GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מונה סעב: הליווי שלנו יותר ארוך מליווי של אדם רגיל.
<מונה סעב: יש לנו במרכז את כל השירותים שיכולים לעזור לבן אדם כדי להיכנס לשוק העבודה ולהשתלב בעבודה.
<מונה סעב: אני רוצה לדבר על כך שאצלנו בחברה הערבית יש חוסר מודעות לזכויות שלהם.
<מונה סעב: אני כבר שנה בתכנית ואני מכירה שיש אחוז קטן מאד שמכירים בזכויות שלהם.
<מונה סעב: לא יודעים שהם יכולים לקבל זכויות מבטוח לאומי או ממשרד אחר, מן הממשלה.
<מונה סעב: אבל, אנשים, בכל זאת, מאד רוצים לצאת לעבודה למרות המגבלה שלהם.
<מונה סעב: אני מכירה גם נשים שרוצות לוותר על הקיצבה ולצאת לעבוד.
<מונה סעב: אצלנו, גם החסמים באוכלוסיה הערבית, שהנשים מאד מתביישות להגיד שיש להן מגבלה, לצאת, לתבוע בטוח לאומי כי אז "מכירים אותי, כולם מכירים שיש לי מגבלה" ואז הן מתביישות.
<מונה סעב: לכן יש לנו אחוז ממש קטן שכן מוכּרות בבטוח הלאומי.
<מונה סעב: יש לנו אוכלוסייה ממש רחבה שיש לה נכות אבל היא לא מוכרת בבטוח הלאומי.
<מונה סעב: חוץ מן ההחסמים האלה יש לנו גם חסמים תרבותיים, שאישה ערביה ובמיוחד אישה דרוזית לא יוצאת לעבוד במשמרות כי גם מבחינת תחבורה ציבורית, למשל, אצלנו בירכא, אם אישה רוצה להגיע ולעבוד בכרמיאל אז היא צריכה להחליף שני אוטובוסים וזה גם לא מונגש.
<מונה סעב: אני כבר שנה בתפקיד, יש לי כמות של משתתפות שיש להן מגבלה ואני רוצה רק להגיד שני סיפורי הצלחה.
<מונה סעב: יש לי בחורה שהיא גם גרושה, שזה עוד חסם בחברה שלנו, הצלחתי להתחיל אתה תהליך של מיצוי זכויות, קישרתי אותה עם הבטוח הלאומי, היא התחילה ללמוד הכשרה מקצועית על חשבון בטוח לאומי והיא פתחה עסק, אני חיברתי אותה גם לחברת "מעוף", אז היא פתחה עסק קטן בבית והיא התחילה לממן את המשפחה שלה, יש לה ארבעה ילדים, אין לה אף אחד שעוזר לה במימון של הבית, ויש לי עוד סיפור הצלחה של עוד בחורה דרוזית, שיש לה מגבלה, שההורים שלה לא רוצים להגיד לאף אחד שיש לה מגבלה, אני הייתי בשיחות עם ההורים, התחלנו את הטיפול הרפואי במגבלה שלה, היא עברה אתנו במרכז שתי סדנאות: סדנה של עברית תעסוקתית וגם סדנה של הכנה לעולם העבודה וחיברנו אותה למקום תעסוקה והיא עכשיו עובדת בתעסוקה מחוץ לכפר, מחוץ לכפר ומפרנסת - - -
עאידה תומא סלימאן: קודם כל תודה רבה.
עאידה תומא סלימאן: אני ביקרתי במרכז אצלכם וראיתי את העבודה שאתם עושים, ראיתי גם נשים אמיצות שרוצות באמת להתגבר על כל הבעיות אבל, את העלית סוגיה מאד חשובה, כל הנושא של תחבורה, תחבורה ציבורית.
עאידה תומא סלימאן: כשאנחנו מדברות על תעסוקת נשים ערביות באופן כללי אז הן מעלות את הנושא של תחבורה ציבורית כמכשול וכחסם, מה גם יותר לנשים עם מוגבלויות.
עאידה תומא סלימאן: בדיוק דיברנו –אני וחבר הכנסת נחמן שי, עם אישה על כסא גלגלים, מירכא, רוצה להגיע לכרמיאל כל יום לעבודה, אני לא רוצה אפילו לחשוב, אם אין אוטו פרטי, איך היא תגיע.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אין תחבורה ואם יש תחבורה אז היא לא מונגשת, ואם יש מונגשת אז אולי האוטובוס הראשון כן והאוטובוס השני לא מונגש וזה סיפור אחד ארוך אז זה דבר ראשון.
עאידה תומא סלימאן: עורך הדין עבאס עבאס מעמותת אלמנארה.
<עבאס עבאס: שלום לכולם.
<עבאס עבאס: קודם כל אנחנו מתרגשים כי באנו קבוצה גדולה והיינו באוטובוס ארבעה עשר אנשים שהרוב נשים.
<עבאס עבאס: אני מודה להם שעשו את הדרך וזה לא מובן מאליו שמבאים מ"משהב", מ"רייני", מישובים בפריפריה ובאים כדי להביא את זעקת המוּפלִים.
<עבאס עבאס: יש לי פה נייר עמדה שקוראים לו "המופלים פעמיים" אבל כשאנחנו מדברים על נשים ערביות אז אנחנו מדברים על נשים שמופלות שלש פעמים.
<עבאס עבאס: פעם אפליה ג'נדריאלית ופעם אפליה על רקע המוגבלות וכמובן האפליה הכי גדולה שהיא השייכות למיעוט הערבי בישראל.
<עבאס עבאס: אז אני פשוט רציתי לשאול אם יש אפשרות לתת בסוף שני משפטים לשתיים מן הנציגות - - -
עאידה תומא סלימאן: כמובן.
<עבאס עבאס: כי חשוב - - -
עאידה תומא סלימאן: אם תעמוד בזמן.
<עבאס עבאס: אני אעמוד ואתם תהיו יותר לארג'ים אתנו.
<עבאס עבאס: אפליה מתקנת.
<עבאס עבאס: אז אני רוצה להגיד כך: בין האתגרים המרכזיים שאיתם מתמודדת אישה ערביה עם מוגבלויות הם באמת החסם לצאת מן הבית, בשל כמובן החסמים המשפחתיים.
<עבאס עבאס: חשוב לציין ולהודות שהחברה הערבית עודנה משמרת סטיגמות כלפי אדם עם מוגבלויות, וכשמדובר עם אישה עם מוגבלויות אז יש את הגישה הפטריארכלית ואנחנו כארגון אלמנארה, קמנו כדי להעצים את האדם עם מוגבלות ובכלל זה גם את האישה עם מוגבלות, שיש לה חסמים משפחתיים.
<עבאס עבאס: "אני רוצָה לבוא – לא נותנים לי לבוא" וזה חסם פנים משפחתי וגם חסם חברתי.
<עבאס עבאס: חסם שאת ציינת, עאידה, לגבי התחבורה הציבורית שלדעתי זאת סוגיה אקוטית, הגיע הזמן שב-2015, למרות שיש תקנות לנגישות תחבורה ציבורית, שהתחבורה ציבורית תגיע לכל הישובים הערביים, לא יתכן שישובים כמו שפרעם ובילעין אין להם תחבורה ציבורית בשבתות.
<עבאס עבאס: מעבר לכך, חשוב לציין את אי ההתאמה התרבותית לתכניות.
<עבאס עבאס: סיפרת על תכנית כמו "רמפה" שזה מבורך אבל, חשוב לדעת שלא עושים copy and paste, לוקחים תכנית מסויימת שבדקו אותה בתל אביב או באיזשהו מקום, ו-paste לחברה הערבית, כי צריך לעשות התאמה תרבותית לכל התכניות שזה באמת חשוב מאד לקדם את זה.
<עבאס עבאס: אנחנו בתור ארגון וקידמנו וניסינו לקדם כמה קבוצות לתעסוקת נשים אבל, מה לעשות, כשמגיעים לבאר אז קשה לשתות ממנה.
<עבאס עבאס: אנחנו עומלים קשה על מנת להכשיר אותן, להעצים אותן, לקדם את הכישורים שלהן אבל, נתקלים במחסום חברתי ומחסום פיזי גדול, שלא מעסיקים אנשים עם מוגבלות ובכלל זה כמובן נשים עם מוגבלות, כי בתודעה שלהם אדם עם מוגבלות או אישה עם מוגבלות היא "אדם מסכן, מה, אני אביא אדם שיהווה עבורי נטל?
<עבאס עבאס: " ולא חושבים ולא מודעים להתאמות שמשרד הכלכלה, לדוגמה, יכול להעניק בתעסוקה אנשים עם מוגבלות.
<עבאס עבאס: לדוגמה, אני רוצה להביא דוגמה כדי לשׂבר את האוזן, אדם עם לקות ראיה או אישה עם לקות ראיה, אם היא רוצה תעסוקה אז מקום העבודה יכול לקבל מענק עד –ורק תשמעו את הסכום: ששים אלף שקל, מבחינת התאמה של עמדת עבודה אם זה מחשב מותאם לברייל או קורא מסך וכל זה.
<קריאה: בתנאי שהיא עובדת שם שנה.
<עבאס עבאס: שנה, כמובן, כמובן.
<עבאס עבאס: לכן יש מקום להגביר את המודעות ואני רוצה רק ברשותך, עאידה, להגיד על נושא שגם קשור לבריאות, אין מספיק הנגשה ראשונית לחברה הערבית, כלומר, עלונים, עלוני מידע.
<עבאס עבאס: נגיד, יש היום מהפיכה באתר התחבורה הציבורית אז למה אין עלוני מידע בשפה הערבית, או בברייל בשפה הערבית לדוגמה?
<עבאס עבאס: או בכל דרך נגישה?
<עבאס עבאס: אלמנארה הוא הארגון הראשון בישראל שעשה.
<עבאס עבאס: אין חוברות לזכויות אנשים עם מוגבלות בערבית, ובשיתוף פעולה עם נציבות שוויון עבודה לאנשים עם מוגבלות הוצאנו חוברת שקוראים לה "זכותי לעבוד" "מן חאכי אנא עאמל", שמספרת על איך אני כאדם עם מוגבלות יכול וכמובן אישה עם מוגבלות, יכול לפלס לי דרך ולדעת על הזכויות שלי בערבית.
עאידה תומא סלימאן: עבאס, אתה לוקח כבר מן הזמן של הנשים.
<עבאס עבאס: אני מודה לכם ואשמח רק אם נקבל הזדמנות שמונא ועאפנן, מונה מנצרת ועאפנן מעין אל סהלי, ידברו אולי כמה משפטים כל אחת, להביא את הסיפור שלהן?
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, איפה מונא?
<עבאס עבאס: מונא ניז'אם, ווינכ?
<עבאס עבאס: יש לנו פה קבוצה באמת נהדרת.
עאידה תומא סלימאן: מונא, עארפי, התקרבי למיקרופון.
<עבאס עבאס: נז'אם זה כוכב.
<מונא ניז'אם: שלום לכולם, אני מאד מתרגשת מן הפגישה הזאת - - -
<עבאס עבאס: מונא, ב-easy.
עאידה תומא סלימאן: שוואייה, שוואייה, מונא.
<מונא ניז'אם: רציתי לדבר על נושא מאד חשוב.
<מונא ניז'אם: אני מונא, הגעתי מנצרת יש לי מוגבלות פיזית,- - - מלידה, אני בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ותואר שני בגרונטולוגיה מחיפה.
<עבאס עבאס: גרנטולוגיה היא תורת הזיקנה.
<מונא ניז'אם: ואני עובדת גם בעמותת אלמנארה, בפרוייקט מאד חשוב שקוראים לו "ככה זה אני".
<מונא ניז'אם: זה מאד חשוב בעיניי זה נתן לי הזדמנות לספר על כל הנושא של המוגבלות, להעלות את המודעות של הנושא הזה.
<מונא ניז'אם: בחרתי קצת לדבר על הנושא של הנגישות.
<מונא ניז'אם: הנגישות של המקומות בחברה הערבית בכלל ובמקום המגורים שלי בפרט.
<מונא ניז'אם: זה מאד קשה להגיע למקומות, למסעדות, שאני רוצה להגיע, פשוט.
<מונא ניז'אם: שניה.
<מוסטפא שלאטה: הכל בסדר.
עאידה תומא סלימאן: נשמע אותך.
<מונא ניז'אם: במלים אחרות, מה שרציתי להגיד בקשר לנגישות, זה מאד חשוב שהנגישות בחברה הערבית, שתהיה יותר שוויונית ויותר מכבדת כדי שאני אגיע לכל המקומות בלי קושי.
<מונא ניז'אם: אפילו מסעדות שאני רוצה להגיע אליהן אין הנגשה קלה שאני רוצה להגיע אליהן, פשוט.
<עבאס עבאס: ולגבי מקומות העבודה.
<מונא ניז'אם: מקומות העבודה, וגם כן, אני לא עובדת בתארים שלי ואני לא כל כך בטוחה, אם אני עובדת ומוצאת עבודה, שמקומות עבודה לא יהיו נגישים גם.
<מונא ניז'אם: כי הנגישות מאד חשובה.
<מונא ניז'אם: מאד חשובה.
עאידה תומא סלימאן: מונה שוכראן אכתיר.
עאידה תומא סלימאן: מונה, אני חייבת להגיד – מדהים.
עאידה תומא סלימאן: מדהימה גם רמת ההשכלה, שהיא תואר שני, שלא מגיעים אליו בקלות אבל, מקומם מאד שאישה שנלחמה והגיעה למקום הזה וקיבלה לתואר שני ובינתיים לא מוצאת תעסוקה בהתמחות שלה, במומחיות שלה.
עאידה תומא סלימאן: אני מצדי, 'אפרופו' כשהתחלנו, נשים עם מוגבלות או נשים מוגבלות, אז אני רואה פה, בשבילי הכל, אני רואה נשים מדהימות מולי אז כל הכבוד אבל, זה מביא אותי לבקש מ - - -
<עבאס עבאס: יש עוד אחת, עפנאן.
<עבאס עבאס: התקרבי למיקרופון בבקשה.
<עפנאן כבהא: גם אני מתרגשת.
<עפנאן כבהא: שמי עפנאן, שזה ענפים.
<עפנאן כבהא: אני גם בעלת תואר שני, בחינוך מיוחד.
<עפנאן כבהא: התואר הראשון שלי הוא במדעי ההתנהגות.
<עפנאן כבהא: יש לי גם כמה תעודות ואני רק בת עשרים ושבע.
<עפנאן כבהא: אמרתי לעצמי שאתקדם בלימודים, אגיע להשכלה גבוהה, ולא אמרתי גם שיש לי מוגבלות כי זה גם חשוב, כי אנחנו מדברים על זכויות של אנשים עם מוגבלויות ונשים בפרט אז כן, יש לי מוגבלות פיזית ובזכותה הגעתי לזה שהגשמתי את עצמי וידעתי גם לקבל את האחרים בצורה טובה יותר, כי מוגבלות היא גם מאפשרת לכסות חסמים כי כמו שכתוב אצלנו: "מוגבלות חוצה מוגבלויות" - - -
<עבאס עבאס: זו הסיסמה שבאנו אתה.
<עפנאן כבהא: אז ככה, אני אמרתי לעצמי שאלך לראיון עבודה, יש לי אישיות טובה, אני גם נחמדה והכל, כן, ואז יקבלו אותי, למה לא? יש לי גם חיוך יפה, אז ככה ואני מוצאת את עצמי, או שלא חוזרים אליי בתשובה לגבי הראיון ומה שיצא, או שאומרים שלא נמצאתי מתאימה לעבודה, אז אני מניחה לעצמי אולי בראיון הזה היה משהו שהייתי צריכה בשביל העצמה, אז אני הולכת לראיון הבא ואני מוצאת את עצמי, אוי, כנראה - - -
עאידה תומא סלימאן: את כבר אחרי - - -
<עפנאן כבהא: אני אחרי תואר שני כבר שלש שנים.
עאידה תומא סלימאן: ולא עבדת מאז?
<עפנאן כבהא: עבדתי לפני במשרה חלקית של מדריכה לנערות בסיכון.
<עפנאן כבהא: זו הייתה משרה חלקית ואמרתי לעצמי: עכשיו יש לי תואר שני אז יש לי עוד אפשרויות להתקבל לעוד מקומות עבודה, וגם המקצוע שלי, כי בסוף אני גם רוצה להתמחות.
<עפנאן כבהא: למה למדתי בכלל אם אני לא רוצה לעבודה בתחום שלי?
<עפנאן כבהא: בסוף אני כן, לא מוצאת עבודה או שלא מקבלים אותי או שאני פונה למקומות שאמורים לעזור לנו להשתלב במקום עבודה, פניתי לבטוח הלאומי ולא עזר לי, פניתי גם למשרד החינוך ועדיין חוזרים לי בלי תשובה ולא קיבלתי תשובה.
<עפנאן כבהא: עובדת באלמנארה ואני עבדתי בשנה שעברה וגם השנה בפרוייקט של - - - שנה שעברה זה היה דרך משרד החינוך והיום הוא לא כי זה לא אושר.
<עפנאן כבהא: משרד החינוך אמור לטפל בדברים האלה, של לקבל את האחר, אם לא מקבלים אנשים עם מוגבלויות שיבואו ויביאו, ישתפו את החוויה האישית שלהם ויגידו: אנחנו גם רוצים לעבוד וגם לשנות את החברה, אז גם משרד החינוך עושה בעיה או שלא מוציא בכלל משהו לטפל בבעיה העיקרית.
<עפנאן כבהא: אז בסוף כן, זאת אני, אישה עם מוגבלות פיזית, שהיא חוצה גבולות, מבחינת תרבות, מבחינה שלא מאפשרים מבחינה תרבות לנשים לצאת לעבוד וללמוד, ולפעמים גם לא מוציאים משהו של מחסומים של משפחה מורחבת, של: "למה בסוף הוצאת עוד תעודה ועוד תעודה ולא עובדת" וזה מקשה, כאילו, זה מתסכל כי בסוף אין לך, אני רוצה להגשים את עצמי ובתחום העבודה אני גם רוצה להגשים את עצמי.
<עפנאן כבהא: תודה לכם.
<מוסטפא שלאטה: מעורר חשיבה.
עאידה תומא סלימאן: תודה עפנאן, אני מאד מודה לך.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאני יכולה להסכים עם כל דבר שאמרת כולל החיוך, כולל הנחמדות ואני חושבת –כמי שקיבלה לעבודה אנשים עם מוגבלויות בעבר, אלה שלא מקבלים אותך לעבודה הם לא יודעים מה הם מפסידים והם מוגבלים, גם בראייה וגם בהבנה וגם בצדדים האנושיים שלהם.
עאידה תומא סלימאן: רק שניה, לא, עבאס, שניה, שניה.
עאידה תומא סלימאן: אני באמצע משפט אז אני חייבת להגיד שתמיד נכון, יש מוגבלות תרבותית, ונכון שהחברה שלנו לא תמיד עושה חסד עם נשים עם מוגבלויות ובמיוחד נשים ואנחנו מתייחסים בצורה אפילו יותר קשה לאישה עם מוגבלות יותר מאשר לגבר עם מוגבלות, ומונעים ממנה, וכאשר אני אומרת "החברה שלנו" אז אני מדברת על החברה הערבית, למי שלא קלט, אז במיוחד מונעים ממנה גם את החיים הפרטיים ואת חייה כאישה, ואת האופציה להתאהב, להתחתן, להביא ילדים ולהיות אימא, אם היא בוחרת כמובן, אבל, המקרים שהגיעו אלינו היום, אלה נשים עצמאיות, נשים הוכיחו את עצמן, נשים שקיבלו תעודות והשכילו ובכל זאת, אני רוצה לפנות לנציגת משרד הכלכלה, גברת אורנה חביב טמיר, לשאול אותך מה יש לך להשיב לשתי הנשים המופלאות האלה?
עאידה תומא סלימאן: מה משרד הכלכלה עושה בנדון?
<אורנה חביב תמיר: המטה לשילוב אנשים עם מוגבלות בעבודה פועל בעצם בעשור האחרון, המנדט בתחום האחריות שלנו הוא עבודה מול מעסיקים במיגזר הפרטי ובמיגזר הציבורי, על מנת לעודד אותם לשלב אנשים עם מוגבלות בעבודה.
<אורנה חביב תמיר: אנחנו עושים את זה גם באמצעות חקיקה ותקנות –הוזכרו פה תקנות ההתאמות שאנחנו אחראים עליהן, ושהיום הן הרבה פחות מסובכות ביורוקרטית מהלחשים ששמעתי, כי בעצם יש לנו היום גופי שטח שנקראים "מרכזי תמיכה למעסיקים", שפועלים בשלש השנים האחרונות ומסייעים למעסיקים לקלוט ולשלב עובדים עם מוגבלות.
<אורנה חביב תמיר: אפרופו - - -
עאידה תומא סלימאן: מהו אחוז הנשים מכלל האנשים שהצלחתם לשלב?
עאידה תומא סלימאן: אם זה בשירות המדינה ואם זה בעסקים פרטיים, מה האחוז של נשים?
<אורנה חביב תמיר: אז כמו במסמך שהעברנו לכם, הראייה שלנו היא –ולא תהיה לי תשובה אחרת, הראייה שלנו היא לא ראייה בהיבט מגדרי, יש לנו דרך מאד מאד ארוכה לעשות כדי לאפשר תעסוקת נשים עם מוגבלות באופן כללי, אנשים, נשים וגברים עם מוגבלות מודרים משוק העבודה והביצועים שלהם בשוק העבודה, גם מבחינת סטטיסטיקות של כמות וגם מבחינת איכות התעסוקה שלהם, הם פערים מאד מאד גדולים ואנחנו פועלים לצמצום הפערים האלה באופן כללי ולא ספציפי כלפי נשים עם מוגבלות.
<אורנה חביב תמיר: זאת אומרת, הטיפול שלנו הוא, כמו שאמרנו, לא לפי מיגדר, גם לא לפי סוג מוגבלות או חומרת מוגבלות, אנחנו מטפלים בכלל המוגבלויות בהיבטים תפקודיים והעבודה שלנו היא בעיקר מול מעסיקים.
<אורנה חביב תמיר: דיברנו קודם על הנגשת המידע אז אנחנו מפרסמים בימים האלה אוגדן מאד גדול שנותן את כל הכלים המעסיקים איך לקלוט ולהעסיק ולשמר ולקדם עובדים עם מוגבלות.
<אורנה חביב תמיר: אנחנו מגיעים עם הדרכות וסדנאות עד אחרון המעסיקים, בחצי השנה האחרונה עם מנחים מטעמנו - - -
עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת.
<אורנה חביב תמיר: ומסייעים להם להעסיק.
<אורנה חביב תמיר: אנחנו פועלים למימוש צו ההרחבה שנחתם בשנה האחרונה ובעצם מחייב היום ארגונים מעל מאה עובדים להעסיק שני אחוז –ועד אוקטובר 2016 שלושה אחוז, של עובדים עם מוגבלות.
<אורנה חביב תמיר: אנחנו מסייעים להם ליישם את הצו הזה, להעסיק ולקלוט לשירותיהם יותר ויותר אנשים עם מוגבלות, והיום ארגונים ומעסיקים מבינים –לא רק שזה חשוב אלא שהם צריכים לעשות את זה גם בגלל צו ההרחבה.
<אורנה חביב תמיר: וזה משהו שאנחנו - - - אותו.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה, סליחה, מבטוח לאומי?
<הסתר פאס: יש לי כאן נתונים על תעסוקת נשים.
<אורנה חביב תמיר: הנתונים על הפרטים הם נתונים של בטוח לאומי ולא של משרד הכלכלה.
עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, אנחנו נשמע נתונים.
עאידה תומא סלימאן: אני אבקש ואני אוציא את זה בסיכום, סליחה, אני אבקש את זה בסיכום אבל אני עכשיו מודיעה, אני פונה למשרד הכלכלה: אין דבר כזה שאין לכם פילוח מגדרי, כל משרד ממשלתי חייב בפילוח מגדרי ואני ארצה לקבל לידיים שלי את הפילוח המגדרי שיש לכם.
<אורנה חביב תמיר: אני רק צריכה להסביר שקהל היעד שלנו הוא מעסיקים.
<אורנה חביב תמיר: הפילוח שאנחנו יכולים לתת הוא פילוח של מעסיקים, הוא לא פילוח של אנשים.
<אורנה חביב תמיר: יש משרדים האחרים –כמו בטוח לאומי, שתיכף יציגו, שהם אחראים על הפרטים.
<אורנה חביב תמיר: אנחנו אחראים על מעסיקים, אנחנו יכולים להגיד כמה מעסיקים גברים או נשים יש, אני לא יודעת כמה זה - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא צריכה פילוח של המעסיקים אבל אני - - -
<אורנה חביב תמיר: זה המצג שלנו.
עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, אני הבנתי שהמטה לשילוב אנשים עם מוגבלות בעבודה, אחד המדדים להצלחה של העבודה שלכם זה השילוב בעצמו, לא עם כמה מעסיקים אתם דיברתם אלא כמה שילבתם, ואם כמה שילבתם אז זה חייב להיות עם סטטיסטיקה של עובדים, לא של המעסיקים, סליחה.
עאידה תומא סלימאן: ככה אני מבינה את הדברים.
<אורנה חביב תמיר: היעד של כולנו הוא כמובן לשלב כמה שיותר אנשים עם מוגבלות באמצעות עבודה מול מעסיקים.
עאידה תומא סלימאן: איך תדעו שהגעתם ליעד שלכם?
<אורנה חביב תמיר: יש לנו מספרים על שילוב רק שאנחנו לא עושים פילוח מגדרי אבל אני אבדוק את זה.
עאידה תומא סלימאן: אז יש לכם מספרים על שילוב.
<אורנה חביב תמיר: יש לנו מספרים, יש לנו סטטיסטיקה כללית כמה באמצעות התכניות שלנו השתלבו אנשים עם מוגבלות, כן.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שאם תסתכלו טוב אז אתם תמצאו את הפילוח המגדרי ואני ארצה לדעת אותו.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברת - - -
נחמן שי: זה לא מעניין אותם.
עאידה תומא סלימאן: בגלל שלא מעניין אני רוצה שיתחיל לעניין.
עאידה תומא סלימאן: הם מחוייבים להתעניין ומבלי להתעניין הם לא יראו את הנשים והם לא יחפשו והם לא יבנו תכניות מיוחדות לנשים, שמתגברות על החסמים המיוחדים של הנשים, זה התפקיד שלי בוועדה הזו, כן לעניין אתכם.
עאידה תומא סלימאן: ואם לא מתעניינים אז לדרוש את זה ואני אעניין אתכם.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת, זה בלתי מתקבל על הדעת, שהיום מוסד רשמי במדינת ישראל אומר לי: אין לי פילוחים מגדריים.
עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה.
עאידה תומא סלימאן: יש אבל לא עושים אותם.
<קריאה: לפי מיגזרים - - -
עאידה תומא סלימאן: מיגזרים זה הצעד השני.
נחמן שי: זה גם ראש הממשלה, הוא מחזיק חמישה תיקים אז יש לו - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת "עם חמישה תיקים" אם אני אקבל תוצאות, אבל לפחות עם העובדות אני יודעת שזה העבודה שלהם, בנוסף.
עאידה תומא סלימאן: אבל נפנה גם כן, אתה חושב שאני אקבל תשובה?
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גבירתי, רק אם אפשר את השם של נציגת הבטוח הלאומי.
<הסתר פאס: הסתר פאס, אני רכזת שיקום ארצית באגף השיקום של המוסד לבטוח לאומי.
<הסתר פאס: אנחנו, על פי חוק מטפלים באנשים עם מוגבלות בכל הנושא של שילוב בעבודה, החל מהכשרות מקצועיות, השכלה גבוהה והתאמה בעבודה.
<הסתר פאס: כל הדוחות שלנו מדי סוף שנה, מתפרסמים באתר המוסד לבטוח לאומי, עם פילוח מגדרי של כמה גברים וכמה נשים היו בטיפול שלנו, כנ"ל לגבי כל הנושא בכלל, של כמה אנשים עם מוגבלות מקבלים קיצבאות נכות, יש במוסד לביטוח לאומי, גם הם מפולחים מגדרית בפרסומים הרשמיים של המוסד.
עאידה תומא סלימאן: את מתכוונת לקבוצה שמקבלת, שזכאית לקבל קיצבה.
<הסתר פאס: נכון, אדם עם מוגבלות על פי הבטוח הלאומי הוא אדם שמקבל קיצבה והנתונים של "כמה גברים כמה נשים" מופיעים כל שנה בפרסומים רשמיים באתר הבטוח הלאומי.
<הסתר פאס: זו נקודה ראשונה.
<הסתר פאס: אני מטעם - - -
עאידה תומא סלימאן: זה משאיר מבחוץ את כל אלה שלא ביקשו ואנחנו שמענו - - -
<הסתר פאס: אבל אני - - -
עאידה תומא סלימאן: אני לא מעבירה ביקורת, אני רוצה להעביר את הדברים.
<הסתר פאס: זה שלב ראשון, של אנשים שמוכרים ב"נכות כללית" או ב"נפגעי עבודה".
<הסתר פאס: אני כאמור, מאגף השיקום, שעוסק בשילוב אנשים עם מוגבלות בעבודה.
<הסתר פאס: גם הנתונים שלנו הם מוצגים תוך פילוח מגדרי ואני אתייחס.
<הסתר פאס: מבחינת שיעורי התעסוקה של אנשים עם מוגבלות מקבלי קיצבאות, הוא עומד על עשרים אחוז, כשאין הבדל מגדרי ביניהם, זאת אומרת, הנתונים שלנו לא מראים על פערים מגדריים.
<הסתר פאס: מה שאני כן יכולה להגיד שאנחנו, מבחינת האנשים שמגיעים אלינו לשיקום, במטרה ללמוד ולהשתלב אחר כך בעבודה, דווקא יש לנו יותר נשים יחסית לאחוז שלהן בקובץ - - - מה שנקרא וזה מאד משמח.
<הסתר פאס: אנחנו כן זיהינו איזשהו תת-יצוג של נשים במיגזר הערבי ואנחנו באמת, בסניפי הבטוח הלאומי בצפון בחיפה, למשל, עוספייה, עשינו פעילות יזומה, של כנסי הסברה לנשים עם מוגבלות כדי לעניין אותן בשיקום וליידע אותן שיש דבר כזה שיקום תעסוקתי.
<מוסטפא שלאטה: כמה עשיתם?
<הסתר פאס: כמה מה?
<מוסטפא שלאטה: כמה כנסים?
<מוסטפא שלאטה: מפגשי הסברה?
<הסתר פאס: כל סניף עושה את המפגשים שלו.
<הסתר פאס: אני ספציפית יודעת על עוספייה, שהיה למיגזר הדרוזי, שעכשיו עשו.
<הסתר פאס: זה לא רק לנכוֹת, עשו את זה גם לאלמנות, כי גם אלמנות זכאיות לשיקום מקצועי מן הבטוח הלאומי, אז פנינו גם - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא נכות.
<הסתר פאס: זה לא הדיון כאן אבל זיהינו שיש נשים מן המיגזר הערבי שלא ממצות את הזכאות אז אנחנו עושים פעולות יזומות.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני עדיין זוכרת את אחת הישיבות שהתקיימו פה, כשנאמר לי מהו אחוז הנשים הערביות שיש להן נכות לפי הבטוח הלאומי הייתי בהלם, כי זה הראה כאילו שהאחוז הוא כל כך נמוך וזה אומר שהרבה נשים –ואני רק אשלים את המשפט שלי, אני מאד שמחה שהדיון מאד תוסס אבל, תנו לי להשלים את המשפט.
עאידה תומא סלימאן: האחוז הנמוך הזה, נכון, זה אומר שנשים לא מגיעות ולא מבקשות את הזכויות שלהן ולא נרשמות בבטוח הלאומי, וזה מונע מהן הרבה שירותים אבל, זה גם כן אומר שכמו שאמרת עשרים אחוז משולבים בתעסוקה - - -
<הסתר פאס: זה הנתון שיש על אנשים מקבלי קיצבאות נכות.
עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה לברר משהו.
עאידה תומא סלימאן: לא כל האנשים שמקבלים קיצבה, יש להם את החופש לעבוד, נכון?
<הסתר פאס: לא הבנתי.
עאידה תומא סלימאן: יש אנשים שמקבלים קיצבה אבל הם לא יכולים להשתלב בעבודה.
<הסתר פאס: מבחינת מצב הבריאות שלהם?
עאידה תומא סלימאן: כן, כן, ודאי.
עאידה תומא סלימאן: מה האחוז של האנשים האלה.
עאידה תומא סלימאן: כי אם עשרים אחוז מן האנשים שמקבלים קיצבה הם אלה שעובדים אז זה אחוז מאד נמוך.
<הסתר פאס: זה ידוע.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר שלא עושים שילוב נכון.
<הסתר פאס: נכון, זה ידוע שכל משרדי הממשלה מנסים לטפל בה ולהעלות את אחוז המועסקים בקרב הנשים עם מוגבלות.
<מוסטפא שלאטה: שלושת רבעי הנשים שהיו כשרות לשיקום לא מקבלות שיקום לתעסוקה.
עאידה תומא סלימאן: מוסטפה, תחזור על זה.
<מוסטפא שלאטה: 76% מן האנשים שכשרים רפואית לשיקום לא מקבלים שיקום.
<הסתר פאס: אתה מתייחס לנתון של מבקר המדינה.
<מוסטפא שלאטה: הוא לא נתון שלי.
<הסתר פאס: הוא התייחס, מבקר המדינה התייחס לסך הנשים שיש להן אחוזי נכות שיכולים לזכות בשיקום כלשהו, ולא משנה באיזה משרד ממשלתי.
<הסתר פאס: חשוב לציין שלא רק המוסד לבטוח לאומי מטפל בשילוב אנשים עם מוגבלות בעבודה, כי יש מספר משרדי ממשלה, יש משרד הרווחה, משרד הכלכלה, יש כמה שותפים - - -
עאידה תומא סלימאן: זה אפילו עושה את זה יותר גרוע.
עאידה תומא סלימאן: אם יש כל כך הרבה משרדים ושבעים וששה אחוז לא מקבלים את השיקום - - -
<הסתר פאס: רגע, רגע, אני רוצה להגיד שלא כולם צריכים שירותי שיקום, כמו שאת ציינת, חלק לא מסוגלים אולי לעבוד וחלק יכולים אולי לעבוד בלי להגיע ולבלי להצטרך לשירותי המדינה.
<הסתר פאס: הוא לא מדבר על אנשים מקבלי קיצבאות, הנתון של מבקר המדינה לא מדבר על מקבלי קיצבאות - - -
עאידה תומא סלימאן: אלא על זכאים לשיקום.
<הסתר פאס: לא, לא, על אנשים שיש להם אחוזי נכות, זה דיון אחר.
<הסתר פאס: אנחנו מתייחסים - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל אם אמורים לקבל קיצבה זה לא קשור לשאלה אם אין לו מוגבלות.
<הסתר פאס: נכון הוא זכאי לפנות.
<שושי להט קרטר: לפי הנתונים של הלמ"ס, של 2013, נשים, אז יש 42% של אנשים עם מוגבלויות שמשולבים בעבודה.
<שושי להט קרטר: 42% אנשים עם מוגבלויות.
<שושי להט קרטר: לאו דווקא שקיבלו שיקום, הם אנשים עם מוגבלויות אבל הם עובדים.
<שושי להט קרטר: מתוך ה 42% אני רוצה לציין שהמצב הרבה יותר חמור אצל אנשים עם לקות ראייה או עיוורון כי בקרבם יש רק 26%.
<שושי להט קרטר: עכשיו, לשאלתך לפילוח, הפילוח הוא כזה שמתוך אוכלוסיית האנשים עם עיוורון ולקות ראיה, רק 17% נשים משולבות בעבודה לעומת 32% גברים, עם לקות ראייה או עירוון, שמשולבים.
<שושי להט קרטר: זה כמעט חצי מהם.
<שושי להט קרטר: אז זה אני חושבת מחדד את הפער של ההשתלבות.
עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין עירית שביב, האם נמצאת?
<עירית שביב שני: שלום, אני רציתי לדבר בעיקר על נושא הבריאות אבל נדבר גם על נושא התעסוקה.
<עירית שביב שני: אנחנו הגוף במשרד המשפטים שעוסק בקידום זכויות של אנשים עם מוגבלות, מייעץ למשרדים השונים בנושא תקנות הנגישות, מטפל בפניות ציבור, מטפל בתביעות בנושא תעסוקה, בנושא נגישות, בנושא אפליה, ואכן, אנחנו לא עוסקים בנושא של עידוד תעסוקה של נשים עם מוגבלויות, שאת זה באמת עושה משרד הכלכלה, אבל אם יש לכם מקרים של אפליה על בסיס תעסוקה אז אנחנו מטפלים בפניות כאלה, ואנחנו מגישים תביעות כאלה, ונשמח לקבל את הפניות שלכם.
<עירית שביב שני: בכל מקרה אני מאד שמחה לשמוע היום את כל האנשים שהגיעו ואני שמחה על היום הזה שמתקיים כל שנה בכנסת בנושא אנשים עם מוגבלויות.
עאידה תומא סלימאן: עלה עכשיו בראשי לשאול שאלה.
עאידה תומא סלימאן: הבטוח הלאומי עוסק בזה, משרד הכלכלה עוסק בזה, גם הרווחה, גם הבריאות, האם אתם נפגשים אחת לתקופה כדי לתאם ביניכם?
עאידה תומא סלימאן: שניה, עבאס, אתה תתן לי.
<הסתר פאס: התשובה היא כן.
<עבאס עבאס: לא, לא, לא.
<הסתר פאס: התשובה היא כן, ויש גם הרבה פרוייקטים - - -
עאידה תומא סלימאן: שניה, אני אתן לכם, אנחנו צריכים לסיים את הישיבה אבל קודם, אני רוצה באופן קונקרטי, כל כמה זמן אתם נפגשים, האם יש ועדת היגוי?
עאידה תומא סלימאן: האם יש ועדה שמרכזת מידע?
<שושי להט קרטר: למשרד הרווחה ולבטוח הלאומי יש - - -
עאידה תומא סלימאן: אתם אותו משרד.
עאידה תומא סלימאן: נכון, לא, אתם תחת משרד אחר.
<קריאה: אותו שר.
<שושי להט קרטר: ואנחנו יושבים באופן קבוע, אחת לרבעון, אחת לשלשה חודשים, מעבירים אינפורמציה, מעבירים מודלים ותכניות שמשלימות אחת את השניה, האמת היא שאנחנו עכשיו יוצאים - - -
<הסתר פאס: במחקר משותף.
<שושי להט קרטר: בבדיקה משותפת של נתונים עם פילוח - - -
עאידה תומא סלימאן: בדיקה או מחקר?
<הסתר פאס: מחקר.
עאידה תומא סלימאן: מחקר זה משהו אחר.
<שושי להט קרטר: מדברים על רזולוציות של מספר המועסקים על פי גיל, על פי מיגדר, על פי כל הנתונים הנדרשים.
עאידה תומא סלימאן: למה אתם לא כוללים את משרד הבריאות?
<אורנה חביב תמיר: יש ועדות היגוי משותפות עם משרד הבריאות, משרד הכלכלה, משרד הרווחה וביטוח לאומי, אנחנו יושבים בוועדות מקצועית אחד של התכניות של השני, ויש גם פגישות שוטפות ומימשקי העבודה ברמה שוטפת ויומיומית.
<עבאס עבאס: אף פעם לא שמענו על זה.
<רוני שכטר: זה בפטגוניה נכון מאד, זה לא נמצא במדינת ישראל.
<רוני שכטר: אני יכול להגיד לך דבר אחד, אני עוקב אחרי הדברים אצלכם.
עאידה תומא סלימאן: אתה מגיע בדיוק דקה לפני הסיכום.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת להתקרב למיקרופון כדי שנרשום אותך בפרוטוקול אחרת זה לא יילך ונא בקיצור רב.
<רוני שכטר: קוראים לי רוני שכטר, הייתי בזמנו יושב ראש מטה מאבק הנכים, הייתי חבר בוועדת לרון ואני גם חתום על המסקנות של ועדת לרון.
<רוני שכטר: חשוב לי להגיד שחלק מן המהלכים שוועדת לרון המליצה עליהם, היה להקים רשות שיקום ומבנה שיקום חדש לכל הנכים בארץ, כולל בנושא של הבריאות, כולל בנושא של התעסוקה, וכולל בנושא של הפנאי.
<רוני שכטר: הוקמה גם ועדת מעקב של משרד הרווחה בזמנו, הוועדה הזו לא התכנסה במשך שנתיים לפחות מאז שר הרווחה הקודם, היא התכנסה פעם אחת ומאז לא.
<רוני שכטר: הגברת שאלה אם המערכות האלה מדברות אחת עם השניה.