GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רויטל סויד: קודם כל, עאידה, תודה רבה על הדיון ותודה רבה על הדוח המקיף.
רויטל סויד: עצם העובדה שאנחנו צריכות, בשנת 2015 לציין את יום המאבק הבינלאומי, את היום הבינלאומי למאבק באלימות נגד נשים, זו תעודת עניות כל כך גדולה לחברה שבכלל צריך לציין יום כזה, יום שהאו"ם הכריז עליו ב-1999, לא רק שעדיין תקף, ב-2015, ואנחנו לא אומרים – אולי צריך להוציא אותו, אולי הוא לא רלבנטי.
רויטל סויד: הוא יותר רלבנטי מתמיד, וזה מראה הרבה מאוד על החברה שלנו.
רויטל סויד: זה מראה על תעודת העניות שאפשר לייחס לה, בנושאים חברתיים, בנושאים של שוויון מגדרי, ובטח ובטח בכל מה שקשור לתקיפות מיניות.
רויטל סויד: כיושבת ראש השדולה למאבק באלימות וביריונות ברשת החברתית אני רוצה להתייחס לתקיפות המיניות במרחב הווירטואלי, ופה, הנושא, לדעתי – עוד אפילו לא נגענו בקצה קיצו של הקרחון.
רויטל סויד: אני מפרידה בין שני דברים.
רויטל סויד: אני מפרידה בין העבירות הברורות לנו, כחברה, כמו פדופיליה ברשת, כמו העבירות – לא רק המחוקק, גם הפסיקה עדכנה את עצמה במובן הזה שעבירת אינוס, מעשה מגונה והטרדה מינית יכולים להיות גם ללא מגע אם הם ברשת, ועל זה, באמת, כל הכבוד.
רויטל סויד: לכן, כששמענו את נציגי המשטרה, שאמרו – אנחנו מגישים כתבי אישום ויש לנו ראיות, הכל טוב ויפה, בואו נשים את זה בצד.
רויטל סויד: אתם מבינים כמה עבירות של פגיעה מינית והטרדה מינית גם בקרב בני נוער וגם בקרב בוגרים יש כלפי נשים וגם כלפי גברים, אבל בעיקר כלפי נשים, ברשת, ויש לנו פה שתי בעיות: האחת, בכלל לא מודעים שזה עבירות פליליות, ושנית – זה לא מגיע אליכם, בכלל, נציגי המשטרה, מכיוון שאל"ף, נשים לא מתלוננות, ובי"ת, אתם לא יודעים איך להתמודד עם זה.
רויטל סויד: אם אני מסתכלת על הדוח, שמתוך 94 תיקים בפרקליטות – לא שהגיעו אליכם, כי בטח הגיעו אליכם הרבה יותר, במשטרה, לא שהגיעו למערך התביעות, שהגיעו לפרקליטות – 94 תיקים, מתוכם רק ב-6 הוגשו כתבי אישום, מה זה?
רויטל סויד: איפה אנחנו נמצאים?
רויטל סויד: היום, הזירה הרווחת היא הזירה הווירטואלית.
רויטל סויד: כל מה שדיברנו, על פגיעות במשפחה, ועל זה שכל אישה שלישית היא קורבן של תקיפה מינית – זה עדיין קיים.
רויטל סויד: הרי מה אמרנו?
רויטל סויד: אנחנו רואים מהנתונים שהפגיעה היא בעיקר בקרב במעגל הקרוב.
רויטל סויד: אתם מבינים מה מרבה לנו ומה מוסיפה לנו הרשת החברתית?
רויטל סויד: היא מוסיפה לנו עוד הרבה מאוד תקיפות של אנשים זרים לנו, רחוקים לנו, שנכנסים לנו אל תוך החדר.
רויטל סויד: נכנסים לנו לתוך המיטה, למחשב, לסמרטפון.
רויטל סויד: כשמצלמים נערה בבית הספר ומפיצים את הסרטונים שלה כשהיא לא מסכימה ויש שם איזו פגיעה מינית, זה נזק לכל החיים.
רויטל סויד: זה דבר חמור מאוד.
רויטל סויד: לא הנערים מבינים שזו בעיה, לא הנערות מבינות שזו בעיה, ולא מתלוננים על זה בכלל, והבעיה החמורה ביותר, כי את זה, בוא נניח שאם נרים את המודעות לזה, ונעשה לזה גם הטמעה שזו עבירה פלילית וגם שצריך להימנע מזה וגם שצריך להתלונן – הבעיה החמורה ביותר, וכאן אני כן פונה למשטרת ישראל: אין לכם יכולת אכיפה של הדבר הזה.
רויטל סויד: אין לכם יכולת להוריד סרטונים, אין לכם יכולת להסיר תמונות פוגעניות - -
<מרים שלר: כמה אנשים נמצאים במחלקת הסייבר?
<מרים שלר: כמה אנשים?
רויטל סויד: אין לכם יכולת לטפל בזה.
רויטל סויד: אני רוצה לבוא ולומר, בתור מי שנמצאת ומעורה מאוד בתוך המרשתת, העולם הווירטואלי – זו הזירה הבאה ואנחנו חייבים ללמוד להתמודד עם תקיפות מיניות גם שם.
חנין זועבי: תודה רבה, גברתי היושבת ראש.
חנין זועבי: אני רוצה למקד את השאלה ואת הדאגה להמשיך בתחום של המשטרה, בזירה של המשטרה.
חנין זועבי: כאשר אנחנו אומרים ש-13% מתלוננות, מתוך זה – ב-20% הוגשו כתבי אישום, כלומר, זה 1% מתוך המתלוננות שמגישים כתב אישום.
חנין זועבי: זה נתון שאף חברה לא היתה עוברת עליו בשתיקה.
חנין זועבי: 1%.
חנין זועבי: לא 20%, כי 20% מאלה שנפתח להם תיק.
חנין זועבי: 1% מהנפגעות שאנחנו מכירות – ויש גם ששותקות, ממשיכות לשתוק, 1% נפתח תיק.
חנין זועבי: עכשיו, אני חושבת שכאשר אנחנו שואלים את השאלה אנחנו יודעים את התשובה – למה רק 13% מתלוננות?
חנין זועבי: בגלל חוסר ביטחון במשטרה.
חנין זועבי: חוסר אמון.
חנין זועבי: זו גם בעיה בפני עצמה.
חנין זועבי: כאשר אנחנו אומרים "חוסר אמון" אז יש ביטחון יתר לפושע.
חנין זועבי: כלומר, כל חוסר ביטחון לקורבן הוא ביטחון יתר לפושע.
חנין זועבי: זה אלמנט מרכזי בפשיעה עצמה.
חנין זועבי: כלומר, אני לא מגזימה כאשר אני אומרת שזה דבר שתורם לטיפול הלא מקצועי.
חנין זועבי: זו גם, שפה מעודנת - הטיפול הלא מקצועי של המשטרה הוא אחד הגורמים לעליית הפשיעה.
חנין זועבי: גם הפשיעה בכלל, וגם האלימות כלפי נשים בפרט.
חנין זועבי: אנחנו צריכים לתת אצבע, כלומר, לסמן אצבע לצד המשטרה כבעיה שעומדת בפני עצמה.
חנין זועבי: אני רוצה לתת שלוש הצעות אופרטיביות.
חנין זועבי: קודם כל, המשטרה עצמה צריכה לעבור הכשרה.
חנין זועבי: כאשר אנחנו שומעות שהמשטרה - - - מעודדות את הנשים לא לפנות למשטרה, המשטרה מעודדת את הנשים הערביות לעשות סולחה, בתוך המשפחה, אז זה דבר שלא יכולים להאמין לו.
עאידה תומא סלימאן: זו רגישות תרבותית, חנין.
חנין זועבי: והם עושים את עצמם לסוכני התרבות הערבית, הם המופקדים על התרבות הערבית והם מתחילים לדאוג לתרבות ולערכים התרבותיים שלנו, כאשר יותר מ-90% מהערבים מגנים את התופעה הזו.
חנין זועבי: יש את המוכתרים ואת ההנהגה הישנה, שהמשטרה כנראה רוצים לחזק, ולאו דווקא עמותות לנשים, המשטרה לא מאמינה לעמותות לנשים, המשטרה לא מאמינה לסוכני המודרניות, אלא לסוכנים הכי מסורתיים בחברה, ועל החברה ועל התרבות הערבים אתם לא מופקדים.
חנין זועבי: אני חושבת שזה חלק מהבעיה.
חנין זועבי: לא רק האלימות והעניין החינוכי – עכשיו נבוא למשרד החינוך, אבל המשטרה עצמה, כאשר 80% מהנשים הנרצחות התלוננות במשטרה.
חנין זועבי: אז זה אומר דרשני.
חנין זועבי: זו כתובת על הקיר.
חנין זועבי: 80% מהנרצחות באו אליכן וביקשו הגנה.
חנין זועבי: ההצעה האופרטיבית הראשונה – הכשרה למשטרה עצמה, והצעה אופרטיבית למשרד החינוך – חינוך נגד אלימות אינו נושא חובה.
חנין זועבי: המסגרת של כישורי חיים היא מסגרת חובה.
חנין זועבי: אז צריכים, דווקא בצורה קונקרטית, לתת את התוכניות שנוגעות בחינוך מיני ובתוכניות נגד אלימות מינית, שהיא תהיה תוכנית של חובה ולא של רשות.
חנין זועבי: ההצעה האופרטיבית השלישית – יש עכשיו, משרד החינוך הקדיש 180 מיליון שקל לחינוך לא פורמלי.
חנין זועבי: אני מציעה לוועדה למעמד האישה, אני פניתי כבר, אבל גם הוועדה למעמד האישה, תפנה למשרד החינוך, שחלק מה-180 מיליון, שזה סכום לא מבוטל, יוקדש במסגרת החינוך הלא פורמלי, יוקדש לחינוך מיני.
<אושרה לרר: בתוך המערכת הפורמלית.
חנין זועבי: המערכת הפורמלית צריכה להיות חובה, ולא רשות, אבל גם בחינוך הלא פורמלי יש 180, משם יוקדש לחינוך המיני.
<מאיר ברקוביץ': אחריי הועלו טענות לגבי הנושא של הסייבר, והאם המשטרה יכולה או לא יכולה.
<מאיר ברקוביץ': יש פה מי שיוכל להתייחס לזה, אבל אני מוכרח להתייחס לדברים שאת אמרת, גברתי – שחבל שאין לנו היכרות טובה יותר עם העשייה ועם הנתונים.
<מאיר ברקוביץ': אני חושב שהדברים היו נאמרו אחרת.
חנין זועבי: כבר נאמרו עשרות פעמים בוועדה הזו ובוועדת הפנים – מה שאני אמרתי עכשיו.
חנין זועבי: הוצגה סטטיסטיקה.
<מאיר ברקוביץ': אם תוכלי להקשיב גם לי אז אני חושב שזה יוכל לקדם את הדברים האלה.
<מאיר ברקוביץ': קודם כל, ברמת הנתונים, אפשר לחזור ולהיתפס ל-13% האלה שהוצגו פה על ידי מרכזי הסיוע.
<מאיר ברקוביץ': הבהרתי ואמרתי קודם – אני לא חושב שיש לנו מחלוקת על זה עם מרכזי הסיוע.
<מאיר ברקוביץ': הרי רק סתם, מתמטיקה פשוטה – אם בשנה יש 9,000 פונים למרכזי הסיוע ויש 6,000 תיקים במשטרה, אז זה כבר אומר שאו שכל ה-6,000 האלה מייצגים רק 135 מהפונים.
<מאיר ברקוביץ': אנחנו לא היינו אומרים, הרי - - -
חנין זועבי: או משנים קודמות.
<מאיר ברקוביץ': אני מדבר על אותה שנה.
<מאיר ברקוביץ': אנחנו לא היינו אומרים, הרי, שאם יש עשרות אלפי נפגעות –וזה כולם מסכימים, מדברים פה על אחת לשלוש, אחת לארבע, אחת לחמש, איך שלא יהיה זה מספר עצום.
<מאיר ברקוביץ': אז זה שיש רק 9,000 פונים למרכזי הסיוע, אנחנו לא אומרים שזה בגלל שיש חוסר אמון במרכזי הסיוע.
<מרים שלר: יש 40 אלף פונים ופונות.
<קריאה: הוא מדבר על החדשים.
<מאיר ברקוביץ': אותו הדבר, אני לא חושב שאם יש עלייה כל הזמן בפניות אל המשטרה, אז יכול להיות שיש אמון, יכול להיות שאין אמון, אני לא חושב שזה - - -
חנין זועבי: מודעות, או עלייה בפגיעות עצמן.
<מאיר ברקוביץ': אבל אני, בניגוד לאפשרויות האחרות להציג את זה, ויעידו פה האנשים שאני מופיע בוועדה, אני לא מייחס את העלייה לעשייה מיוחדת שלנו, כמו שאני לא חושבת שהירידה היא מאי עשייה שלנו.
<מאיר ברקוביץ': אני יכול להעיד על דבר אחד: דווקא בתחום הזה שאת מדברת עליו – יושבים פה אנשים, הם אלה שמעבירים את ההשתלמויות ואת ההכשרות ל - - -במשטרה.
<מאיר ברקוביץ': אז להגיד שהמשטרה לא הוכשרה לעשות את זה, זה לא נכון.
חנין זועבי: לא, זה נכון, והטענה שאני מציגה היא טענה נכונה, ואיך אתם מתייחסים למתלוננות הערביות - - -הן מטרד.
חנין זועבי: אני לא ממציאה את הדברים.
<מאיר ברקוביץ': אבל אם את לא נותנת לי לענות - - -
חנין זועבי: אף פעם לא המצאתי שום דבר.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת זועבי, וגם סגן ניצב ברקוביץ.
עאידה תומא סלימאן: תודה, הגבת.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שקודם כל, כל עלייה בפניות ובתלונות היא מבורכת.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר, כמו שנאמר פה, להגיד שהיא כולה בזכות העשייה של המשטרה, אבל זה חלק, וחלק מזה זו העלייה במודעות לנושא, חלק מזה זו הרגשת האישה שכן יש מי שיתמוך בה בתהליך.
עאידה תומא סלימאן: יש כמה וכמה סיבות לעלייה.
חנין זועבי: מעניין אותי - - - המשטרה רק מתעניינת - --
עאידה תומא סלימאן: אני לא אאפשר - - -
חנין זועבי: - - - הקליטה אותי.
חנין זועבי: המשטרה, לא מעניין אותה חוץ מהדברים שלי, ככה, את הקלטת רק אותו.
חנין זועבי: למה הקלטת רק - - -?
חנין זועבי: לא הקליטה רק את הדברים שלי?
חנין זועבי: אז בסדר.
עאידה תומא סלימאן: זה יופץ ויראו כמה שאת מגינה על הנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: לשם שינוי, זה יהיה בנושא אחר, הפעם, חנין.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אני חייבת לעצור את כל זה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת ורד סוויד, ואני מאוד מבקשת, בקצרה, כי אני רוצה לסכם.
עאידה תומא סלימאן: כמובן – מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה.
<ורד סוויד: אני רוצה לחזור ולהדגיש בנושא שדובר עליו כל כך הרבה, אלימות מינית כלפי ילדים וילדות – קשר שתיקה נובע מהרבה מאוד גורמים.
<ורד סוויד: אחד הדברים הראשונים זה הבושה וההלם שחווה הילד או הילדה, הקורבן.
<ורד סוויד: גם כשכבר אוזרים אומץ ומתלוננים, רף הענישה – חלק מהפוגעים הם ילדים בעצמם, והם מתחת לרף הענישה.
<ורד סוויד: אני חושבת שהגיע הזמן להוריד את רף הענישה בעבירות המין, גם בכדי לשמש הרתעה וגם בכדי להימנע מפגיעה, ובעיקר, המערכות שצריך להתמודד אתן, זה מתנהל כמו כל משפט פלילי אחר, ואני חושבת שבנושאים של עבירות מין צריך להוביל לשפה משפטית אחרת.
<ורד סוויד: השפה של 100% הוכחות, כשהקורבן הוא קטין או קטינה, זה הליך מאוד פוגעני במשפט, ואני חושבת שאנחנו צריכים היום להוביל את זה לשם, לאיזושהי מערכת.
<ורד סוויד: אני יודעת שנעשים ניסיונות, מכל המקומות – משרד המשפטים, מרכזי הסיוע, קיים מפגשים עם הורים של קורבנות עבירה.
<ורד סוויד: נמצאות כאן גם נציגות של אימהות ושל הורים לקורבנות, ואני חושבת שאם לא נעבוד על שינוי ההליך הזה לא כהליך פלילי רגיל, אלא כהליך שהוא ידידותי לקורבנות, לא נוכל להגדיל את התוצאות בעניין.
עאידה תומא סלימאן: גברת בת עמי ברוט, מפרקליטות המדינה.
עאידה תומא סלימאן: נא להתייחס בלא יותר מדקה וחצי.
<בת-עמי ברוט: אני אתייחס מאוד בקצרה.
<בת-עמי ברוט: אני רוצה לציין שבשנים האחרונות בכלל, ובשנה האחרונה, בפרט, אנחנו - - - קודם כל, הנושא הזה של פגיעה מינית ונפגעות של תקיפה מינית עומד לנגד עינינו כל הזמן, אבל בשנה האחרונה עשינו כל מיני פעולות, קודם כל לחזק את אמון הציבור, ולחזק את הקשר עם הנפגעות.
<בת-עמי ברוט: אני רוצה לציין ממש בקצרה שלושה עניינים.
<בת-עמי ברוט: דבר ראשון – חיזוק הקשר עם הארגונים.
<בת-עמי ברוט: קיימנו השנה ימי למידה, הכשרות, סדנאות, לגורמי מקצוע, עם איגוד מרכזי הסיוע ועם ארגוני סיוע.
<בת-עמי ברוט: דבר נוסף, השנה קיימנו מפגש שהוא מפגש ייחודי, אנחנו מתכוונים לקיים אותו שוב, של פורום נפגעי עבירה עם נפגעות תקיפה מינית.
<בת-עמי ברוט: המטרה של המפגש הזה, בעצם, היתה לשמוע את קולן של הנפגעות, ולשמוע מהן על סמך החוויה שלהן בהליך הפלילי מה ההצעות שלהן לשיפור האופן בו חוות הנפגעות את ההליך.
<בת-עמי ברוט: את הדברים האלה ששמענו, שהם דברים מאוד חשובים – זה היה מפגש שהשתתפו בו גם כל הנציגים של משרדי הממשלה, זאת אומרת – גם, כמובן, פרקליטים, ייעוץ וחקיקה ממשרד המשפטים, משרד הרווחה, וכו', גם נציגים של ארגוני סיוע, אבל הנציגים הללו לא התבקשו לדבר.
<בת-עמי ברוט: להפך.
<בת-עמי ברוט: ביקשנו לשמוע אך ורק את קולן של הנפגעות, ואת הדברים האלה ששמענו אנחנו מתרגמים ליישומים מעשיים בעבודת הפרקליט ולחיזוק הקשר מול הנפגעות.
<בת-עמי ברוט: הדבר הנוסף שאני רוצה לציין הוא שיתוף פעולה אסטרטגי של המחלקה לחקירות שוטרים עם איגוד מרכזי הסיוע.
<בת-עמי ברוט: זה פרויקט שהוא במטרה וכמענה למהלך אכיפתי מוגבר של המחלקה לחקירות שוטרים בנושא ההטרדות המיניות במשטרה.
<בת-עמי ברוט: זה בעצם פרויקט חלוצי שמהווה תוכנית פיילוט עבור הפרקליטות כולה, ומטרתו להילחם בתופעת ההטרדות המיניות במשטרה.
<בת-עמי ברוט: אלה מקצת הדברים שעשינו השנה, לקדם, ויש גם שינויי חקיקה שאנחנו מקדמים וגם שינויים שעברו השנה, כולם לטובת הנפגעות והקלה על הנושא של האופן שבו הן חוות את ההליך הפלילי.
<אורית סוליציאנו: משפט קצר לסיכום.
<אורית סוליציאנו: צריך לזכור, למרות כל השיח הער שהיה כאן, וטוב, אני חושבת שבשנים שאני כאן לא ראיתי, וכל הכבוד לך, כזו נציגות של חברי כנסת.
<אורית סוליציאנו: באמת, שאפו.
<אורית סוליציאנו: זה מראה, באמת, על העלייה, לא - - -
<מרים שלר: היה נחמד אם היו כאן נציגים לא של האופוזיציה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי היתה.
<אורית סוליציאנו: אני רוצה להזכיר שאנחנו כולנו נמצאים כאן בשביל הנפגעות והנפגעים.
<אורית סוליציאנו: יש שיתופי פעולה, יש התקדמות.
<אורית סוליציאנו: צריך לראות, בסופה של הדרך, את הנפגעת, את הנפגע.
<אורית סוליציאנו: אנחנו, מרכזי הסיוע, נהיה כאן בשבילם, נמשיך להיות, במספרים שלנו, וזו המטרה.
<אורית סוליציאנו: כמובן שאנחנו רוצים להמשיך ולשפר את הקשר עם הרשויות בשביל הנפגעות.
<מרים שלר: וגם את ההעלאה בתקציבים, כל מה שצריך.
עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל מודה לכל אלה שטרחו, הגיעו והשתתפו בדיון.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה גם לחברי וחברות הכנסת, למרות שזה התפקיד שלהם, אבל בכל זאת, אני חושבת שלא התכוונו להוציא את הדיון על הפגיעה המינית ואלימות מינית מהשיח הכללי שכרוך בכל הנושא של אלימות נגד נשים, אבל בגלל חשיבות הדוח הזה קיימנו דיון נפרד.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך את הדיון בשעה 12:30, נעבור לאולם "נגב" ואז נדבר גם כן על נושא האלימות נגד נשים באופן כללי, ונשמע את ההמלצות של המשרדים השונים.
עאידה תומא סלימאן: עוד לא סיכמתי את הדיון, אבל חשוב לי גם לציין שמחר אנחנו גם בכנס שדרות נייחד ישיבה מיוחדת של הוועדה שהיא בנושא עבירות של חיתון קטינות – ואני אומרת לא "נישואין" מתחת לגיל, אלא – חיתון קטינות, שזה בעיניי עוד סוג של אלימות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שהוועדה קודם כל מעריכה באופן מיוחד את העבודה הברוכה שעושים ועושות מתנדבים ומתנדבות וצוותי עבודה של מרכזי הסיוע לכולם, ואת האיגוד, ומברכת גם כן על המסמך החשוב הזה שהוא בעינינו תמיד מאיר לנו את המשך הדרך, על מה נתמקד, ואיך נתמקד.
עאידה תומא סלימאן: באמת, שאפו.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת גם להזכיר שיש בחוץ תערוכה של שני ארגונים – ארגון "נשים נגד אלימות" שזה פרויקט של צעירות שקראו לזה "צילום למען שינוי", ואתן רואות שם תערוכה שקשורה לאיך הן תופסות את האלימות נגד נשים, ותערוכה של ארגון ויצ"ו תחת הכותרת "התבהרות" – נשים מבוגרות שהיו חשופות לאלימות, ועברו טיפול במרכז לטיפול באלימות במשפחה, גם כן צילמו, תיעדו, וזה נמצא בחוץ.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שתסתכלו על זה.
עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד לשני הארגונים.
עאידה תומא סלימאן: אני פונה למשרד החינוך ודורשת שיעבירו אלי נתונים בנושא פעילות היחידה לשוויון בין המינים בבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: אתם תקבלו את הפירוט ואת הפילוח שאני רוצה לראות בדוח הזה.
עאידה תומא סלימאן: גם כן – מבקשת לקבל דיווח ממשרד החינוך על כל התוכנית של כישורי חיים, לאיזה בתי ספר היא נכנסת ולאיזה לא, וגם כן אשלח שאלות יותר ספציפיות.
עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של ה-180 מיליון של משרד החינוך לחינוך לא פורמלי – אנחנו נבדוק את זה, חברת הכנסת זועבי, ואני מודה לך על ההצעה.
עאידה תומא סלימאן: לא התייחסנו בישיבה הזו, למרות שהתייחסנו בישיבות קודמות, ואני כן יודעת על תוכניות ההכשרה לשוטרים והשתתפי בחלק מהן, בעבר, הרצתי.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שתרחיבו את התוכנית, אני חושבת שהיא לא מספקת.
עאידה תומא סלימאן: זה מצוין שהיא קיימת, אבל צריך להרחיב אותה.
<ישראל לוי: כל הנשים - - - ביחד.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, וזו דעה מקצועית, לא פוליטית, שצריך להרחיב את התוכנית הזו.
עאידה תומא סלימאן: בעניין המערכת המשפטית, לא התייחסנו פה לכל הנושא של הכשרת שופטים, בנושאים האלה.
עאידה תומא סלימאן: היתה לנו ישיבה שסיכמנו אותה, ופנינו לשרת המשפטים להרחיב את תוכנית ההכשרה שקיימת, והיא מאוד חדשה, לשופטים.
עאידה תומא סלימאן: גם פנינו וביקשנו שיחויבו שופטים של בתי דין לעבודה גם כן לעבור הכשרה מסוג זה, דבר שהם לא עוברים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעקוב אחר זה.
עאידה תומא סלימאן: אני נועלת את הישיבה - - -
<אלה אמיר: חברת הכנסת תומא סלימאן, אני רוצה לבקש רק שתי דקות להשמיע קול שלא הושמע עד עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל עושים את זה לפני הסיכום, לא עושים את זה אחרי הסיכום, אבל - - -טוב, אני מבקשת, דקה, בקיצור, כי אנשים צריכים לעבור לאולם השני, וגם אני צריכה.
<אלה אמיר: אני נציגה של ארגון "מעברים" לקהילה הטרנסית.
<אלה אמיר: באתי לדבר על אלימות ברשת נגד טרנסים וספציפית, בעיקר, טרנסיות.
<אלה אמיר: לפני שיצאתי מהארון לא ידעתי שאמירות כמו "את מנותחת או עם זין", "את קוקסינלית", יהפכו להיות חלק מהשגרה שלי.
<אלה אמיר: בשביל לא מעט גברים ששולחים לי, לנו, הודעות בפייסבוק אנחנו לא יותר מפטיש.
<אלה אמיר: כשאת אישה טרנסית באינטרנט, העולם לא משאיר לך הרבה ברירות.
<אלה אמיר: אם את ממש מתעקשת את יכולה לבחור.
<אלה אמיר: את יכולה להיות גבר סוטה, אולי זונה, ואם את ממש ממש מתעקשת את יכולה ממש להצליח בתור אובייקט מיני אקסצנטרי, משהו שמכניסים לקטגוריה מיוחדת בשבילו באתרי פורנו.
<אלה אמיר: זה לא נגמר בהצעות מגונות, שאלות שזורקות לפח את הפרטיות שלנו או שידול לזנות.
<אלה אמיר: זה נמצא בכל מקום באינטרנט.
<אלה אמיר: אני בטוחה שהמנטרה "לא לקרוא תגובות" שגורה בפיהן של חלק לא קטן מיושבות החדר הזה, אבל מה אם הייתי אומרת שבמאבק שלי אין לי את הפריבילגיה הזו?
<אלה אמיר: בכל כתבה שעוסקת באופן רופף במישהי או מישהו טרנסים אפשר בקלות למצוא תגובות כמו "אל תנסו להפוך אותם למשהו נורמלי, רואים שזה גבר לשעבר, אוי ואבוי, יש גבול, לא רוצה יצור כזה אתי בחדר".
<אלה אמיר: וזו רק ההתחלה.
<אלה אמיר: מה אני אמורה לעשות?
<אלה אמיר: זה צריך להפסיק, וזה צריך להפסיק עכשיו.
<אלה אמיר: הגעתי כאן היום כדי לומר לכן, כל יושבות החדר הזה, תנו את שיתוף הפעולה שלכן ואנחנו ניתן את כל המרץ שלנו כדי לעשות מה שאנחנו יודעות לעשות הכי טוב - לדאוג לעצמנו.
<אלה אמיר: תודה רבה על הדקה הזו.
עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה על השיתוף, ואני בטוחה שארגוני הנשים שקיימים פה וגם נציגים של הממסד שמעו את הפנייה, ואני מאוד מקווה שכן ישתפו פעולה, מה שבטוח – שהוועדה הזו כן מוכנה לשתף פעולה ולמצוא דרכים גם לחזק אתכן.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי כאשר אנחנו נתמקד היום בסקירה מגדרית של המשרד לשוויון חברתי ואני שמחה, למרות האיחור, שכבוד השרה מצאה זמן להיות נוכחת איתנו, כדי להציג גם את התקציב וגם את הסקירה של התקציב המגדרי בכלל תקציב המדינה.
עאידה תומא סלימאן: בגלל הלחץ בלוח הזמנים, כי אני יודעת שהשרה תצטרך לצאת לעוד אירוע שהוא גם חשוב וקשור לתקציב המדינה ולנתח גדול מהתקציב לשוויון חברתי של האוכלוסייה הערבית, אני מקווה שלשתינו יש אינטרס בזה, יש לי גם אינטרס להתמקד בדיון הזה ולנסות להפיק ממנו את המרב.
עאידה תומא סלימאן: לפני שאני פותחת אני חייבת לברך על אורחת מאוד מיוחדת שנמצאת איתנו היום, אביה.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, אביה היא בחורה שהכרתי היום בבוקר.
עאידה תומא סלימאן: לאביה השנה יש בת מצווה, מזל טוב מכולם, אני אומרת את זה כי אני חושבת שיש מסר מדהים במה שההורים עשו.
עאידה תומא סלימאן: הם מפגישים את אביה כל חודש עם אישה אחרת שיכול להיות מעניין לאביה ודרכה להיחשף לכל מיני נושאים.
עאידה תומא סלימאן: היום היא האורחת שלי ואני מאוד מאוד שמחה שהיא נמצאת, היא תתלווה אליי כל היום וכבר התחלנו להכיר ואני שמחה על זה שהיא נמצאת איתנו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתחיל בדיווח של כבוד השרה, אבל הייתי מבקשת באמת שאנחנו גם נדע על התקציב של המשרד לשוויון חברתי, במיוחד בחלק המגדרי, בסקירה המגדרית שעשיתם, בראייה קצת יותר רחבה, וכמובן אחר כך נשמע דיווח על הפעילות של ועדת המעקב.
גילה גמליאל: אז קודם כל בפתח הדברים אני ארצה להודות לעליזה לביא, כמי שהייתה יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה בזמן שהיא גיבשה את כל הנושא של התקציב המגדרי וביצעה את כל ההליך המקדים לעצם הנושא, וכמובן את יעל מבורך, סגנית ראש אגף התקציבים שליוותה את כל המהלך וגם עמדה בראש הוועדה והגיעה למסקנות מצוינת.
גילה גמליאל: יש כאן גם נציג נוסף של אגף התקציבים, אלון, שהוא ממש מחויב לעניין וסייע בידינו רבות.
גילה גמליאל: הוא ליווה את כל התהליך וסייע רבות ומסייע עדיין לגבי הנושא.
גילה גמליאל: כמובן למרכז אדווה וכל החוקרות שליוו ומלוות עד היום.
גילה גמליאל: אבל אחרונה חביבה, שמאז שהיא פה, היא מלווה איתי בצמוד בכל התהליך, ממש ביחד אנחנו עוברות אותו, אל"ף, במימוש שלו, גם בוועדת השרים לקידום מעמד האישה, גם בסדנה שהקמנו לכל התקציבאים, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שעושה עבודת קודש.
גילה גמליאל: ולאביה היקרה, את רואה?
גילה גמליאל: הכיסא פה, אפשר לשבת בו ולהרגיש כמו שצריך, אז לעתיד לבוא נשמח לראותך כאן בכנסת כחברת כנסת לעתיד, שיהיה לך מזל טוב.
גילה גמליאל: את רוצה שנוותר על נושא ה-OECD?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שנגיע לתקציב עצמו.
גילה גמליאל: אני רק אתן את הרקע.
גילה גמליאל: התקבלה החלטת ממשלה.
גילה גמליאל: החלטת הממשלה אמרה, בתקציב 2015 כל המשרדים יציגו 10%, בתקציב 2016 40%, תקציב 2017 ו-2018, עד 2018 נגיע ליעד המיוחל, כשהיעד הוא לבוא ולדאוג לכך שכל תקציב המדינה יהיה 100% תקציב מגדרי.
גילה גמליאל: עבדנו ביחד, העברנו סדנאות, המשרדים כולם הגישו את התקציבים שלהם, יש מה לשפר ומה לשנות, זו הסיבה שהקמנו את ועדת המעקב.
גילה גמליאל: ועדת המעקב נמצאת מול כל המשרדים, בוחנת את כל הדברים, תיכף נקבל על זה גם סקירה, כי כבר היו ישיבות מאז לגבי העניין של ועדת המעקב.
גילה גמליאל: המטרה שלה זה שבשנת 2017 כבר יופקו הלקחים מהתקציב של 2016, מה שכבר חשפו בפנינו מבחינת הנתונים, שיהיה ניתן לבוא ולבחון הכיצד אפשר לבצע מקצה שיפורים לקראת התקציב הבא וכמובן לוודא שמה-40% נעלה ל-70% המתבקשים בשנת 2017.
גילה גמליאל: זו בגדול המגמה.
גילה גמליאל: נראה בגדול משהו קטן מה-OECD.
גילה גמליאל: 44% ממדינות הארגון של ה-OECD הצהירו שהן כבר מבצעות סקירה מגדרית של התקציב שלהם באופן קבוע, כך שנכנסנו להיות בחזית העניין.
גילה גמליאל: אני אוותר על כל הנושא של ה-OECD, אבל אפשר אחר כך לראות את זה.
גילה גמליאל: ניתוח מגדרי ייתן לנו כלים לבחון כיצד הכסף של המדינה שלנו מתועל, לאן הוא עובר בין הסוגיות, לא רק בפן של בעלי ובעלות התפקידים, כי מרכיב השכר זה רק שליש מהתקציב, יש לנו גם שני שליש לא פחות חשובים, לאן הכסף הזה הולך בפעילויות של המדינה שלנו.
גילה גמליאל: שם גם כן צריך לשים את הדגש במתן הראייה הכללית לאן הכסף הולך.
גילה גמליאל: שם זה אפילו יותר קשה, להיכנס למרכיבי הניתוח ולראות השלכות של הכספים והמעבר שלהם.
גילה גמליאל: דוגמאות מהעולם.
גילה גמליאל: יש פרזנטציה מוכנה, מי שתרצה תוכל לקבל את זה אליה באהבה.
גילה גמליאל: בעיקרון, אחד מהדברים הזועקים, שהוא לא מפתיע אותנו, מתקציב מגדרי, זה לראות את פערי השכר בין נשים לגברים במגזר הציבורי.
גילה גמליאל: רואים את זה בצורה זועקת לשמים.
גילה גמליאל: הנתונים, הפעם אנחנו לא מחפשות ומלקטות אותם, אלא משרדי הממשלה בפעם הראשונה בהיסטוריה מגישים לנו את הנתונים.
גילה גמליאל: אנחנו כבר מכנסות ועדת שרים לשוויון מגדרי וקידום מעמד האישה בנושא של פערי השכר.
גילה גמליאל: נמצאת כאן הנציגה שלנו מהנציבות, הם כבר התבקשו להגיש נתונים לישיבה עצמה.
גילה גמליאל: קודם כל נעשה את שיעורי הבית במגזר הציבורי לגבי הפערים.
גילה גמליאל: מה שאנחנו רואים, ככל ששכר הגברים הוא גבוה יותר במגזר הציבורי פערי השכר הרבה יותר גבוהים.
גילה גמליאל: ככל שהשכר של הגברים נמוך יותר, באופן טבעי הפערים הם נמוכים יותר.
גילה גמליאל: כלומר זה לא מעלה את הנשים, במקרה של צמצום בפערים, זה פשוט מוריד את המשכורות של הגברים.
גילה גמליאל: זה דבר שצריך לקחת גם אותו בחשבון.
גילה גמליאל: כלומר אם מתכוונים לשוויון זה פשוט מורידים ולאו דווקא מעלים.
גילה גמליאל: ניתן כמה דוגמאות להמחשה.
גילה גמליאל: משרד התשתיות והאנרגיה, גברים 17,800, נשים 12,000.
גילה גמליאל: המשרד לבטחון פנים, לדוגמה, במערכת הביטחון השכר הוא יחסית נמוך יותר, גברים 13,281, נשים 13,245.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על ממוצעי שכר.
גילה גמליאל: ממוצעי שכר במשרדים.
גילה גמליאל: זה נתון אחד שאנחנו רואים בצורה מאוד מאוד בוטה, הייתי אומרת, מהנתונים.
עאידה תומא סלימאן: תמיד יש פער.
גילה גמליאל: תמיד יש פער.
גילה גמליאל: אני אפילו בדקתי במשרד שלנו, של שוויון חברתי, יש פערי שכר בין נשים לגברים.
גילה גמליאל: כשנשאלה התקציבאית מדוע, אז אחד זה המרכיב הידוע של השעות הנוספות, אבל המרכיב הנוסף זה, לטענתה, סוגי החוזים.
גילה גמליאל: זה משהו שאנחנו עכשיו נעשה לו מבחן עומק במגזר הציבורי, סוגיית סוגי החוזים.
גילה גמליאל: כלומר יש מסלולים שונים של החתמה על חוזי העסקה.
גילה גמליאל: זה דווקא נתון שאני לא ידעתי אותו, זה נתון שאני עכשיו נחשפת אליו, מאז שאנחנו חוקרים את העניין הזה.
גילה גמליאל: מסתבר שיש מסלולים שונים של פוטנציאל החתמה לעבודה במגזר הציבורי ויש מסלול אחד שכנראה עובר - - -
עאידה תומא סלימאן: במיוחד המסלול של ההעסקה הבלתי ישירה, שזו דרך - - -
גילה גמליאל: אנחנו גם נבדוק את העניין הזה, מדוע וממה זה נובע.
גילה גמליאל: אנחנו נעשה פה עבודת עומק, מרכז אדווה יסייעו בידינו גם בעניין הזה.
גילה גמליאל: אני מאמינה שאנחנו נצליח לעשות פה פריצת דרך משמעותית.
גילה גמליאל: אנחנו מזהים דבר שנקרא עקומת מספריים.
גילה גמליאל: אנחנו רואים שיש יחס כמותי בין גברים ונשים משתנה ככל שמתקדמים בסולם ההיררכי ובדירוג השכר.
גילה גמליאל: גם זה, לצערנו, לא חדש לנו מלבד החידוש היחיד, שהמשרדים הם אלה שמציגים לנו כרגע את הנתונים.
גילה גמליאל: הרי אנחנו יודעות שיש לנו במגזר הציבורי יותר נשים מגברים, אבל כשעולים בסולם ההיררכי, כשאנחנו רואים את דירוג השכר, מתהפך היחס, יש יותר גברים מנשים.
גילה גמליאל: זה נתון שנבחן אותו בנושא שאני רוצה לשים עליו את הדגש המרכזי, בין כל שאר התחומים, זה המועצה להשכלה גבוהה.
גילה גמליאל: בואו ניקח אותו כמקרה בוחן, כי זה מקרה שאנחנו מכירות אותו, אבל הוא ממש צועק לשמים.
גילה גמליאל: אין סיבה בעולם שסטודנטיות, יש רוב מוחלט בתארים ראשון, שני, שלישי, אבל כשאנחנו מסתכלים על הפרופסורה ועל הסגל אנחנו רואים שהסגל הבכיר באוניברסיטה הוא 29%.
גילה גמליאל: כשאנחנו רואות את הסגל הזוטר, בדקנו את הסגל הזוטר, יש כמעט שוויון.
גילה גמליאל: כלומר הפוטנציאל הוא בידינו.