינה, ואני חושבת שזאת התרומה העיקרית שרציתי להביא לוועדה הזאת, שפעם אחת נתחיל גם לחשוב על הציבור הזה שלא נשמע, ציבור הנשים המוחלש ביותר שצעקתו וזעקתו לא מגיעה לוועדה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו נשמע את הקולות האלה וננסה למצוא דרך לפתרונות.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, דוקטור ניהאיה דאוד.
<ניהאיה דאוד: >
<ניהאיה דאוד: > תודה עאידה.
<ניהאיה דאוד: תודה שהזמנתם אותי לדיון חשוב זה.
<ניהאיה דאוד: אני מרצה בכירה באוניברסיטת בן-גוריון, במחלקה לבריאות הציבור.
<ניהאיה דאוד: אני לא אדבר בשם האוניברסיטה, אני אציג מחקרים שאני עשיתי בנושא של בריאות האימהות והתינוקות הבדואים לנוכח המציאות של הריסת בתים.
<ניהאיה דאוד: אז מה שתראו כאן זה לא הצגה של מחקר אחד, זה הצגה של מספר מחקרים שמרביתם פורסמו כבר בכתבי עט מדעיים בינלאומיים, לרוב בשפה האנגלית.
<ניהאיה דאוד: בעצם הקשר עם עאידה על הנושא הזה התחיל עוד לפני שהיא היתה חברת כנסת, אז בתפקידה כמנכ"לית לארגון נשים נגד אלימות, היא הזמינה אותי גם לדבר על הנושא כשהיא שמעה על הממצאים של המחקרים האלה.
<ניהאיה דאוד: אז אני רוצה להתחיל קודם כל בסקירה כללית על הזכות לדיור, שזו זכות אדם בסיסית לפי חוקים ואמנות בינלאומיות.
<ניהאיה דאוד: הזכות לבית, לקורת גג זו זכות מאד חשובה.
<ניהאיה דאוד: לפי אמנות בינלאומיות רבות הזכות לדיור, הימצאות בית זה תנאי הכרחי להשגת בריאות טובה.
<ניהאיה דאוד: אם אין בית וקורת גג אז הבריאות של האנשים בעצם נפגעת.
<ניהאיה דאוד: אני יכולה לצטט כאן אמנות שונות של האו"ם בנושא הזה כמו Universal Declaration of Human Rights שמדברת על תנאי מחיה מתאימים וכו'.
<ניהאיה דאוד: האו"ם גם קבע בעצם תנאים ייחודיים לאוכלוסיות ילידיות בגלל הפגיעות הגבוהה שלהם, ושם נקבע שצריך לתת להם זכות ייתר להגן על התרבות שלהם, על המאפיינים של התרבות, ולתת להם אפשרות לנהל את השירותים ולשפר את המצב החברתי-כלכלי שלהם, ולהעניק להם שירותים של בריאות, רווחה, חינוך ודיור אפילו משופרים מעבר למה שהאוכלוסייה הרגילה זכאית להם.
<ניהאיה דאוד: נוסף לזאת, אני רוצה לציין שמחקרים רבים בעולם מצאו קשר חזק בין מצב הדיור של האנשים לבין מצב הבריאות שלהם.
<ניהאיה דאוד: היעדר דיור, אנשים שאין להם בית, אנחנו מדברים לדוגמה על הדיור הציבורי בארץ.
<ניהאיה דאוד: אנשים או נשים שחסר להם בית, תנאי מחיה קשים, הם חיים בצפיפות, היעדר מים וחשמל, עובש, תנאי תחזוקה לא טובים של הבית, זה נמצא קשור למצבי בריאות פיסיים ונפשיים.
<ניהאיה דאוד: אנשים יכולים לפתח אסתמה, התקפי לב ומחלות שונות.
<ניהאיה דאוד: נשים יותר מגברים רגישות למצבים האלה.
<ניהאיה דאוד: אולי אני לא צריכה להסביר את זה בוועדה לקידום מעמד האישה, ברור.
<ניהאיה דאוד: הנשים הן יותר פגיעות למצבים כאלה, גם לחוסר בית וגם למצבים כלכליים נמוכים, וזה בעצם עושה אותן עוד יותר פגיעות.
<ניהאיה דאוד: אני רוצה גם להגיד שכשאנחנו מדברים על הריסת בית, אנחנו לא מדברים על הריסת מבנה פיסי בלבד.
<ניהאיה דאוד: בית, המשמעות שלו היא מעבר למשמעות הפיסית של לגור באיזה שהוא מקום.
<ניהאיה דאוד: ובערבית, אני לא יודעת בעברית אם זה קיים, בערבית פי אלבית, ופי אלדאר.
<ניהאיה דאוד: הבית זה בעצם משהו שיש לו משמעות רגשית לאנשים, משמעות של שייכות, משמעות של זהות.
<ניהאיה דאוד: "דאר" – זה המבנה הפיסי.
<ניהאיה דאוד: באנגלית יש "האוס", שזה ה"דאר", המבנה, ויש את ה"הום".
<ניהאיה דאוד: ה"הום" יש לו משמעות אחרת.
<ורד סוויד: גם בעברית יש לך בית ודירה.
<ניהאיה דאוד: דירה זה משהו מאד מצומצם.
<ניהאיה דאוד: בעברית אמרו לי שיש גם דייר, דאר, אבל לא משתמשים בזה בשפה הרגילה, היומיומית, אבל צריך כן להפריד בין המונחים האלה ולהגיד: כן, הבית בעצם מיועד לספק לאנשים צרכים לא רק פיסיים של קורת גג ומקום לנוח בו ולבשל ולהשיג את הצרכים הבסיסיים והפיסיים אלא הבית נועד גם לספק צרכים חברתיים, נפשיים ואחרים של האנשים.
<ניהאיה דאוד: אז מבחינה נפשית, הבית גם יכול לתת תחושת שייכות, גאווה, שקט נפשי, וזה חלק מהזהות העצמית.
<ניהאיה דאוד: אנשים מעצבים את הבית לפי הזהות שלהם, לפי מה שהם מרגישים שנוח להם.
<ניהאיה דאוד: באוכלוסיות ילידיות מחקרים מצאו שיש לבית משמעות מעבר לכך.
<ניהאיה דאוד: יש לבית משמעות קולקטיבית יותר של זהות חזקה.
<ניהאיה דאוד: אנשים מאוכלוסיות ילידיות מייחסים לבית גם כן משמעויות של שייכות אתנית וזהות, ולכן אנחנו רואים אותם פחות זזים, פחות עוברים ממקום למקום בזמן שאנשים בחברות מערביות עוברים ממקום למקום.
<ניהאיה דאוד: הקשר הזה פחות "גורדי" אצלם הייתי אומרת אבל אנחנו מצאנו וגם אחרים מצאו שעקירה מהבית בקרב אוכלוסיות ילידיות מהווה פגיעה קשה בבריאות הפיסית והנפשית של האנשים.
<ניהאיה דאוד: אנחנו פרסמנו את זה בעבר לגבי העקירה ב-48 של הנשים, של דור אחד ושני ושלישי, של הערבים בתוך ישראל, העקירה שלהם מתוך הבית היוותה באמת פגיעה פיסית ונפשית אצל האנשים האלה.
<ניהאיה דאוד: זה פורסם ב-2012.
<ניהאיה דאוד: למחקר הנוכחי, מה שאני הולכת לדבר, אני הולכת לדבר על שני מחקרים שעשינו אותם גם איכותני וגם כמותי בקרב האוכלוסייה הבדואית.
<ניהאיה דאוד: אנחנו ביצענו עשר קבוצות מיקוד, חמש קבוצות בקרב נשים בישובים מוכרים וחמש קבוצות של מיקוד בקרב נשים בדואיות בכפרים הלא מוכרים.
<ניהאיה דאוד: בסך הכל השתתפו 106 נשים, ואחר כך לקחנו ממצאים מהמחקר הזה ובנינו שאלון וחילקנו אותו – בעצם ראיינו פנים מול פנים 520 נשים בישובים מוכרים ולא מכורים, ומה שאנחנו רצינו לעשות – זה היה מחקר יותר גדול.
<ניהאיה דאוד: זה לא רק התמקד בהריסת בתים.
<ניהאיה דאוד: המטרה שלנו היתה להבין את מגוון הגורמים החברתיים, כלכליים וסביבתיים הקשורים לבריאות אם ותינוק בקרב האוכלוסייה הבדואית, לבדוק את השימוש בשירותי בריאות, ולבדוק גם חסמים ביחס להשגת שירותי בריאות.
<ניהאיה דאוד: הרציונל למחקר היה הפערים הקיימים בין התינוקות הבדואים לתינוקות האחרים שגרים באזור הדרום.
<ניהאיה דאוד: תמותת התינוקות בקרב ילדים בדואים היא משולשת או פי שלוש מאשר התינוקות האחרים באזור הדרום והיא פי 2 מאשר התינוקות הערבים האחרים בישראל.
<ניהאיה דאוד: וגם אנחנו יודעים על פגיעה נוספת או מצבי בריאות קשים בקרב התינוקות הבדואים שקשורים להיפגעות מתאונות, תחלואה קרדיו-וסקולארית ואנמיה, עיכוב בגדילה והתפתחות, בעיות בנגישות פיסית ושפתית לשירותי בריאות.
<ניהאיה דאוד: אני לא צריכה להציג אולי את האוכלוסייה הבדואית בנגב אבל בכל זאת, אני חשבתי שכדאי להגיד כמה דברים בכותרות: האוכלוסייה הזאת היא אוכלוסייה של ילידים שגרה באזור הנגב הרבה לפני קום מדינת ישראל.
<ניהאיה דאוד: היום הם מונים בערך כ-200,000 תושבים, כ-25% מאוכלוסיית הנגב.
<ניהאיה דאוד: למרות שהם 25% מאוכלוסיית הנגב, יש להם שיפוט רק על 3% מהאדמות בנגב, וזו נקודה חשובה.
<ניהאיה דאוד: הם מהווים כ-15% מהאזרחים הערבים בישראל.
<ניהאיה דאוד: הפקעת האדמות שלהם, לאורך שנים, הביאה לשינויים ממש נרחבים בקשר לאורח החיים שלהם.
<ניהאיה דאוד: מאורח חיים נוודי לאורח חיים שהוא סמי-אורבאני כזה, ופשוט היתה הריסה טוטאלית של הענף הכלכלי החשוב ביותר, שזה המרעה בקרב האוכלוסייה הזאת ולכן, אנחנו רואים שמרביתה אוכלוסייה חיה מקצבאות ביטוח לאומי, שיעורי אבטלה מאד גבוהים ומצב סוציו-אקונומי נמוך מאד, במיוחד בכפרים הלא מוכרים.
<ניהאיה דאוד: זאת תמונה של כפר בלתי מוכר.
<ניהאיה דאוד: האוכלוסייה, הסיפור של הכפרים הלא מוכרים, אתם מכירים את זה, נכון?
<ניהאיה דאוד: אני לא צריכה לחזור על זה שמדינת ישראל רוצה לרכז את האוכלוסייה הבדואית בשישה ישובים בשנות ה-60 ולא הכניסה את הישובים האלה בתכנית המתאר, וככה הישובים האלה נשארו מחוץ לתכנית, ואז הם הפכו להיות יישובים בלתי מוכרים.
<ניהאיה דאוד: כל המבנים בישובים האלה, הבלתי מוכרים, בעצם הם ישובים בלתי חוקיים והם צריכים להיות, לפי המדינה, נידונים להריסה.
<ניהאיה דאוד: דוחות שונים, כמו שציינה עאידה, אנחנו מכירים בקשר להריסת בתים ומספר הריסת הבתים.
<ניהאיה דאוד: אנחנו יודעים על המספרים האלה שהם גדלים משנה לשנה.
<ניהאיה דאוד: מדובר על אלפי בתים שנהרסו או שמיועדים להריסה.
<ניהאיה דאוד: את הממצאים שלנו בקשר למחקר הספציפי על הריסת הבתים ומצב נפשי של נשים אנחנו פרסמנו בפרסמנו ב-HHR של הרווארד יחד עם דוקטור יוסף ג'בארין, שהצטרף אלינו עכשיו.
<ניהאיה דאוד: אנחנו מצאנו שקרוב ל-30% מהנשים שהשתתפו במחקר, הבית שלהן מיועד להריסה.
<ניהאיה דאוד: 27% מהנשים, אני לא יודעת למה זה התהפך לערבית המספר כאן, זה 126 מתוך 464.
<ניהאיה דאוד: 60% מהנשים שהבית שלהם מיועד להריסה סבלו מסימפטומים דיכאוניים, מדיכאון, לעומת 40% מהנשים שהבית שלהן לא מיועד להריסה.
<ניהאיה דאוד: הנשים האלה היו בהשכלה נמוכה, הן קיבלו יותר קצבאות ילדים.
<ניהאיה דאוד: אחוז הנשים שלא ידעו קרוא וכתוב היה גבוה.
<ניהאיה דאוד: הן גרו רובן, כ-85% בבית מאוהל או מה שנקרא "בראקס", ורובן, הבית שלהן לא היה מחובר לחשמל, לא היה מחובר למים, לא היתה תחבורה ציבורית שהגיעה לבית - -
עאידה תומא סלימאן: אבל הוא היה הבית שלהן.
<ניהאיה דאוד: כן.
<ניהאיה דאוד: מרבית הבתים האלה היו בישובים לא מוכרים.
<ניהאיה דאוד: מה שחשוב לי להגיד – אפשר לטעון הרי שבגלל כל המצב הזה של הנשים, ההשכלה הנמוכה שלהן וכל זה, זה מה שגרם לדיכאון.
<ניהאיה דאוד: ולצורך זה אנחנו בעצם עושים ניתוחים שהם מורכבים יותר שנקראים ניתוחים רב-משתנים באמצעות רגרסיה.
<ניהאיה דאוד: אנחנו מצאנו שגם כשלוקחים בחשבון את כל הגורמים האלה, של השכלה נמוכה ושל חוסר תעסוקה ושל הכנסה נמוכה וכל זה, עדין יש קשר בין הריסת בתים בין למצב הבריאות של הנשים.
<ניהאיה דאוד: אנחנו ראינו שיש יותר דיכאון, פי 143 בקרב הנשים האלה.
<ניהאיה דאוד: השאלה שאנחנו שואלים כמדענים, אנשים שעוסקים במחקר, מדוע הריסת בית גורמת לדיכאון אצל נשים ומצבי בריאות נפשיים ירודים?
<ניהאיה דאוד: אז ככה, אנחנו ראינו שבית שמיועד להריסה או שקיבל צו הריסה – לרוב זה מצב שיכול להיות אמתי, שזה יקרה בפועל כי הנשים חיות שם ורואות מה שקורה.
<ניהאיה דאוד: הריסת בתים גם נעשית בצורה מאד פתאומית הרבה פעמים.
<ניהאיה דאוד: לא מודיעים לך מחר, קובעים לך זמן ביומן ואומרים לך: אנחנו מחר באים להרוס את הבית או אומרים לך, פשוט באים והורסים את הבית.
<ניהאיה דאוד: ולכן, יש אלמנט של פתאומיות שעושה את זה מאד מאד קשה לנשים.
<ניהאיה דאוד: הרס הבתים גם נעשה בליווי של כוחות ביטחון ומשטרה, שזה מגביר את תחושת הדחק בקרב המשפחה.
<ניהאיה דאוד: חלק מהנשים שהבית שלהן נהרס, נהרס יותר מפעם אחת.
<ניהאיה דאוד: אז הבית יכול להיות מועד להריסה אבל הוא נהרס גם בפעמים קודמות וגם הרבה פעמים כמו שעאידה ציינה, אישה שהבית שלה נהרס, היא מוצאת את עצמה שאין לה איפה ללכת לשירותים.
<ניהאיה דאוד: אין לה איפה ללכת.
<ניהאיה דאוד: היא פשוט מוצאת את עצמה תחת כיפת השמיים והיא לא יכולה לבשל, אין לה איפה להשכיב את הילדים, אין לה איפה לשים את הבגדים של הילדים.
<ניהאיה דאוד: פשוט היא נותרת במצב מאד מאד קשה.
<ניהאיה דאוד: כשאנחנו שאלנו את הנשים על המצב הזה, הן אישרו את הדברים האלה במחקר האיכותני.
<ניהאיה דאוד: פשוט נשים אמרו: כל פעם שאנחנו רואות איזה רכב זר שמבצבץ לו, מגיע מרחוק, אנחנו יודעות שזה סימן לזה שזה הולך להיות וזה מתקרב, ואז הן נכנסות ללחץ.
<ניהאיה דאוד: הנשים האלה חיות פשוט בלחץ מתמיד כל הזמן, מה שמגביר באמת את המצב הדיכאוני אצלן וגם את המחלות הנפשיות.
<ניהאיה דאוד: הנשוא הזה של הריסת בתים גם עלה כנושא שפוגע בסביבה של הגידול וההתפתחות התקינים של ילדים.
<ניהאיה דאוד: נשים אמרו: אנחנו לא יכולות להשקיע או המשפחות לא יכולות להרשות לעצמן להשקיע בתנאים נאותים של בית כשהן יודעות שזה הולך להיהרס, נכון?
<ניהאיה דאוד: אז פשוט בונים את הבית מחומרים מתכלים או חומרים זולים כמו אוהל או "בראקס".
<ניהאיה דאוד: אז מה שקורה, שזה מהווה סביבה שילד לא יכול לגדול בה מכל הבחינות.
<ניהאיה דאוד: גם לא משקיעים בסביבת הבית כי הם יודעים שזה הולך להיהרס, ואז הילדים האלה, דור אחרי דור, גדלים בסביבה שהיא לא הולמת ולא מתאימה לגידול של ילדים.
<ניהאיה דאוד: אנחנו דיברנו על זה שאין מים, אין חשמל, אין את כל הדברים האלה אז באמת, פינה מתאימה לגידול ילדים, הנשים אמרו שזה לא נמצא שם.
<ניהאיה דאוד: אנחנו אחר כך הלכנו ובדקנו את השימוש בשירותי בריאות בקרב הילדים בישובים המוכרים והלא מוכרים, ואנחנו מצאנו בכל המדדים שהסתכלנו עליהם, שהילדים בישובים לא מוכרים פשוט משתמשים יותר בשירותי בריאות.
<ניהאיה דאוד: הם גם יותר חולים בזמן הלידה, הם גם מבקרים יותר אצל רופאי משפחה, הם מבקרים יותר אצל רופא פרטי, הם מתאשפזים יותר אחרי שהם מבקרים בחדר מיון.
<ניהאיה דאוד: נכון, הם מגיעים פחות לחדר מיון.
<ניהאיה דאוד: אז בעצם הם עולים יותר כסף למערכת הבריאות בגלל המצב הזה שלהם, שהם נמצאים בישובים לא מוכרים.
<ניהאיה דאוד: עכשיו, מה זה עשה לתפיסת הנשים גם?
<ניהאיה דאוד: שימו לב שהנשים דיברו על חסמים לטיפול נאות בתינוק – 30% מהן ייחסו טיפול לא נאות לתינוק בהריסת בתים.
<ניהאיה דאוד: זה החום מצד ימין של המסך.
<ניהאיה דאוד: מה שזה עשה לנשים, זה עשה הרגשה מאד רעה אצל הנשים, שהן אמרו: אנחנו מרגישות שאנחנו מופלות לרעה.
<ניהאיה דאוד: אנחנו לא מקבלות את מה שמגיע לנו מבחינת שירותי בריאות.