GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נבילה אספניולי: בשנים האחרונות התרומה ולכן המודעות לסביבה והמודעות לאלימות בתוך ה - - - כאילו אם אנחנו קוראים את הסקר איפה ההישגים שלנו, אז אני קוראת שעצם זה שנשים רבות מודעות לעניין של אלימות מינית כלפיהן לעומת הנשים הרוסיות, זה עשייה של הנשים וארגוני הנשים בתוך החברה הפלסטינית.
<נבילה אספניולי: אז בהחלט יש עוד מה לעשות.
<נבילה אספניולי: כשאני מדברת אני מדברת על שלושה מעגלים, אנחנו מדוכאים בתוך החברה בכלל, כחלק מהמיעוט הפלסטיני בישראל, כחלק מהנשים בישראל וכחלק מהחברה הפטריארכאלית הפלסטינית בישראל.
<נבילה אספניולי: שלושת המעגלים דורשים מאיתנו אסטרטגיות שונות לעבוד מולם ואנחנו עובדים גם מול החברה שלנו, גם מול המדינה וגם מול המרחב הכולל.
<נבילה אספניולי: לכן את תראי אותנו גם בעניין של שלום, גם בעניין של שוויון, גם בעניין של מאבקים של עובדים ועובדות, גם בעניין של מאבקים בסביבה.
<נבילה אספניולי: זה בעצם בגלל שאנחנו מנסות לקשר בין כל המעגלים.
עאידה תומא סלימאן: תודה, נבילה.
עאידה תומא סלימאן: נעמי, רצית להתייחס.
נעמי חזן: לא לנקודה הספציפית הזאת, אבל באופן יותר כללי.
נעמי חזן: הסקר הזה הוא מאוד מאוד חשוב, הוא עדיין לא מושלם, אין הצטלבויות, אין רגרסיות.
נעמי חזן: יש פה עבודה לעשות לגבי הסקר עצמו.
נעמי חזן: אבל מה שחשוב פה זה שתי הנקודות, שוב אני רוצה לחזור למרכז של הדברים, אל"ף, שאנחנו חיים בחברה שהיא מלאה פחדים.
נעמי חזן: למי יש עניין שכל כך הרבה אזרחים חיים בפחד, בחוסר ביטחון מתמיד?
נעמי חזן: זו שאלה לא רק תיאורטית או היסטורית, זו שאלה אמיתית שהיא משפיעה על כל היבט והיבט של החיים שלנו.
נעמי חזן: חשוב גם שבכנסת יתייחסו לרמה הבלתי נסבלת של חוסר ביטחון אנושי במדינת ישראל.
נעמי חזן: הנקודה השנייה והלא פחות חשובה, גם פה הפער המגדרי הוא הרבה יותר מדי גדול.
נעמי חזן: צריך להתמודד עם הפער המגדרי גם בחקיקה פרטנית, אבל גם בשינוי תפיסות עולם.
נעמי חזן: אני חושבת, ופה אני מאוד מברכת את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, היא כל הזמן חוזרת למבנה העומק ולצורך לשנות איך אנחנו רואים את מה שקורה מסביבנו ובתוכנו.
נעמי חזן: מי שלא מטפל נמרצות בצמצום הפער המגדרי מפקיר את החברה הישראלית.
נעמי חזן: כדאי לומר את זה פעם אחת בפה מלא.
עאידה תומא סלימאן: תודה לנשים המדהימות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שסיפקתם לנו הארות על התכנים, שאני חייבת להגיד הקשים, שעלו מתוך הסקר.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכן.
עאידה תומא סלימאן: אני מברכת את הצטרפות חברת הכנסת מיכל רוזין ואני אנצל את ההזדמנות כדי להודיע על עוד בעיניי הישג.
עאידה תומא סלימאן: אם כבר דיברנו בפאנל שלם ויצאנו ממנו במסקנה שהנשים הערביות הכי חרדות במדינה אז מאז שנכנסתי לכנסת וכיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה טיפלתי גם בנושא של תעסוקת נשים ערביות, טיפלתי בהרבה נושאים שקשורים לכלל האוכלוסייה ואני גאה בזה שהצלחתי לפתוח את דלתות הוועדה לנשים מוחלשות, מודרות, שאף פעם לא שמעו אותן.
עאידה תומא סלימאן: הן הגיעו לכנסת, דיברו, העלו את הנושאים ואנחנו ממשיכות להיאבק איתן כדי לשנות את המציאות.
עאידה תומא סלימאן: בתוך הוועדה יש חברי וחברות כנסת שהם הרבה פעמים באמת מתייצבים ומתייצבות לידי בצורה שמפתיעה אותי כל פעם מחדש בנושאים שאני מבינה לוועדה.
עאידה תומא סלימאן: אחד הנושאים שבתקופת הבחירות נשאלתי עליו כמה פעמים זה הנושא של היועצות לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: המצב בתוך האוכלוסייה הערבית ובאופן כללי של היועצות הוא קשה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכות חקיקה רצינית לשנות את הסמכויות ואת המעמד ואת היכולת לבצע דברים של היועצות באופן כללי ועצם העובדה שהם יתחילו להשתכר כמו שצריך על העבודה שהן עושות, אבל גם באוכלוסייה הערבית זה נושא כואב, הרבה פעמים אין יועצות ואין תקציב לתקנים ולא מאיישים את התפקיד הזה.
עאידה תומא סלימאן: יזמנו, לאחר שהדיון שהתקיים, אני וחבר הכנסת בני בגין תכנית לקידום איוש התפקיד של יועצות לקידום מעמד האישה בחברה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: אני בגאווה רבה אומרת שהצלחנו לקדם את התכנית הזו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מצהירים היום, ואני מביאה בשורה היום ליועצות ולציבור הערבי, שהתכנית תתחיל להתבצע בחמש השנים הבאות עם תקציב כדי לאייש בפעם הראשונה 32 יועצות, בעוד שנתיים עודג 32 יועצות עם תקציב לפעולה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא אומר שאני שכחתי מהעניין של היועצות באוןפ כללי.
עאידה תומא סלימאן: אבל הצלחנו להרים את זה.
עאידה תומא סלימאן: השרה לשוויון מגדרי, שעוד מעט גם תגיע להשתתף איתנו, חברת הכנסת גילה גמליאל, קיבלה על עצמה את האחריות לביצוע התכנית הזו.
עאידה תומא סלימאן: ביחד שלושתנו הרמנו את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לחבר הכנסת בני בגין, אנחנו יכולים לא להסכים על הרבה דברים, אבל עוד יותר יכולים להסכים על עוד דברים.
עאידה תומא סלימאן: העיתונאית ענת סרגוסטי, בבקשה, גברתי.
עאידה תומא סלימאן: סוף סוף חבר כנסת החזיק מעמד איתנו, לזמן ארוך, נחרוג.
זאב בנימין בגין: תודה רבה, עאידה, בוקר טוב.
זאב בנימין בגין: בדרך כלל כשגבר מתבקש או רוצה לדבר בכנסים כאלה אז הוא מביא איתו בכיס איזה חידוד, איזה הלצה, איזו בדיחה שתתאים והוא מסביר כמה הוא מאוים או להיפך.
זאב בנימין בגין: לא הצלחתי להביא מן הבית חידוד כזה, אבל ביקשתי את רשות הדיבור בעקבות הדברים ששמעתי מן החברות המאוד מרשימות, כפי שאמרה חברתי ויושבת הראש שלי, עאידה תומא סולימאן, ואני מבקש להתייחס אולי מנקודת מבט, אחרי שיעל יצאה לרגע ועוד תחזור, אני חושב שאני כמעט הזקן ביותר בחדר הזה.
זאב בנימין בגין: היה נדמה לי שאני שומע נימה של קושי שקשה להתגבר עליו מהגברת נבילה שדיברה על פעמון של אזעקה ואני חושב שאמרת שזה מה שצפוי לנו.
זאב בנימין בגין: אז אני מבקש לחלוק על ההנחה הזאת.
זאב בנימין בגין: אני אזכיר, כדי שתהיה לנו פרספקטיבה.
זאב בנימין בגין: קודם כל לומר, עצם העובדה שחברתי עאידה היא היושבת ראש שלי היא ברכה כשלעצמה ואני יכול להעיד שכאשר באתי בדברים עם פקידי האוצר לעניין המימון הנאה, 5 מיליון שקלים בשנה כפול חמש שנים, לעניין היועצות, אני מצאתי דלת פתוחה, לא הייתי צריך להרצות הרצאות ארוכות, וחלק ניכר מזה היה כשהצגתי את עצמי כשליח של יושבת הראש שלי, עאידה תומא סולימאן.
זאב בנימין בגין: זה עזר מאוד.
זאב בנימין בגין: אני חושב שיש בכך שינוי לטובה ואנחנו עומדים בפני שינוי לטובה.
זאב בנימין בגין: רק לפרספקטיבה, דבר מדהים כשאני חושב על כך, אולי נעמי עוד זוכרת, נשים בשוויצריה זכו לזכות בחירה לפרלמנט ב-1972, פרלמנטים יש 300 שנה, אולי 400, באיסלנד, בארץ, במדינת החירות, השוויון והאחווה, צרפת, נשים זכו לזכות לפרלמנט ב-1945 ובשנים שקדמו לכך כיהנו ממשלות שמאל.
זאב בנימין בגין: מדוע ממשלות השמאל מנעו מן הנשים את היכולת לבחור?
זאב בנימין בגין: הטענה הייתה שנשים, עכשיו אני מוסיף, הן כל כך טמבליות, סגור סוגריים, הן יושפעו ומושפעות יותר מדי על ידי הכמרים שלהם.
זאב בנימין בגין: זה היה התירוץ או ההסבר של מפלגות השמאל.
זאב בנימין בגין: למה אני מביא את זה?
זאב בנימין בגין: כי אנחנו בהתקדמות רבה, בשטחים רבים, אני רוצה לומר לגב' נבילה, גם בשאלת הנשים וגם בשאלת המיעוט הערבי בישראל.
זאב בנימין בגין: אנחנו בהתקדמות רבה?
זאב בנימין בגין: ואנחנו עומדים בפני שנים הרבה יותר טובות בשני השטחים האלה.
זאב בנימין בגין: כך אני רואה את זה מנקודת ההשקפה שלי.
זאב בנימין בגין: בין השאר, לפני עשרים שנה לא היה סקר, לפני עשר שנים לא היה סקר, אז לא הייתה נקודת אפס, לא היה מישור ייחוס, עכשיו אנחנו יודעים יותר, יודעות יותר, מבינים יותר, מבינות יותר, ולכן בהסתכלי אחורנית אני מלא תקווה לקראת העתיד הלא מאוד רחוק, ממש בארבע, חמש, שש השנים הקרובות.
זאב בנימין בגין: ולעאידה, תודה רבה.
<ענת סרגוסטי: תודה רבה לחבר הכנסת בני בגין.
עאידה תומא סלימאן: זאת הייתה גם טעימה שאפשר להסכים על הדברים ואפשר להמשיך לא להסכים על דברים.
זאב בנימין בגין: אבל אם אפשר לא להסכים מתוך אופטימיות זה יתרון גדול.
<ענת סרגוסטי: צהריים טובים, אנחנו עכשיו עוברים לחלק האופטימי של היום הזה ואני רוצה להזמין בנוסף לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שהיא יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, את חברת הכנסת מרב מיכאלי, את חברת הכנסת מיכל רוזין וחברת הכנסת מירב בן ארי.
<ענת סרגוסטי: היא צריכה להגיע.
<ענת סרגוסטי: היא הכתובת שלנו בעצם.
<ענת סרגוסטי: תודה רבה על הסקר.
<ענת סרגוסטי: אני חושבת שמעבר לכל הנקודות שעלו כאן
<ענת סרגוסטי: במושב הקודם, מה שהסקר הזה מלמד אותנו זה על הסתירה או הפער בין הביטחון האנושי לבטחון המדינה, אבל יותר מכל בעצם מי מגדיר מה הוא ביטחון, בעצם למה מי שמגדיר מה הוא ביטחון הוא רק גנרלים, גברים, יהודים ששירתו כך וכך שנים בצבא ולא אישה ערבייה מנצרת, ולמה אלה צריכים להיות שני עולמות מקבילים.
<ענת סרגוסטי: ננסה לדבר על זה וננסה גם לדבר על ההפרדה, המעושה בעיניי, בין הטיפול בעניינים החברתיים לטיפול בעניינים הביטחוניים.
<ענת סרגוסטי: הרי זה די ברור שהנזק הסביבתי של כל הנושאים הביטחוניים זה העניינים החברתיים וזה די ברור, בעיניי, ש-20% מתקציב המדינה שהולכים לביטחון נגרעים ממקומות אחרים וזה די ברור שתחושת העוני וחוסר הביטחון נובעת בין השאר מהשקעת היתר שהמדינה משקיעה בנושאים של בטחון המדינה ושהרבה פעמים בטחון המדינה לא בהכרח מעניק תחושת ביטחון אישי והעובדה שאנחנו נרכוש את הצוללת הכי משוכללת ואולי את המטוס הכי משוכלל בעולם לא בהכרח תעניק לנו את הביטחון שאנחנו רוצות אותו, וגם רוצים מכיוון שהסקר הזה הראה שגם גברים מרגישים חוסר ביטחון בהרבה מאוד תחומים.
<ענת סרגוסטי: אני כן ארצה שבשעה שיש לנו נדבר גם על מה אפשר לעשות, בעיקר בהתחשב בעובדה, ואני חושבת שגם חברת הכנסת לשעבר נעמי חזן וחברת הכנסת יעל דיין, שירתו בכנסת בתקופה שבה הייתה סולידריות מאוד מאוד גדולה בין חברות כנסת והצליחו להוביל מהפכה פמיניסטית חוקתית מאוד מרשימה, איך אנחנו נהנות מהפירות, מהעובדה שיש הפעם 32 חברות כנסת ומובילות ביחד איזה שהיא מהפכה.
<ענת סרגוסטי: אז אני ארצה לדבר גם על הדברים האלה.
<ענת סרגוסטי: נתחיל קודם מהגדרת הביטחון.
<ענת סרגוסטי: מרב.
מרב מיכאלי: תודה רבה, ענת, ואם תרשי לי קודם רק להרים לעאידה על המהמם הזה, על כנס באמת באמת מהמם ותודה רבה וכל הכבוד.
מרב מיכאלי: לכבוד ולעונג הוא לנו שאת יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.
מרב מיכאלי: ואני רוצה להגיד שאני מתנצלת, אני לא אהיה שעה, עאידה יודעת, כי אני הולכת מפה כי יש דיון בוועדת חוץ וביטחון על שירות נשים בצה"ל, שבו הצבא הולך לפרוש נוצות טווס ולהסביר איך הם פותחים עוד מקצועות לנשים והם הולכים לשלב נשים חבל על הזמן.
מרב מיכאלי: ואני הולכת להגיד, יושבת פה חברת הכנסת לשעבר, נעמי חזן, שכבר בשנת 2000 העבירה חוק בכנסת הזאת שמחייב את הצבא לפתוח את כל המקצועות בפני נשים והצבא לא עשה את זה, הצבא לא עשה את זה ולא עושה את זה.
מרב מיכאלי: שבע שנים אחר כך הצבא עצמו הזמין מאלוף במילואים, יודקה שגב, ראש אכ"א לשעבר במיל', ועדה שתבדוק את מצב שירות הנשים בצה"ל והוועדה של אלוף במילואים, שאיננו פמיניסט, או לפחות לא היה לפני הוועדה הזאת, באה עם מסקנות חד משמעיות ואמרה שיש אי שוויון עוצר נשימה בלתי נסבל לנשים בצבא ואמר 'ולהלן המלצותיי', אחת, לפתוח את כל המקצועות לנשים בצה"ל, שתיים, לעבור לאבחון ומיון ושיבוץ לפי כישורים ולא לפי סטריאוטיפים מגדריים, ומשם היו עוד המלצות שהן הבאות בתור, וזה לא קרה עד היום.
מרב מיכאלי: ועכשיו הצבא יסביר לנו בהרבה מילים למה זה לא קורה גם עכשיו ועל זה אנחנו נלך לריב.
מרב מיכאלי: ולמה אני אומרת את זה עכשיו?
מרב מיכאלי: כי לשאלתך, למה אנחנו לא שותפות בשיח על הביטחון, זה כי גם בשיח על מה נחשב ביטחון, גם משם אנחנו מודרות.
מרב מיכאלי: אנחנו מודרות פעמיים ולכן גם יותר קשה לנו לקחת בעלות על הדיון בביטחון, כי אם מראש אנחנו לא מבינות ולא שותפות לדיון על הביטחון האמיתי אז איך נוכל לבוא ולהגיד שמשהו אחר הוא ביטחון?
מרב מיכאלי: אנחנו פשוט מבינות מה זה ביטחון.
מרב מיכאלי: אחרי שאמרתי את כל זה אני כן רוצה לעשות כוכבית ברשותך ולהאיר עוד זווית של הדיון הזה, שבו אנחנו בסוף שותפות, איך אני אגיד?
מרב מיכאלי: לאקסיומה הזאת שביטחון הוא לאומי.
מרב מיכאלי: בסקר הזה, במחקר הזה שלך, עאידה, אפשר לראות מה גורם לך ולךָ, גם לגברים, לחוש חוסר ביטחון.
מרב מיכאלי: תאונות דרכים נמצא מה זה למטה למטה למטה למטה, זה לא גורם לאי ביטחון לאף אחד.
מרב מיכאלי: זה דבר שנהרגים ממנו הכי הרבה נשים וגברים במדינת ישראל, אבל בכמויות בכלל פסיכיות, הדבר הכי הכי רלוונטי לביטחון הפיזי שלנו הוא תאונות דרכים.
מרב מיכאלי: אולי אצל נשים זה זה והטרדה מינית, אבל בטח ובטח מבחינת פציעות, מבחינת מוות, מבחינת נזק נוראי, אף אחת ואף אחד מאיתנו לא סופר את זה כפונקציה של ביטחון.
מרב מיכאלי: אז צריך להגיד שגם אנחנו לא חפות, גם אנחנו אלה שכאילו חושבות במונחים פוליטיים לא חפות מהדבר הזה ונדרש פה פיצוח, מה הוא - - - בואי, בשביל זה הבאנו אותךְ.
<ענת סרגוסטי: לא, הפיצוח הוא בין השאר בידינו.
<ענת סרגוסטי: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אגיד בקצרה מה מסגרת הדיון שניסינו להוביל כאן.
<ענת סרגוסטי: אל"ף, איך אנחנו מגדירות מה הוא ביטחון ולמה בדיון הציבורי רק הגנרלים מגדירים מה הוא ביטחון והאם יש סתירה בהכרח מובנית בין ביטחון אישי לבין בטחון המדינה וגם למה אנחנו עושות את ההפרדה הזאת או נכנעות להפרדה הזאת, או לפעמים מובילות את ההפרדה, בין הדיון החברתי לדיון הביטחוני.
<ענת סרגוסטי: זאת אומרת למה לא קושרות את שני הדברים ביחד, מכיוון שאחד משליך באופן מובהק ולפעמים הרסני על השני ואי אפשר לנהל, בעיניי לפחות, דיון חברתי בלי לעסוק בסוגיות של ביטחון, ואנחנו קצת נכנעות להפרדה הזאת.
<ענת סרגוסטי: אז כיוון שאת צריכה עוד מעט ללכת, הייתי שמחה לשמוע ממך כמה מילים על מה בעינייך זה ביטחון, איך את מגדירה ביטחון.
מירב בן ארי: ראשית אני מתנצלת שאיחרתי, אני וחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין יושבות ראש השדולה של כחול לבן, מיוצר בישראל, שמבחינתי זה כבר משמעותי בעיניי שנשים בכנסת מובילות את התעשייה, למרות שלצערי רוב מי שישב בשולחן, וחברת הכנסת מיכאלי הגיעה לשם וראתה, הייתה שם תעשיינית אחת, של ד"ר פישר, אז הדרך עוד ארוכה, אבל לפחות עשינו משימה חשובה היום.
מירב בן ארי: ואני רוצה גם להודות לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שאני חברה בוועדה שלה על כל היום החשוב הזה, וכמובן לחברותיי.
מירב בן ארי: קודם כל אני חושבת שאנחנו ביום עצוב, יום שבו עוד פעם אישה נרצחת אל מול ילדיה התאומים.
מירב בן ארי: אני קראתי את הדברים , לא יודעת מי שראה בעיתון, מישהי כתבה טור מאוד מאוד קשה על איך היום הזה, אנחנו מציינים אותו בכזו חגיגיות ופורצות את התקרה, אבל יש כל כך הרבה נשים שקבורות בתחתית הבטון.
מירב בן ארי: היא כתבה טור, אני מציעה לכולכם לקרוא אותו, פשוט קשה, על הפער העצום בין הטייסות שראינו בעיתון וראינו את אותן נשים שעשו פריצת דרך, ועאידה נתנה לי רשימות של דפים על נשים מכל המגזרים, ועדיין יש כאן נשים שסובלות מאלימות ומקשיים פיזיים שפשוט קשה לומר, אבל אתמול בלילה ראינו עוד אירוע כזה.
מירב בן ארי: הכול מתחבר לנושא של הביטחון.
מירב בן ארי: מבחינתי אני חושבת שהדבר שהכי מפתיע, שמדינה שיש בה צוללות ויש בה מטוסים ויש בה את הצבא, אחד הטובים בעולם, לא מסוגלת לתת ביטחון בסיסי לנשים.
מירב בן ארי: לצערי תפיסת הביטחון, שלי לפחות, בכל מה שקשור לנשים, היא מאוד מאוד קשה.
מירב בן ארי: אני רואה פער עצום, בדיוק כמו שדיברתי עכשיו על התקרה ועל הבטון, כך גם בנושא הביטחון.
מירב בן ארי: לצערי אנחנו נמצאים עדיין רחוק מאוד ממקום שבו נשים במדינת ישראל מרגישות ביטחון ברחוב ובמקום הכי חשוב, בתוך המשפחה.
<ענת סרגוסטי: עאידה, אני מניחה שאת לא תדברי על שירות בצבא.
עאידה תומא סלימאן: יש לי עמדה מאוד ברורה בנושא הזה, אני לא מהמהללות את הצבאות ואני לא מאמינה שהם אלה שיביאו לנו את הביטחון והעובדה, ניסיתי להוכיח, דאגתי שיתקיים הסקר הזה, עובדה, מה שאמרה מירב, מטוסים וטנקים וחיילים הם לא אלה שייתנו לנו את הרגשת הביטחון ואני גם חושבת ואני הייתי רוצה לראות נשים נאבקות למען שלום ורווחה ושוויון ודמוקרטיה הרבה יותר מאשר הייתי רוצה לראות נשים נאבקות על עמדות בתוך צבא כלשהו.
עאידה תומא סלימאן: אבל זאת העמדה שלי וככה אני רואה את הדברים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן, וזה מה שהיה חשוב לי, אמרתי לפני שנכנסתי לכנסת שאני באה לפוליטיקה כדי לשנות, לא כדי להשתנות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר אני רוצה וחשבתי כל החיים, עם קבוצה נהדרת של נשים, שעשינו הרבה מאבקים ביחד, שהגיע הזמן לשנות את השיח הקיים במדינה סביב מי קובע מה זה ביטחון ושאנחנו, שמכירות טוב מאוד מה נותן לנו ביטחון ובאיזה מצבים אנחנו מרגישות ביטחון, יכולות וצריכות להשפיע על השיח הזה ולהתוות את עיצוב התודעה הציבורית של מה זה ביטחון.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגנרלים דיברו יותר מדי, הרבה מדי שנים, והם לא הביאו אותנו לביטחון ולצערי הביאו אותנו לתוצאות האלה.
עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שאנחנו נעלה את קולנו ונתווה הבנה חדשה של מה הוא ביטחון, גם אישי וגם ציבורי.
מיכל רוזין: הבעיה שהיא הולכת, זה אומר שאף אחד לא מצביע כקונטרה לה.
מיכל רוזין: מרב, את צריכה לראות שמישהו מהמחנ"צ מצביע קונטרה.
מיכל רוזין: אין מה לעשות, זה חלק מיומנו בכנסת.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד בהקשר הזה, דרך אגב, ישבתי וחשבתי פה, כשמרב אמרה שהיא הולכת לדיון, אם יש משהו כל כך כיף בשתי חברותיי, ואני שמחה לרגע שמירב יצאה, למרות חברותנו, אבל בכל זאת בשתי חברותיי, שאני יודעת שאיפה שהן לא יהיו הן ייצגו אותי נאמנה בנושאים האלה הפמיניסטיים, אני יודעת שמרב תעשה עבודה מצוינת ובאיזה שהוא מקום זה מרגיע.
מיכל רוזין: אני יודעת למשל שעאידה לפעמים מוצאת את עצמה אולי אפילו לבד בוועדה, אנחנו מתרוצצות בהרבה מאוד ועדות, אבל אני יודעת שכשעאידה שם אני יכולה להיות רגועה מכיוון שהמסרים הם המסרים הטובים והנכונים והפמיניסטיים על פי תפיסת עולמי.
מיכל רוזין: ולכן תודה לכן שאתן פה, בשבילי זה המון.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד, עאידה, שני דברים, ברשותך.
מרב מיכאלי: האחד, את יודעת שאני שותפה לשניוּת הזאת.
מרב מיכאלי: אני אתלה באילן גבוה, אני חושבת שנעמי חזן שקידמה את החוק שדיברתי עליו, אי אפשר לחשוד בה שהיא לא נאבקת, לא בשביל שלום ובשביל רווחה.
מרב מיכאלי: אני חושבת שאני לא פחות שותפה ולא פחות רואה את החזון הגדול בשלום, קודם כל שלום, שזה מבחינתי מטרה פמיניסטית מספר אחת, ורווחה ושוויון, אבל, ויש פה שני אבלים גדולים, אחת, בעיניי לא יכול להיות שיהיה מקום שכתוב בו 'אין כניסה לנשים'.
מרב מיכאלי: זה לא יכול להיות, אני מצטערת, לא משנה מאיזה סוג.
מרב מיכאלי: אני מצטערת, אנחנו לא מלאכיות ומלאכים, התפיסה הרומנטית הזאת שאם רק נשים יהיו בשלטון כולנו טוב, כולנו נהדרות, הכול יהיה מקסים?
מרב מיכאלי: לא, אנחנו גם, את יודעת, אבל.
מרב מיכאלי: דבר שני, והעצוב ביותר אולי, בזמן שאנחנו אומרות את מה שאת אמרת עכשיו על הגנרלים, במציאות הישראלית של היום, התהפך הגלגל, התהפכו היוצרות, הגנרלים הם אלה שמדברים שלום והפוליטיקאים הלא גנרלים הם אלה שמביאים עלינו מלחמה אחרי מלחמה אחרי מלחמה.
מרב מיכאלי: הלוואי שהיינו היום נותנות ונותנים את המקום לגנרלים שרוצים להביא שלום.
מרב מיכאלי: סליחה תודה, ושוב תודה, עאידה, ויום אישה שמח לכולנו.
מיכל רוזין: ותדאגי למורות החיילות וידיעת הארץ.
<ענת סרגוסטי: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לקטוע את מיכל, אבל יש לי גם מה להגיד.
מרב מיכאלי: אני בטוחה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני אגיד את זה.
מיכל רוזין: מרב הרימה לי להנחתה כי זה בדיוק מה שאני רציתי להגיד.
מיכל רוזין: אני חושבת שיש שתי סוגיות שעולות בשנים האחרונות והן מאוד מאוד חשובות.
מיכל רוזין: קודם כל איחוד מאבקים, לאחד מאבקים בנושאים שונים ורבים, ואני חושבת שזה נכון וחשוב ובכך גם נשיג הישגים, ובוודאי גם לא להיעדר משום מאבק ומשום זירה.
מיכל רוזין: יש הרבה מאוד לאורך כל השנים סוגיות ששואלים האם אנחנו צריכים להשתמש מה שנקרא בכלי האדון על מנת להשתלט או לשבור את ביתו של האדון, וחלק מהשיקולים האלה עלו כשקמו ארבע אמהות ועוד כל מיני סוגיות, שהאם בשם היותי אמא של חיילים, אשתו של חייל, או חס וחלילה אם שכולה או אישה שכולה, האם זה מקנה לי יותר זכות לדבר על ביטחון, לדבר על שלום, לדבר על הסדר מדיני.
מיכל רוזין: אז מצד אחד ברור שלא, כולנו חושבות שכולנו זכאיות לדבר על הכול, אבל אם אני יכולה להשתמש בכלים האלה, שכל כך, לצערי, מעצבים את דעת הקהל ואת החברה בישראל ואת הדעות בישראל להשתמש בהן על מנת לקדם סוגיות שבעיניי הן יכולות לא רק לשפר את מצבנו, אלא כמובן גם את מצבן של נשים, אני חושבת שזה ראוי וטוב.
מיכל רוזין: רק השבוע, לדוגמה, אני נותנת את זה דווקא מדוגמה שקשורה לשוויון מגדרי, פנו אליי ממה שנקרא מחאת ההומואים המילואימניקים.
מיכל רוזין: הם פנו, בטח נחשפתם לכך, והם טוענים שזה לא בסדר, 'אנחנו הולכים להילחם, אנחנו הולכים להיהרג בקרב, אנחנו זכאים לשוויון זכויות'.
מיכל רוזין: לכאורה יש בזה משהו מאוד מקפיץ ברגע הראשון, רגע, ואם אני הומו מהחברה הערבית או חרדי ואני לא משרת בצבא, או אם אני לא לוחם וסתם ג'ובניק, אז אין לי זכות לזכויות?
מיכל רוזין: כל השיח הזה, הביטחוני, שכמובן הוא משפיע על השיח האזרחי לחלוטין, מי הוא אזרח טוב יותר או פחות טוב, מי תורם יותר, מי לא תורם, ראינו את זה גם במאבק לשוויון בנטל, בכנסת הקודמת.
מיכל רוזין: בסוגריים אני אומרת, למרות שמרצ לאורך כל השנים הובילה את העניין של גיוס חרדים ואפילו הלכה על זה לבג"צ, בכנסת הקודמת חברנו לחרדים, למפלגות החרדיות, נגד הצעת חוק השוויון בנטל, הרבה מאוד בשל טענות ספציפיות על החוק, אבל חלק מהעניין הוא האמירה שאזרחות נקבעת על ידי השירות הצבאי ובכלל אזרחות טובה היא בעצם שווה ההסכמה להקריב את החיים למען המולדת ואנחנו לא רוצים להקריב חיים בשביל לזכות באזרחות ובשוויון.
מיכל רוזין: לכן מחאת המילואימניקים ההומואים, שמצד אחד היא מעוררת בדיוק את המקום שהנה אנחנו שוב משתמשים במה שאני קוראת כלי האדון על מנת להשיג שוויון, ומצד שני בחברה שהיא חברה מיליטריסטית, בחברה שהיא חברה מאצ'ואיסטית, בחברה הזאת שעדיין הגנרלים שולטים, אנחנו צריכים להשתמש בכל הכלים שעומדים לרשותנו על מנת להשיג את השוויון.
מיכל רוזין: כפי שאנחנו נשתמש בחברי כנסת מהליכוד או בשרים שכרגע מכהנים, מכיוון שאנחנו נריב איתם ונתכסח איתם, ואני חושבת שלא אני ולא את לא עושות את זה, כמעט מדי יום - - - ושאלו אותי הבוקר למה באתי עם ז'קט צהוב אז אמרתי שהרגשתי דווקא היום שאני רוצה לבוא לוחמנית ולא יודעת למה הצהוב שידר לי לוחמנות.
מיכל רוזין: תיכף אני אספר לכם על הצעת חוק שמתנגדים לה, אפרופו שיח גברי נשי.
מיכל רוזין: אבל באמת המקום הזה שאנחנו יכולות מצד אחד להיאבק את המאבק הפמיניסטי הרדיקלי ומצד שני להשתמש בכלים הפרלמנטריים והליברליים לפעמים כדי להשיג שוויון.
מיכל רוזין: אני למדתי את זה מהגדולה מכולם בשבילי, פרופ' נעמי חזן, עוד משנות ה-90.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם, מסתכלים אחורה בנוסטלגיה לשנות ה-90, חברות הכנסת עבדו נורא יפה ביחד, עשו מהפכה.
מיכל רוזין: נבחרתי לכנסת אז לא הצלחתי להתקדם עם הדוקטורט שלי ונעמי אמרה לי 'עזבי דוקטורט, תלכי לכנסת, יותר חשוב', אבל חלק מהעניין של הדוקטורט שלי זה בדיוק על זה.
מיכל רוזין: אני הייתי שם ונוסטלגיה זה דבר יפה, אנחנו צריכות תמיד לזכור, גם כשאנחנו לא מסכימות, גם כשאנחנו מתווכחות, יש משהו הרבה יותר חשוב שאנחנו מקדמות ביחד ואנחנו מסתדרות יותר ומקדמות יותר מאשר מה שקידמו בשנות ה-90.
מיכל רוזין: אין ספק בכלל, יש התקדמות ואנחנו ממשיכות בשיתוף הפעולה.
<ענת סרגוסטי: את באמת אומרת את זה?
<ענת סרגוסטי: אני לא חברת כנסת ולא הייתי חברת כנסת, אני כן זוכרת שהמהפכה שהם עשו בשנות ה-90 לפחות רשומה בספר החוקים, בכמה וכמה חוקים מכוננים, וכן היה שיתוף פעולה, תקני אותי, נעמי, אם אני טועה, בין נעמי חזן ל - - -
מיכל רוזין: אני לא חושבת שזה נכון להיכנס פרסונלית, אבל אני אומרת כזה דבר, קודם כל אני מודה - - -
<ענת סרגוסטי: לפני שבוע הייתה הצעת חוק של קסניה סבטלובה ושל עאידה תומא בנושא של ייצוג נשים במפלגות והיא נפלה וחלק מחברות הכנסת פשוט לא היו בישיבה ולא הרימו את קולן.
<ענת סרגוסטי: אלה הנקודות הקטנות שבהן - - - את יודעת, בסופו של דבר השינוי בא לא רק מחקיקה, השינוי בא גם מתקציבים.
<ענת סרגוסטי: כשחוקים לא מתוקצבים, אז יש לנו חוקים נורא נחמדים ויש לנו חוק נהדר שבאמת ישראל הייתה המדינה הראשונה שאימצה את 1325 לתוך חוק מדינה והחוק מחייב שבכל פורום וכו' וכו' שנוגע להחלטות ברמה הלאומית יהיה ייצוג הולם של נשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה.
<ענת סרגוסטי: איפה את רואה את זה?
<ענת סרגוסטי: כלום.
<ענת סרגוסטי: למה?
<ענת סרגוסטי: אל"ף, כי אין סנקציה, ובי"ת, כי אין שם תקציבים.
<ענת סרגוסטי: ברגע שאין תקציבים, אנחנו יודעות את זה, אז לא קורה כלום, וזה יכול להיות נורא נחמד והצהרתי.
מיכל רוזין: אני לא אחזור אחורה, בואי נדבר על ימינו אנו.
מיכל רוזין: לא סתם אמרתי שאני רציתי להחמיא למרב ולעאידה, כי כמובן הן שותפות לתפיסת העולם שלי ולכן אני רגועה כשהן נמצאות במקומי במקומות אחרים.
מיכל רוזין: בוודאי שלא כל 32 חברות הכנסת הן בתפיסת עולמי, לחלוטין לא.
מיכל רוזין: אני יודעת היום בכנסת, אני מכירה במציאות, שניתן לקדם נושאים שקשורים לייצוג נשים, ותיכף נדבר על הצעת החוק הזאת, ולנושאים שקשורים לאלימות כלפי נשים, בנושאים האלה יש התקדמות בהחלט.
מיכל רוזין: אני חושבת שיש התקדמות, אני חושבת שמה שהיה היום לא היה לפני 15 ו-20 שנה.
מיכל רוזין: אני מזכירה לך גם תחת איזה ממשלות הם ביצעו את המהפכות האלה.
מיכל רוזין: גם זה קשור לעניין, אין מה לעשות, אני כנציגת אופוזיציה ונציגת שמאל, בוודאי שהייתה מהפכה חברתית כוללת בשנות ה-90 שאפשרה גם את הדברים האלה, ולכן אי אפשר לנתק את הדברים.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר לך שאני מנתקת בין ייצוג לבין אידיאולוגיה.
מיכל רוזין: למרות שאני אמשיך להיאבק לייצוג נשים בכל מקום, כי אני רוצה ש - - - כמו שהבת הקטנה שלי אומרת לי, 'אמא, אני כבר לא אהיה חברת כנסת, אני צריכה לבחור אם להיות ראש עיר או ראש ממשלה'.
מיכל רוזין: אז עצם זה שהיא מסוגלת בכלל להגיד משפט כזה ולראות את עצמה במקום הזה, זה בזכות זה שיש נשים ויש שרות ויש שופטות ויש רופאות ויש טייסות וכדומה, ולכן אני רוצה לראות נשים בכל המקומות, אבל זה תנאי הכרחי אך לא מספיק.
מיכל רוזין: זה שיש נשים, גם חברות כנסת, עוד לא אומר שהן פמיניסטיות, זה לא אומר שהן מקדמות שוויון מגדרי, זה לא אומר שהן מבינות מה הוא שוויון מגדרי.
מיכל רוזין: בעניין הזה אולי רמת הציפיות שלי נמוכה יותר מנשים, אני מצפה גם מגברים להיות פמיניסטים.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שורה אחרונה, ואולי זה יכעיס חלק מהקהל פה.
מיכל רוזין: אני לא תמכתי בהצעת החוק הזאת, אני לא מסכימה להצעת החוק הזאת, אני לא חושבת שהיא נכונה, אני חושבת שפמיניזם זה לא רק שוויון לנשים, ולכן תפיסת העולם שלי היא רחבה יותר, היא תפיסת עולם שמסתכלת על כל המיעוטים, היא מסתכלת על כל הקבוצות באוכלוסייה והיא אומרת שאף קבוצה לא יכולה לכפות או להחליט בשביל קבוצה אחרת.
מיכל רוזין: לכן הדרך, כמו בשוויון בנטל, גם הנושא של להכריח את המפלגות החרדיות או הערביות כאלה ואחרות להכניס נשים לכנסת, אחרת הם לא שם, זו אמירה של הצעת החוק הזאת, לא אני מעודדת אותם, אני בעד עידוד, בעד הצעות חוק שיעודדו אותם, אני לא בעד הצעת חוק שתאסור עליהם להיות חלק מהכנסת.
מיכל רוזין: כמו שאני לא אהיה בעד הצעת חוק להדיח חברי כנסת, ייצוג הוא ייצוג הוא ייצוג.
מיכל רוזין: וכן, יש תהליך ואני חושבת שהתהליך הזה נכון וצריך לעודד אותו, לאסור זו טעות.
<ענת סרגוסטי: המורה שלך אומרת אחרת.
עאידה תומא סלימאן: גם אני אומרת משהו אחר, אבל לפני אני רוצה לברך על ההצטרפות של חבר הכנסת עמר בר-לב אלינו.
עאידה תומא סלימאן: תודה שהגעת.
עאידה תומא סלימאן: האמירה של מיכל בסוף גררה אותי להגיב באופן ספונטני, למרות שיש לי דברים מבחינה כללית להגיד.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהצעת החוק הזו עוסקת, מיכל, בסטנדרטים של ייצוג שאנחנו היינו רוצים לראות אותם במדינה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על סטנדרטים שאומרים שבלתי אפשרי שייצוג של קבוצה יהיה על חשבון חצי מהקבוצה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על זה שלכולם ולכולן תהיה האפשרות לבחור ולהיבחר ואי אפשר לשלול את זה מאף אחת, לא נשים ערביות ולא נשים חרדיות.
עאידה תומא סלימאן: לפחות, שנפתח את הדלת הזו, ומי שתצליח להיכנס, אנחנו נחזק אותה ושיהיו עוד יותר.