GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ולריה סייגלשיפר: יש אנשים מאד רציניים, שעוסקים בנושא.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שלא נרשמו עוד אנשים.
עאידה תומא סלימאן: לא הייתי צריכה לומר את המשפט הזה.
<תמר סנדיק: שמי תמי סנדיק, ואני מאיגוד הכדור יד.
<תמר סנדיק: אני חברת דירקטוריון.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת – שתי דקות.
<תמר סנדיק: אני חברת דירקטוריון של התאחדות הספורט בבתי הספורט ושל איגוד הכדור יד.
<תמר סנדיק: התקציב של האיגוד שלנו מחולק לשניים, תקציב הנשים – אחד שמגיע מאתנה – התקציב הזה מאד מסודר.
<תמר סנדיק: יש דוח, ויודעים לאן מיועד כל שקל, מה מגיע לנו, ואנחנו מתפקדים אתו.
<תמר סנדיק: התקציב השני מגיע ממשרד הספורט, מהטוטו.
<תמר סנדיק: בגדול, מגיע תקציב לאיגוד.
<תמר סנדיק: על זה דיברת קודם, ושאלת שאלות שאנחנו מרגישים אותן בשטח יום-יום.
<תמר סנדיק: אני כחברת דירקטוריון, אין לי מושג כמה כסף לדרוש.
<תמר סנדיק: בעצם אין שום הנחיות, כמה מהתקציב שעובר מהאיגוד שייך לבנות.
<תמר סנדיק: אמרו קודם 20% תוספת על כל בת, 10% תוספת.
<תמר סנדיק: אין לנו שום מושג מה לבקש – מה מגיע לבנות, ומה מגיע לבנות.
<תמר סנדיק: אני יודעת שפעם הכדורסל נלחמו לקבל חצי.
<תמר סנדיק: אני לא יודעת אם מגיע לנו חצי או 20%, אבל אנחנו צריכים קריטריונים בעניין הזה.
<תמר סנדיק: זה דבר שמאד מפריע בשטח.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת, אבל אתם שמים לב – אנחנו חייבים לעמוד בלוח הזמנים.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אבל ממש קצר, כי אני רוצה לסכם.
<אורי כהנא: עו"ד אורי כהנא ממשרד כבירי-נבו-קידר.
<אורי כהנא: אנחנו מייצגים את ליגת העל לנשים בכדורסל.
<אורי כהנא: קודם כל, תודה שהזמינו אותנו.
<אורי כהנא: מזמינים אותנו מדי שנה לדבר פה על הפערים השוויוניים בין גברים לנשים בספורט.
<אורי כהנא: הציגו פה משרד התרבות והספורט נתונים מאד יפים על השתתפות של ילדות בתחום הספורט – כמעט חצי-חצי בכדורסל, ילדות בנות ובנים.
<אורי כהנא: הבעיה, שלא הוצגו נתונים על ספורט מקצועי, והסיבה היא שמדי שנה הולך ופוחת מספר הבנות שמשתתפות בכדורסל נשים, כי אין אופק – ילדה מבינה בגיל מסוים שלא תוכל להתפרנס מכדורסל.
<אורי כהנא: זה המאבק שאנחנו מקדמים לקידום שוויון בתקציבים בין ליגת העל לגברים בכדורסל לליגת העל לנשים בכדורסל.
<אורי כהנא: הכסף הגדול שם לא מגיע מאתנה אלא מהטוטו במסגרת של הסכמי שיווק, כמו פרסום.
<אורי כהנא: כל שנה הטוטו מעביר לליגת העל בכדורסל סכום של 80 מיליון שקל עבור פרסום- - -
<אריק קפלן: על זה שהם נותנים הכנסות לטוטו – תדייק על הכול.
<אורי כהנא: אכנס לזה, אם יהיה זמן.
<אורי כהנא: ליגת העל לכדורסל בגברים – 14 מיליון שקל הטוטו מעביר, על פרסום.
<אורי כהנא: בסכומים כאלה אני יכול לפרסם הרבה יותר טוב – תנו לי 20 מיליון שקל ואני יכול לפרסם.
<אורי כהנא: אומרים: אנחנו משתמשים בזה לפרסום.
<אורי כהנא: לנו, לליגת העל הכדורסל בנשים, נתנו 2 מיליון שקל מדי שנה.
<אורי כהנא: בשנה שעברה אמרו: זה כבר לא משתלם – הורידו לנו לחצי מיליון שקל לשנה.
<אורי כהנא: אתן כבר לא מספיק מעניינות את הציבור, לא משתלם לנו לשים את הכסף.
<אורי כהנא: זה בדיוק מנגנון של הדרת נשים – כך הוא עובד.
<אורי כהנא: אין שם אף אחד שעושה את זה מכוונה רעה, חס ושלום.
<אורי כהנא: יושבים שם אנשים עם כוונות טובות, לתמוך בספורט הגברים, אבל בפועל זה אותם חבר'ה ותיקים שמשמרים את חלוקת התקציבים בתוך ספורט הגברים, וכך יוצא מצב שכל פעם הכסף איכשהו נשאר בכדורגל גברים ובכדורסל גברים, ולנו לא נשאר יותר מדי.
<אורי כהנא: ישבנו גם עם אתנה השבוע וגם עם ד"ר אורי שפר ממינהל הספורט, ויש כוונה לשנות את זה.
<אורי כהנא: צריך להבין שאם לא יהיה לבנות עתיד של הכנסה אמתית, פרנסה מספורט נשים, כשהיא תהיה שחקנית מקצועית – לא יהיה לעולם שוויון.
<אורי כהנא: וזה מגיע גם לשידור הציבורי – ערוץ 1 משלם לליגת העל בכדורסל לגברים 6 מיליון שקל כל שנה.
<אורי כהנא: אותנו בכלל לא משדרים.
<אורי כהנא: אנחנו מוכנים שישדרו אותנו בחינם.
<אורי כהנא: הם לא מוכנים לשדר אותנו.
<אורי כהנא: ערוץ הספורט מוכן לשדר אותנו בחינם – יפה מאד, אנחנו באמת מודים, אבל חייבים גם בתחום הזה לפעול, וגם במסגרת אמות המידה, שהטוטו מחלק כסף – וזה הוא כן עושה- - -
עאידה תומא סלימאן: עברת כבר את שתי הדקות.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה דבר כזה: אני מבינה, וכבר שמעתי על החסמים שבפניכם.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שנשב – לא בישיבה של הוועדה – ונראה מה אפשר לקדם מול מי ואיך.
קריאה: יש לנו תשובות לזה.
<אורי כהנא: פתחנו את העונה לפני שבועיים בלי בכלל תקציב, רק עם 450,000 שקיבלנו מהטוטו במסגרת הסכם השיווק, בלי תקציב של 3 מיליון שהובטח לנו שנקבל במסגרת אתנה.
עאידה תומא סלימאן: שתי דקות, בבקשה.
<יהודית סטולר: שמי ג'ודי סטולר, ואני מייצגת את אל-הודאג', שזה חדר כושר יחיד לנשים בדואיות ברהט ובכל הנגב.
<יהודית סטולר: אנחנו לא נתמכים על-ידי אף אחד – די להפך: כשביקשנו תקציבים, עזרה, סיוע – אנחנו לא רוצות להיות נתמכות; אנחנו רוצות סיוע כדי שנוכל לאפשר ליותר נשים להגיע אלינו.
<יהודית סטולר: אנחנו נותנות מענה גם לילדות, גם לנערות, גם לנשים בתחום היכולת שלנו, כי אנחנו שתי נשים פרטיות.
<יהודית סטולר: כל מה ששמעתי פה מאד יפה ומאד מעניין, אבל הכול לתחום התחרותי, ואני מדברת על כושר.
<יהודית סטולר: כושר זה דבר בסיסי.
<יהודית סטולר: זה עוד לפני התחרות.
<יהודית סטולר: אם הילדה לא תראה את אמא שלה עושה ספורט, היא בעצמה לא תלך לעשות ספורט.
<יהודית סטולר: אני מכלילה את עצמי כחלק מהמגזר – אם התפישה במגזר היא שאשה לא עושה ספורט, גם הבת שלה לא תעשה ספורט, אבל אם אמא תתחיל לבוא אלינו ואחותה תתחיל לבוא אלינו והילדה הקטנה תירשם אצלנו לבלט – יש סיכוי שיהיה אחר כך בנות בספורט תחרותי.
עאידה תומא סלימאן: שתי דקות, אמרת שאתה רוצה להתייחס.
<יוסף שרעבי: ארבעה משפטים קצרים.
<יוסף שרעבי: אחד, אנחנו באמצעות פרחי ספורט רוצים לחולל שינוי.
<יוסף שרעבי: היום כמעט 50% מהקבוצות בפרחי ספורט אלה קבוצות של ילדות, נשים, ואם המגמה הזאת תצמח, נראה את זה בביטוי גם אחרי זה בגילאים המבוגרים ובקבוצות הייצוגיות.
<יוסף שרעבי: שתיים, השרה אמרה – ונתנו לזה ביטוי כבר השנה – שמנהלת כדורסל הנשים או כדורסל נשים זה נושא שהיא רוצה לטפח ולקדם.
<יוסף שרעבי: לכן השנה כבר נתנו לזה ביטוי של 3 מיליון שקל – 2.5 באמצעות אתנה וחצי מיליון באמצעות הטוטו.
<יוסף שרעבי: יש כמה בעיות טכניות לא מהותיות – הן ייפתרו, הן בדרך להיפתר.
<יוסף שרעבי: בואו לא נהפוך את הטכניקה למהות, ברשותך, כי הכרזה כבר ניתנה, והיא אמרה את זה, ואנחנו נותנים לזה מענה.
<יוסף שרעבי: היא גם אמרה יותר מזה – שהיא מתכוונת להגדיל את התקציב בשנה הקרובה.
<יוסף שרעבי: אז בוא נאמר אותם.
<יוסף שרעבי: היא גם כבר נתנה לזה ביטוי, ואמרה שמבחינתה ענף כדורסל הנשים הוא ענף מצליח, ולכן היא רוצה לקדם אותו ולתמוך בו.
<יוסף שרעבי: היא נתנה לזה ביטוי השנה, ומתכוונת להגדיל את התקציבים גם בשנה הקרובה.
<יוסף שרעבי: חשוב לומר שהסכמי השיווק הוא נושא מורכב, כי זו סוגיה מסחרית.
<יוסף שרעבי: הגופים המסחריים הולכים למקומות שבהם יש להם תמריץ מסחרי.
<יוסף שרעבי: אי-אפשר לכפות עליהם לעשות דברים שאין להם כדאיות כלכלית, אז אנחנו עושים דברים בצורה כזו שבה אנחנו, מצד אחד, מייצרים- - - באמצעות תקציב ציבורי, ומצד שני, אנחנו מנהלים שיח עם גוף מסחרי שיש לו שיקולים נוספים.
<יוסף שרעבי: צריך לזכור את זה תמיד.
קריאה: אני בטוח- - -
<יוסף שרעבי: בסדר, אבל צריך לזכור את זה.
<יוסף שרעבי: ולגבי עניין התרבות, אין ספק שככל שאנחנו מעודדים תרבות, ובאופן מאד טבעי לאירועים ולתיאטראות מגיעים גם נשים וגם גברים במספרים גבוהים, כן חשוב לי לומר שחלק מהדברים שעשינו בשנה האחרונה, ומאז כניסת השרה לתפקיד, זה הרבה מאד אירועים ממומנים רב-גילאיים, שמיועדים למשפחות – מה שהגדיל משמעותית את כמות האנשים שנהנים גם בקרב הנשים, כי מה שקרה שם זה פעילות משפחתית, שאנשים עם ילדים הגיעו, וגם את זה חשוב לומר.
<יוסף שרעבי: ראינו את זה באירועי- - - זה משהו שלא היה במשרד מעולם, וחשוב לומר גם את זה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, אבל ההערה בעניין הגופים המסחריים והצורה שהם רוצים להרוויח את הכסף שלהם – נכון, למשרד אין מה להתערב בנושא הזה, אבל אני חושבת שלקהל יש מה להתערב בזה, ולשפוט כל גוף מסחרי על הדרך שבה הוא מתייחס- - -
קריאה: המשרד גם מתערב.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מציעה דבר כזה: שנמשיך את השיח הזה – כנראה יש עוד דברים שאני צריכה ללמוד אותם, כדי שאוכל לעזור, ואז אפשר לשבת עם המשרד ולבדוק מה אפשר להזיז בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שתמיד יימצאו דרכים לעקוף כל מיני הצהרות טובות, אז נשב ונבדוק את זה.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל, אני רוצה, בתחילת הסיכום, שוב לברך על החלטת השרה לקבוע ייצוג הולם לנשים בגופי תרבות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להוסיף שאבקש גם כן שהייצוג לא יהיה רק ייצוג של נשים, אלא ייצוג של נשים על כל גווניהן והשתייכויותיהן, כלומר גם שיהיו נשים מכלל האוכלוסיות השונות, אם זה אתיופיות, אם זה חרדיות, אם זה ערביות, ולא אזכיר מיעוטים.
עאידה תומא סלימאן: יש גם לי דברים שמקוממים אותי.
קריאה: הצ'רקסים.
עאידה תומא סלימאן: לא הפליתי את הצ'רקסיות.
עאידה תומא סלימאן: נשים צ'רקסיות – נכון שהן מוסלמיות, אבל הן לא ערביות.
עאידה תומא סלימאן: אני מכבדת את הזהויות שאנשים קובעים לעצמם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעביר לשרה רשימה של קבוצות ספורט נשים, שידוע שיש להם קושי בקבלת תקציבים שמועברים לעיריות, ויש להם קושי בקבלת מקומות ושעות לאימון.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבקש שהמשרד יתערב, וימצא תקנות או ימציא תקנות שמחייבות בדיקה של איך העיריות משתמשות בכספים שמגיעים דרך המשרד.
עאידה תומא סלימאן: לא מתקבל על הדעת שהם יעשו מה שהם רוצים, וייתנו רק למי שהם רוצים.
עאידה תומא סלימאן: צריך לקבל חלוקה לפחות צודקת בעניין המגדרי בתוך התקציבים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעקוב אחרי זה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נהיה בקשר עם מרכז השלטון המקומי בעניין הזה, כדי שלפחות הם גם ינחילו הכוונות או הוראות לראשי ערים בעניינים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני הסתכלתי על הפרק של הניתוח המגדרי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנעשתה פה עבודה, אבל צריך גם ללמוד, איך אפשר לתקן את המצב העגום שקיים בחלק – אפילו מחלקי התקציב שנעשו.
עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות את הסקירה הזו – למשל, חלוקת הנהנים מתמיכת הממשלה השנתית בגופי ספורט מראה ומעידה על חלוקה לא צודקת, ותת-ייצוג של הנשים כנהנות.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת גם לבדוק ברוח ההצהרות של כוונות השרה, לעודד את הנושא הזה, ולראות איך אפשר לתקן את המצב הזה.
עאידה תומא סלימאן: בענייני תרבות אני גם חושבת שיש הרבה מה לעשות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעשה ישיבה יותר מסודרת על הפעילות של אתנה ועל דוחות האגודה שלכם.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבנושא של האוכלוסייה הערבית ובנושא של ספורט נשים ערביות ובנושא של – אני יודעת שחלק מזה לפעמים לא בידיים שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אני גרה בעכו.
עאידה תומא סלימאן: יש שם מסלול מצוין של הליכה בטיילת.
עאידה תומא סלימאן: יש מכשירים לעשות ספורט, גם ליד הים.
עאידה תומא סלימאן: זה אדיר.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה לחשוב, בכמה מהכפרים, ואני אפילו לא מדברת על הנגב במקרה הזה; אפילו על כפרים וערים שנמצאים בצפון, לאוכלוסייה הערבית, לחשוב איפה נשים יכולות לעשות לפחות הליכה – אין.
עאידה תומא סלימאן: איפה יש כבישים מוארים, שהם יוכלו בערב לצאת להליכה – כמעט אין.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאם רוצים באמת לקדם את הנושא הזה, צריך לשלב מאמץ של משרד הבריאות ושל משרד הספורט ואולי של משרד הפנים כדי לספק תשובות ומענים לנושאים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רק התחלנו לטפל בנושא הזה.
<יוסף שרעבי: יש תוכנית לאומית בעניין הזה, שמשרד הבריאות מוביל.
<יוסף שרעבי: אנחנו שותפים.
<יוסף שרעבי: אנחנו גם צירפנו את אש"ל ואת המשרד לשוויון אזרחי.
<יוסף שרעבי: היום זו תוכנית איכות חיים.
<רות דיין מדר: גם מרכז השלטון המקומי.
<יוסף שרעבי: וגם על סדר-היום של הממשלה ושל המדינה.
עאידה תומא סלימאן: כשלא סוקרים דברים, לפעמים אני לא יודעת עליהם.
עאידה תומא סלימאן: היית יכול לעשות סקירה יותר טובה בתחילה, או לשלוח לי חומר קודם, ואז הייתי יודעת.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה ומשתדלת בדרך כלל לדעת כל מיני דברים, אבל לא תמיד מצליחה.
עאידה תומא סלימאן: המטרה מהסקירה פה בוועדה זה לתת דוח על הדברים שקיימים ועל מה שקורה בשטח.
עאידה תומא סלימאן: חבל, חבל שלא עושים את זה כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: אתם יוצאים נפסדים מזה.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, הישיבה נעולה.
עאידה תומא סלימאן: שלום רב, אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האשה ולשוויון מגדרי – השנייה להיום.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שוב נקראות לדיון הזה כדי לדון בנושא של רצח נשים, וזה דיון – אמנם זה דיון לפי החלטת הכנסת, בישיבתה מיום רביעי, 28 באוקטובר 2015 – שורה של חברי וחברות כנסת הגישו בקשה לעוד דיון מהיר בגלל עוד רצח של אשה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, מאז הוחלט על קיום הישיבה הזאת, הצטרכתי גם לזרז אותה אפילו יותר, כי נודע לנו על שתי רציחות נוספות מאז 28 ועד היום – הרצח של אמני אל-עביד מכפר נעלין, גרושה מגבר מלוד, שרצח אותה וניסה להעלים את גופתה ושרף אותה; והרצח השני, שהוא הרצח של המחנכת סוהא מנסור מטירי.
עאידה תומא סלימאן: אני יכולה לומר שקיבלנו אותו מאד קשה.
עאידה תומא סלימאן: אני אחת הנשים שקיבלה את הידיעה הזאת בצורה קשה, למרות שלא הכרתי אותה באופן אישי, לראות אשה בת 35, שיש לה ארבעה ילדים, מלאת תקווה, רצתה להתקדם בחיים שלה, מחנכת, לימדה וחינכה ילדים בגיל הרך ובגיל יותר מבוגר.
עאידה תומא סלימאן: החיים שלה נקטעים בצורה כזו ובברוטליות כזו, ובמיוחד לאור מה שנשמע מעדות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מודה למשפחה, לאחיות, לבנות הדוד שהסכימו להגיע היום ולהשתתף בישיבה הזאת, כי חשוב לנו לשמוע את כולם.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לפרטי המקרה, ויש שם כל מיני סימני שאלה.
עאידה תומא סלימאן: בישיבה הקודמת, כשסיכמנו, נודע לנו על הרציחות שהיו מקודם, של נשים לא מוכרות – לא למשטרה, ואחת רק היתה מוכרת מהנשים שנרצחו במהלך השנה – לרווחה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי, במקרה של סוהא, היא היתה מוכרת למשטרה, והכתובת היתה על הקיר.
עאידה תומא סלימאן: היא התלוננה, והסכנה היתה ממשית.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, זה קרה.
עאידה תומא סלימאן: נשמע פרטים על כך.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, חברות הכנסת שהגשתן את הבקשה – נהוג, אם הדיון מתקיים לפי בקשתכן, האם אתן רוצות לפתוח?
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.
עאידה תומא סלימאן: כדאי להגיד שהבקשה הוגשה גם בשם חבר הכנסת אחמד טיבי.
אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, המשפחה של סוהא, אהלן וסהלן.
אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית.
אוסאמה סעדי: ) אנחנו הגשנו הצעה לדיון מהיר בעניין של רצח נשים עוד לפני, כבוד היושבת-ראש – אני מברך אותה שבאמת קיימה את הדיון הזה במהירות הראויה והמתבקשת – עוד לפני הרצח של אמני ושל סוהא, ורק בזמן הקצר הזה של שבועיים אנחנו עדים לרצח של שתי נשים.
אוסאמה סעדי: כל רצח הוא מזעזע, אבל רצח נשים על רקע היותן נשים הוא באמת פשע שלא יסולח.
אוסאמה סעדי: אנחנו כל הזמן באים, ובצדק, בטענה למשטרה על רצח אזרחים, ובין היתר גם רצח נשים.
אוסאמה סעדי: אני מבקש לתת מספרים.
אוסאמה סעדי: משנת 2000 עד היום נרצחו ונהרגו יותר מ-1,100 אזרחים – בין היתר גם על רקע אלימות בתוך המגזר הערבי, שזו תופעה חמורה מאד, שאנחנו חייבים לטפל בה בתור הנהגת הציבור הערבי, אבל חלק גדול מהתופעה הזו קשור לתופעת הנשק הבלתי-חוקי שמתפשט במגזר הערבי בצורה לא תתואר.
אוסאמה סעדי: למשל, לפני עשרים שנה, אם בכפר שלי אל-רבי, שהוא היום 25, או בכפר קרא או בעכו היו אומרים למישהו יש נשק – אבל היום אין בית שאין בו.
עאידה תומא סלימאן: בבית שלי אין.
אוסאמה סעדי: אני אומר – הבית שרוצים נשק.
אוסאמה סעדי: התופעה הזאת של נשק רחבה מאד.
אוסאמה סעדי: כל הזמן התרענו בפני הגורמים והרשויות בפני התופעה הזאת, וביקשנו לאסוף את הנשק הלא חוקי.
אוסאמה סעדי: אנחנו גם בעניין של סוהא מנסור, כמו שאמרה כבוד היושבת-ראש – הכתובת היתה על הקיר.
אוסאמה סעדי: היו תלונות למשטרה, היו איומים לפני, והמשטרה צריכה לעשות בדק בית ולחקור את המקרה הזה, למה לא מנעו את הרצח הזה, כשהכתובת היתה על הקיר.
אוסאמה סעדי: לכן זו תופעה מאד חמורה.
אוסאמה סעדי: אנחנו מבקשים לקיים דיון מהיר ולהסיק את המסקנות, ולא כל הזמן – עוד מקרה רצח, ועוברים לסדר-היום.
אוסאמה סעדי: צריך לשים סוף למקרים האלה.
אוסאמה סעדי: תודה, גברתי היושבת-ראש.
מירב בן ארי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, על קיום הדיון הזה.
מירב בן ארי: אני באמת מקבלת בברכה את בנות המשפחה של סוהא ז"ל.
מירב בן ארי: אפתח בהתנצלות, כי לא אוכל להישאר הרבה זמן – עניינים אחרים של קואליציה.
מירב בן ארי: אני לא רוצה להכביר במילים – אני מניחה שיש כאן אנשים שחשוב שיאמרו את דבריהם.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לומר לכם שאני ביקרתי במקלט לנשים מוכות בחיפה, ופגשתי בחורה ערבייה, אשה מקסימה, שסיפרה לי על אזלת יד פשוטה מאד.
מירב בן ארי: אחרי שחזרתי למשרד, דבר ראשון שעשיתי זה פשוט לתקן את זה.
מירב בן ארי: יש סיטואציה – אספר לך, גברתי היושבת-ראש, שברגע שאשה מוכה יוצאת ממקלט לנשים מוכות, ומצליחה להסתדר על בית חדש ועיר חדשה והיא עם הילדים שלה, כמובן, הדירה חסויה, וכמובן, הגבר המכה לא יודע – הבעל, או הגרוש במקרה הזה, וכשאותה בחורה הגיעה לנתניה, בנתה שם את חייה, באה לרשום את שני ילדיה לבתי הספר, בית הספר ביקש ממנה את חתימת האב, כי צריך שניים, כי הם עדיין לא התגרשו.
מירב בן ארי: מה שקרה – שבית הספר שלח לאב את הכתובת של בית הספר, ואמר לו: בוא, צריך את החתימה שלך לרישום.
מירב בן ארי: משטרת נתניה עשתה כאן עבודה מצוינת – לא יודעת איך זה קרה, אבל אמרו לה: יש לך 12 שעות לקפל את כל הדברים שלך, כי שמו מודיעין בלוד על הגבר, ידעו שהוא מגיע, והאשה, לצערנו הרב, אחרי חצי שנה של מגורים בנתניה, אחרי שהילדים כבר מרוצים מבתי הספר ומשתלבים יפה בשכונה שבה הם גרים, אותה אשה עזבה וחזרה למקלט, ומיותר לציין לכם את גודל התסכול של ילדים, לחזור למקלט.
מירב בן ארי: כמובן, גם לאם, אבל לילדים זו פשוט לא מסגרת נורמלית.
עאידה תומא סלימאן: הלוואי והיתה לסוהא ההזדמנות הזאת.
מירב בן ארי: ואני יכולה לומר לכם שהעברתי הצעת חוק – היא כבר עברה לוועדת שרים – וזה שאשה שיצאה ממקלט לנשים מוכות, לא צריך יותר את חתימת האב.
מירב בן ארי: זה דבר אבסורד.
מירב בן ארי: יש גם תמיכה של משרד המשפטים.
מירב בן ארי: והצעת חוק אחרת, שאני מתכוונת לקדם בתקופה הקרובה, של עוד דבר שלמדתי בסיור במקלט – לומדים הרבה מסיורים – להקפיא את החובות של אשה שנמצאת במקלט מול הוצאה לפועל – אתן מהנהנות – ולא לתת לה לצבור את הריביות על החובות בזמן שהיא במקלט.
מירב בן ארי: גם זה אבסורד שדרוש תיקון.
מירב בן ארי: אני באמת מתנצלת שלא אוכל לשמוע את כולכם.
מירב בן ארי: רוח נשית מלווה אותי בקואליציית הנשים כדי לקדם, וכמובן, אם יש לכם הצעות חוק אחרות שחשוב לכם לקדם, אתן מוזמנות לומר לי, אבל אשאר כמה שאוכל לשמוע.
עאידה תומא סלימאן: למרות שהייתי רוצה שתשמעו את העדות של בנות המשפחה, כמו שהייתי רוצה שהמשטרה תשמע את זה.
עאידה תומא סלימאן: לומר לכם את האמת – יכולתי לפתוח בלהוריד את כל הכעס שלי במקרה הזה, אבל אני חושבת שכדאי שנשמע גם מהמשפחה קודם את הפרטים.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חברת הכנסת תמר.
תמר זנדברג: קודם כל, תודה על הדיון הזה ועל המהירות.
תמר זנדברג: במליאה כשהגשנו את ההצעה לסדר הזו, קיימנו דיון מפני שהתקיים כאן דיון בוועדה שבוע לפני כן בנושא רצח נשים, ואז קרה עוד מקרה והגשנו למליאה, והתלבטנו לאיזו ועדה להעביר מהמליאה לכאן, ואמרו: הוועדה לקידום מעמד האשה – היה דיון.
תמר זנדברג: אמרנו: היה דיון, אבל המציאות ממשיכה- - -
עאידה תומא סלימאן: כדאי לדעת שפנינו לוועדת הפנים, והם לא רצו לקיים דיון משותף.
עאידה תומא סלימאן: רצינו שהדיון יהיה משותף.
תמר זנדברג: אני חברה בוועדה הזאת.
תמר זנדברג: אני מצטערת בשם הוועדה.
תמר זנדברג: מה שרציתי לומר הוא שמאז הדיון הקודם ומאז אותה שאלה, לאן להעביר, נרצחו עוד שתי נשים, כך שזה באמת מצב שלא מפסיק להיות רלוונטי לרגע.
תמר זנדברג: אני רוצה להגיד על זה עוד שני דברים: אחד, על הפגיעה הכפולה, בהקשר גם של סוהא מנסור.
תמר זנדברג: הרבה פעמים קורה שנשים שהן מראש שייכות לקבוצת מיעוט מוחלשת, אם הן שייכות לקבוצת מיעוט מוחלשת נוספת – במקרה הזה ערביות, פלסטיניות, אתיופיות, או מכל קבוצת מיעוט מוחלשת אחרת, השכיחות, הסיכוי להיות נפגעת אלימות וספציפית אלימות במשפחה, היא עולה, כלומר יש פה פגיעות כפולה מתוקף ההשתייכות לשתי קבוצות שכל אחת מהן בפני עצמה מהווה סיכון ופוטנציאל לקורבנות.
תמר זנדברג: והדבר השני, אפרופו המצב הביטחוני, דיברת בפתיחה שלך על פיזור הנשק במרחב האזרחי.
תמר זנדברג: כל פעם, כשאנחנו מגיעים למצב של מתיחות ביטחונית או מצב מהסוג הזה, נשמעות הקריאות ולאחריהן גם המעשים, להרחיב עוד יותר את הימצאות הנשק במרחב האזרחי, שלא בידי כוחות הביטחון, לא בידי המשטרה ואפילו לא מאבטחים – או מאבטחים שבניגוד לנהלים, במקום להפקיד את הנשק ולהשתמש בו אך ורק בשעות העבודה, לוקחים אותם הביתה, ומשם האקדח על שולחן המטבח – מציאות שמוכרת לנו.
תמר זנדברג: גם כאן הפגיעות של נשים, של ילדים, של אנשים מוחלשים יותר במרחב האזרחי מוגברת, ואז, כשאנחנו עושים את החשבון הכולל, אנחנו יכולים לדעת שהפוטנציאל לסיכון של אשה, של ילד או של גבר במרחב האזרחי הוא גדול יותר מהתועלת שאותו נשק מביא, אם הוא בכלל מביא בזירות של אירועים ביטחוניים, שגם שם נפגעים חפים מפשע – לפעמים כתוצאה מיד קלה על ההדק וכתוצאה מנשק שמשתמשים בו בטעות או משהו כזה.
תמר זנדברג: אני חושבת שזה דבר שלא נותנים עליו את הדעת בשם הילת הביטחון – זירה שבדרך כלל שמורה לגברים בלבד.
תמר זנדברג: אנחנו קצת מעלימים עין מהמחיר שמשלמים נשים וילדים במרחב האזרחי, וחיים הם חיים.
תמר זנדברג: חיים של אשה לא שווים פחות.
תמר זנדברג: גם את זה צריך לקחת בחשבון אפרופו המציאות הזאת.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת זנדברג.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש לנו נציגי המשטרה וראש מדור נפגעי עבירות, וגם יש לנו נציגי משרד הרווחה ועוד ארגונים, אבל אני מעדיפה קודם כל לשמוע את מה שיש לבנות המשפחה לומר לנו, ואז אתן לכולם להתייחס.
<נג'ואן שביטה: אני נג'ואן שביטה, בת דודה של הנרצחת סוהא.
<נג'ואן שביטה: הגעתי לכאן יחד עם אחותה רולה ובת דוד שלה לינדה, ועוד אחות שמסרבת להצטלם עכשיו – תכף גם אתייחס לזה.
<נג'ואן שביטה: תרשו לי, לפני שאני מתחילה לספר על סוהא, וכיוון שאני לא רוצה לבכות כאן, אולי כדאי לי להתחיל בקצת לתקוף את המשטרה, עם כל הכבוד.
<נג'ואן שביטה: אני יודעת שזה לא אתם, אבל מבחינתי אתם פה הנציגים.
<נג'ואן שביטה: המקרה של סוהא הוא מקרה טיפוסי לדעתי של התרשלות של שוטרים בטיפול בתלונת אשה.
<נג'ואן שביטה: האשה הזאת היא אשה מאד חזקה וחכמה.
<נג'ואן שביטה: אשה שזיהתה את הפוטנציאל הרצחני של בעלה.
<נג'ואן שביטה: לקח לה איזה חודשיים להבין את זה, ומייד פנתה למשטרה אין ספור פניות – תלונות על אלימות, תלונות על הטרדות.
<נג'ואן שביטה: שום דבר לא נעשה בעניין הזה.
<נג'ואן שביטה: במקומכם הייתי טומנת את הראש שלי בחול.
<נג'ואן שביטה: בגללכם סוהא נרצחה.
<נג'ואן שביטה: סוהא האמינה במערכת הזאת, האמינה במשטרה.
<נג'ואן שביטה: הלכה לשם, פנתה, התלוננה, לא התייאשה, עד הדקה ה-90 פנתה כל הזמן, והמשטרה לא עשתה דבר בעניינה של סוהא.
<נג'ואן שביטה: אז מבחינתי, אתם האשמים ברצח של סוהא.
<נג'ואן שביטה: אני יודעת שיש בחברה שלנו הרבה בעיות, וזה לא נוצר מכלום, אבל לדעתי במקרה של סוהא, כי מדובר באשה חזקה, עם תמיכה, עם חוסן, עם ביטחון עצמי, שפנתה למשטרה, ומשטרת ישראל היא זו שאשמה ברצח של סוהא.
<נג'ואן שביטה: במלוא הביטחון אני יכולה להגיד – זה אתם.
<נג'ואן שביטה: זה אתם.
<נג'ואן שביטה: הייתי חייבת לפתוח בנימה הזאת.
<נג'ואן שביטה: אני לא רוצה להתחיל לבכות כאן.
<נג'ואן שביטה: סוהא היתה, כפי שציינתי, אשה מאד חזקה, מאד חכמה.
<נג'ואן שביטה: לרוע מזלה, מערכת הנישואין הראשונה שלה הסתיימה, והחליטה להתחיל מחדש ולבנות לעצמה חיים חדשים.
<נג'ואן שביטה: עברה לגור בטירה.
<נג'ואן שביטה: בנתה לעצמה בית, וניסתה להתחיל חיי משפחה חדשים.
<נג'ואן שביטה: הגורל לא שיחק לידה, מה שנקרא, והכירה גבר אלים.
<נג'ואן שביטה: מהיום הראשון הוא היה כל כך אלים כלפיה, וכיוון שמדובר באשה מאד חזקה, היא חשבה שהיא יודעת לשים קץ למסכת ההתעללות שהיא חווה, והחליטה לפנות למשטרה.
<נג'ואן שביטה: פנתה שוב ושוב, ואפילו הוציאה נגדו מספר צווי הרחקה.
<נג'ואן שביטה: למרות זאת הוא המשיך להפר את הצווים ולהגיע אליה הביתה, להטריד אותה, להפחיד אותה.
<נג'ואן שביטה: היא עדיין האמינה במשטרה ועדיין הלכה והתלוננה על כך שהוא מפר את הצווים כנגדו, עד שיום בהיר אחד, שכנים מספרים ששמעו יריות באזור.
<נג'ואן שביטה: כמובן, בגלל שאנחנו חיים בטירה, ובטירה מאד שגרתי לשמוע יריות בבוקר, בצהריים, בערב – הפך אצלנו לסוג של שגרה – אנשים יצאו החוצה, הסתכלו וחזרו הביתה.
<נג'ואן שביטה: זה שגרה אצלנו.
<נג'ואן שביטה: בזה זה נגמר.
<נג'ואן שביטה: יום למחרת האשה הזאת נרצחה בתוך הרכב שלה.
<נג'ואן שביטה: רק יום למחרת, מישהי מתקשרת לאחת האחיות שלה, ואומרת לה: לכי תבדקי מה קורה עם אחותך.
<נג'ואן שביטה: האחות הולכת לשם, ונאלצת לפרוץ לבית של אחותה, ורואה את אחותה בתוך האוטו, כשהיא ירויה בחלק העליון של גופה, ללא רוח חיים.
<נג'ואן שביטה: בכך סיפורה של סוהא הסתיים.
<נג'ואן שביטה: היא פשוט נרצחה בדם קר.
<נג'ואן שביטה: השאירה אחריה ארבעה ילדים.
<נג'ואן שביטה: מה שידוע לנו בשלב הזה לגבי אותו גבר שהוא חשוד- - -
עאידה תומא סלימאן: כדאי גם להגיד מה קרה אחרי.
<נג'ואן שביטה: אנחנו יודעים שעד עכשיו אף אחד לא נעצר בעניינה, אף אחד לא נחקר.
<נג'ואן שביטה: להבנתי, אותו גבר חשוד בעניין הזה בינתיים משוטט חופשי, כי אף אחד לא מצליח לעצור אותו.
עאידה תומא סלימאן: חשוב לי המידע ששמעתי מכן.
עאידה תומא סלימאן: סוהא קיבלה את הגירושים שלה יום לפני הרצח שלה.
עאידה תומא סלימאן: כדאי להזכיר את זה.
עאידה תומא סלימאן: באותו יום שהיא קיבלה את הגירושים היו איומים על חייה, והיא הלכה והתלוננה באותו יום, נכון?
<נג'ואן שביטה: נכון מאד.
<נג'ואן שביטה: יום לפני הרצח היא קיבלה פסק גירושין – דבר שכמובן לא היה מקובל על בעלה לשעבר.
<נג'ואן שביטה: בעקבותיו הוא איים.
<נג'ואן שביטה: במהלך הדיונים הוא המשיך לאיים.
<נג'ואן שביטה: הוא גם לא חושש לאיים.
<נג'ואן שביטה: פסק הגירושים הזה הוא כנראה זה שהיה הדבר שלא היה יכול להמשיך לחיות אתו, והוא החליט שבזה הוא מפסיק את חייה של סוהא יום למחרת.
<עהוד שביטה: עהוד שביטה, תנועה של נשים דמוקרטיות.
<עהוד שביטה: אני חושבת שצריך לציין פה, שהבית שלה נפרץ אחרי יומיים מאז שהיא נרצחה, ולקחו משם מסמכים שמעידים על הפשע שנעשה שם.
עאידה תומא סלימאן: זה רק הולך ונעשה יותר- - -
<נג'ואן שביטה: אם יורשה לי להוסיף עוד נתון במהלך למה שאמרה עהוד, בנוסף לכך הוא ממשיך להתקשר לבני המשפחה, להטריד, לבקש לבוא לבקר.
<נג'ואן שביטה: משטרת ישראל אומרת שהיא לא מצליחה לשים עליו את היד, אבל הוא עדיין מתקשר לבני המשפחה.
<נג'ואן שביטה: אני גם חייבת להוסיף ולהדגיש, שבני המשפחה חוששים עכשיו לחייהם.
<נג'ואן שביטה: לקח לי זמן לשכנע אנשים לבוא ולהשתתף בישיבה הזאת.
<נג'ואן שביטה: תבינו לאיזה מצב הגענו.
<נג'ואן שביטה: אז איך אתם רוצים שנשים יבואו ויתלוננו על כך שמתלוננים על חייהם?
עאידה תומא סלימאן: והיא כן התלוננה.
<נג'ואן שביטה: לעזאזל, אני לא מבינה את המשטרה.
<נג'ואן שביטה: מה אתם עומדים ועושים?
<נג'ואן שביטה: אשה שאומרת: בעלי מרביץ לי מכות.
<נג'ואן שביטה: אף אחד לא חושב לעצור אותו לשנייה.
עאידה תומא סלימאן: למען הגילוי הנאות, אני בקשר עם מר ברקוביץ מהרגע הראשון אחרי שהייתי אצלכם בבית ואחרי שהשתתפתי בהפגנה שהיתה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לומר – מדינת ישראל, כשרוצה למצוא מישהו, אפילו אם זה בבחרין, יודעים למצוא אותו.
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שאפשר למצוא את האדם הזה, במיוחד שהוא מתקשר מהטלפון שלו.
מירב בן ארי: הוא בארץ?
<נג'ואן שביטה: כן.
<נג'ואן שביטה: הוא ממשיך להטריד את בני המשפחה.
<נג'ואן שביטה: אפילו היום הוא מתקשר.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לומר שחלק מבני המשפחה- - -
מירב בן ארי: זו שערורייה.