GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחמן שי: אין לי שום ספק בדבר שנעשים שם דברים שהם מצד אחד בלתי חוקיים, הם עבירה על החוק, אבל הם הרבה יותר מזה.
נחמן שי: הם הרבה יותר מזה.
נחמן שי: זאת זירה של השפלה, של פגיעה בנשים, של שימוש לרעה בגוף האישה - ברצונה או שלא ברצונה – ושל השתוללות של יצרים ושל סמים ושל אלכוהול, מהדברים הנמוכים ביותר שאפשר להעלות על הדעת.
נחמן שי: ואמרתי קודם שאנחנו לומדים על זה כל הזמן קטעים-קטעים.
נחמן שי: נשארות הרבה שאלות לשאול למה הייתה פה מדיניות של שתיקה, למה הייתה פה מדיניות של השתקה.
נחמן שי: משום מה אני רואה שפרקליטות תל אביב למשל זגזגה.
נחמן שי: היא מגישה, היא לא מגישה, היא כן נוקטת אמצעים משפטיים, היא לא נוקטת אמצעים משפטיים ויש קצר בינה לבין המשטרה, פעם אחת כן ופעם אחת לא.
נחמן שי: הייתי מאד רוצה לדעת מה היה שם, ביניהם לבין עצמם.
נחמן שי: אני רוצה לדעת למה בכלל לא ננקטות פעולות של אכיפה.
נחמן שי: זה לא מספיק לעמוד בחוץ עם ינשופים ולבדוק אם מישהו יצא עם אלכוהול או לא יצא.
נחמן שי: בואו תכנסו פנימה עם הינשופים שלכם ותראו מה קורה על הבר ומי עושה מה למי.
נחמן שי: אנחנו חייבים גם להבין מה עושים ואיך נוקטים פעולה נגד בעלי המועדונים האלה.
נחמן שי: זה כנראה מקור הכנסה לא רע.
נחמן שי: כסף מדבר.
נחמן שי: ואפילו אם אומרים לי שהכל בהסכמה והכל בסדר, לכאורה, אז זה לא בסדר.
נחמן שי: זה פשוט לא בסדר.
נחמן שי: והכי מצחיק בעיני, מה שאמר עורך הדין, המצחיק – שום דבר לא מצחיק פה – שמייצג את הבעלים.
נחמן שי: הוא אומר יש פה איזה דיון בין החוק היבש לדיון הציבורי.
נחמן שי: היה ראוי שהתיק יתנהל במרחב המקצועי.
נחמן שי: אז במרחב המקצועי הזה עומדת בחורה, שהיא כנראה חסרת אונים, שמתעללים בה, שעושים בה גברים מה שהם רוצים, אפילו בתשלום או שלא בתשלום.
נחמן שי: אני רוצה לדעת.
נחמן שי: זה לא המרחב המקצועי.
נחמן שי: זה עניין אנושי וחוקי, שמדינת ישראל לא יכולה לעבור עליו לסדר.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לחברת הכנסת עליזה לביא, שגם כן ביקשה את קיום הדיון הזה.
עליזה לביא: כן, ביקשנו את הדיון המהיר הזה, באמת בעקבות ההתעוררות סביב אלנבי 40.
עליזה לביא: אני אומרת התעוררות, כי כבר בעבר היו ניסיונות לסגור אותו.
עליזה לביא: ידוע גם הספר של גדי טאוב, אלנבי, ואחרי זה סדרת הטלוויזיה.
עליזה לביא: הדברים ידועים, מוכרים.
עליזה לביא: הייתה סוג של היתממות סביב הנעשה במועדון הזה ובמועדונים אחרים, רק בעקבות החשיפה בערוץ 10, שנחשפה הפרשה המחרידה הזאת, אבל גם בעקבות השיתופים בווטסאפ.
עליזה לביא: אני מזכירה לכולנו שחוקק במדינת ישראל חוק הסרטונים, חוק שאוסר להפיץ, אבל במקרה הזה זה הופץ והדברים עלו ועלו ועלו, והנה, יש לנו הכרה רשמית, גם של הזרוע המשפטית וגם של הציבור.
עליזה לביא: הציבור עשה פה עבודה, ארגונים, הפייסבוק, הנושא עלה על סדר היום.
עליזה לביא: זאת הזדמנות, הזדמנות פז לבוא ולקרוא לילד בשמו ולראות איך משתפים פעולה.
עליזה לביא: חברי, חבר הכנסת שי, הזכיר באמת את היד שאומרת כך, את היד השנייה שאומרת אחרת ואת אותה יד ראשונה שאמרה נעשה ככה, אבל חזרה בה ואמרה דברים אחרים.
עליזה לביא: יש לעצור את התופעה המזעזעת הזאת, שבהרבה מהמקרים נעשית בסוג של שיתוף פעולה בתוך המועדונים עצמם ורשויות האכיפה נקראות לאכוף ולעקוב.
עליזה לביא: מועדון אלנבי 40 ידוע לשמצה בקרב כל מי שמבין דבר.
עליזה לביא: הדברים היו ידועים והיה צריך באמת לסגור את המועדון הזה, כשהאירוע אירע לפני כמה חודשים.
עליזה לביא: בדיעבד, רק בדיעבד הסתבר שהניצול של הבחורה הזאת ושל בחורות נוספות, היה אירוע מתמשך.
עליזה לביא: הוא לא היה אירוע חד פעמי.
עליזה לביא: זו לא הייתה הפעם הראשונה – כך לפי העדויות שעולות – שהיא רקדה על הבר במועדון.
עליזה לביא: במשך שלוש שנים היא זכתה ליחס של V.I.P, היא קיבלה שתייה חינם.
עליזה לביא: הראיון המצמרר איתה, שהדפוס שלו, הראיון – אני מדברת בידיעות אחרונות – שהדפוס והנרטיב שעלה שם – וזה היה קורע לב – זה היה סוג של מקום שהיא הגיעה אליו וקיבלה תשומת לב.
עליזה לביא: קיבלה תשומת לב בדוגמת שתייה, או היכרות עם הברמנים.
עליזה לביא: יש פה ניצול של חוליה מוחלשת בחברה והדפוס שחוזר על עצמו כלפי ניצול ציני אכזרי, כלפי נשים.
עליזה לביא: היא אומרת – המועדון היה בית בשבילי ושם הייתי יכולה לשתות בחינם.
עליזה לביא: אין יותר ניצול רע של חולשה אנושית, של כנראה אנשים שיודעים בדיוק את מי לזהות ואיך לקנות ואיך לעשות הון על חשבון ניצול של נשים צעירות ומוחלשות בחברה.
עליזה לביא: זו אכזריות לשמה.
עליזה לביא: אכזריות שראוי היה שתעבור מן העולם, ואם לא תעבור מן העולם, אז אנחנו כאן – גם בצד של החקיקה, של האכיפה, אבל בטח של הסיוע והכוחות והעצמה של נשים צעירות.
עליזה לביא: השימוש פה הוא שימוש של זנות.
עליזה לביא: זה זנות לכל דבר.
עליזה לביא: זו זנות אולי עטופה בנייר צלופן, אבל זו זנות.
עליזה לביא: זה סחר בנשים.
עליזה לביא: זה סחר בנשים שחוזר על עצמו.
עליזה לביא: חוזר על עצמו וידוע ונגד סחר בנשים יש לנו כלים להתמודד.
עליזה לביא: ויגידו אחרי זה אנשי המשטרה – אין לנו כלים לזנות והם שותקים ואנחנו פה באותה סירה.
עליזה לביא: אבל פה יש סחר בנשים.
עליזה לביא: זה סחר בנשים לפי כל הדפוסים שעולים, ואני לא נכנסת לחקירה.
עליזה לביא: נראה אחרי זה מה המשטרה תאמר, אבל כמי שמכירה וקוראת ורואה את מה שכן חוזר, יש לנו סחר חדש בנשים.
עליזה לביא: אולי הוא לא חדש, אבל חדש בהעלאה שלו על סדר היום.
עליזה לביא: אז הנושא הזה של זנות ושל סחר ולא בכדי הרחבתי את ועדת המשנה שהקמתי כיושב ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
עליזה לביא: הרחבתי את הוועדה וזה לא ועדה שעסקה רק בסחר בנשים, אלא גם בזנות.
עליזה לביא: עם הסחר בנשים התמודדנו וזכינו לא מעט לציוני דרך ולפרסים, אבל הזנות במדינת ישראל הולכת וגדלה, הולכת ומקבלת אופנים נוספים שמזכירים בשימושים ובדפוסים שלהם את הנושא של סחר בנשים.
עליזה לביא: אני קוראת להחזיר את ההקמה של הוועדה הזאת, בהרחבה שלה – גם סחר וגם נשים – ואני יודעת את הכוונות שלך, ואני מקווה מאד שזה יקרה, כי צריך פה שיתוף פעולה גם של המחוקק, גם של הארגונים שעושים עבודה נהדרת ומתמשכת ויש להם ניסיון עתיר.
עליזה לביא: גם של המשטרה ושל האנשים היקרים כאן שעושים עבודה ימים כלילות, ופה המקום לומר לכם תודה, גם על הנושא הזה, אבל גם על העבודה הנהדרת שלכם בימים הקשים הללו.
עליזה לביא: יש פה זוועה מתמשכת וצריך לעצור אותה.
עליזה לביא: חייבים לעצור את כל מה שקורה בדוגמא הזאת, של אלנבי 40.
עליזה לביא: זו רק דוגמא, זו רק דוגמית ואנחנו פה בשביל לעקוב אחר הדברים.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו כבר יודעים שהנושא הזה והפרשה הזו מעלים כמה היבטים, כמו שאמרתי בפתיחה שלי.
עאידה תומא סלימאן: יש לנו קודם כל את ההיבט האנושי, קודם כל את הניצול המחפיר שנעשה במקומות האלה, גם של צעירות וגם של נשים באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם לקרוא לזה זנות או לא, אבל אני יודעת טוב מאד שבמקומות האלה מנצלים את הצדדים החלשים של נשים ושל נערות.
עאידה תומא סלימאן: אם זה דרך אלכוהול, אם זה דרך סמים, אם זה דרך מילוי צרכים רגשיים מסוימים, שנובעים ממצוקות שונות אצל הצעירות או אצל הנשים, ומובילים אותן למצבים שאנחנו רואים כנראה רק את קצה הקרחון שלהם בפרשה הזו.
עאידה תומא סלימאן: בפרשה הזו אנחנו גם רואים איך קיימת בתוך המועדונים האלה חברה שלמה כנראה, חברה מקבילה לחברה האנושית, שבה יכולים לשבת גם גברים וגם נשים ולצפות במה שקורה ולצחוק, וללעוג, וליהנות ממראה של השפלות ושל ניצול ושל דיכוי, שקורות מולם ואין מי שיתרעם ואין מי שיקום ויגיד שדברים כאלה לא יכולים להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: מחוץ למועדונים האלה קיימת גם כן חברה שהשתמשה בסרטונים האלה, הפיצה אותם.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שגברים ונשים שהפיצו את הסרטונים האלה לא נכנסים למועדונים האלה.
עאידה תומא סלימאן: מנסים להתרחק, כאילו, מהמועדונים האלה, אבל בעצם הם לא שונים בהרבה כאשר הפיצו את הסרטונים וכאשר השתמשו בסרטונים האלה.
עאידה תומא סלימאן: ובסוף – האם זה היה אונס, האם זה היה מעשה מגונה בפומבי, האם זו הייתה רק עבירה על איסור הפצת סרטונים מיניים.
עאידה תומא סלימאן: למה המועדונים האלה ממשיכים לפעול, למרות שהם מהווים לא רק מטרד חברתי לחברה הישראלית באופן כללי, אלא גם כן מטרד שכונתי לאנשים שחיים בסביבה שם.
עאידה תומא סלימאן: על כל השאלות האלה, אני מאד מאד מקווה שננסה לענות וננסה לתת להן תשובות בדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את עורכת הדין ליאת קליין, היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק מבקשת לומר, לפני שאנחנו מתחילים את הדיון הזה, היום הישיבה לא יכולה להיערך ואנחנו חייבים לקיים אותה ביעילות ובאפקטיביות, כמה שאפשר.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו אמורים לסיים את הישיבה הזאת מקסימום עד השעה 11:00.
עאידה תומא סלימאן: כדי לאפשר לכולם להתדיין ולהיכנס לדברים, אנא תקצרו, כדי שלא אצטרך לקטוע את הדברים.
<ליאת קליין: ממש בקצרה ולמרות הזמן הקצר אני כן רוצה לברך על הדיון ועל העלאת הנושא הזה.
<ליאת קליין: פרשת אלנבי 40 היא לא רק פרשת אלנבי 40.
<ליאת קליין: אנחנו מקבלות עשרות ואולי אלפי פניות בשנה למרכזי הסיוע, שמעלות הרבה מאד מהשאלות שאנחנו מעלים סביב המקרה הזה לתודעה הציבורית.
<ליאת קליין: העלית פה קודם כל את השאלה של הסכמה, ואני רוצה לומר משהו על המושג הזה של הסכמה, כי אנחנו מדברים הרבה מאד סביב הפרשה הזאת – הייתה הסכמה, לא הייתה הסכמה – אבל המחוקק לא דיבר על הסכמה.
<ליאת קליין: המחוקק דיבר על הסכמה שהיא חופשית ואנחנו איך שהוא בשיח הציבורי מתעלמים מצד המילים הזה, שהוא נורא חשוב.
<ליאת קליין: כי כשמדברים על ניצול וכשמדברים על מיניות, צריך להבין מה היא הסכמה שהיא חופשית ומרצון.
<ליאת קליין: אלו מילים שלא נשמעות הרבה מאד בשיח וצריך לשמוע אותן.
<ליאת קליין: דיברת על המקום האנושי ועל ההבנה של התופעה הזאת בתפיסת האישה, וזה חשוב רגע לפני שאני אדבר על החקיקה ועל הסנקציות וגם על בעלי המועדונים.
<ליאת קליין: מיניות אמורה להיות מפגש רצונות.
<ליאת קליין: זאת מיניות, זאת מיניות בריאה.
<ליאת קליין: כשאנחנו מדברים על – היא הסכימה או לא הסכימה – בלי שמדברים על אותה הסכמה, אנחנו מתייחסים לתופעה הזאת של אותו מפגש מיני, וסליחה שאני אומרת את זה ככה, אבל זה לא צומת שנכנסים אליו ברמזור כתום במהירות של 140 קמ"ש.
<ליאת קליין: גם זה מסוכן וגם זה אסור, אבל לא גונבים מיניות ולא מקבלים אותה כי היא במקרה הייתה שיכורה ולא במצב של לתת הסכמה שהיא חופשית.
<ליאת קליין: כשמדברים על התופעה הזאת צריך להבין למה התכוון המחוקק כשהוא דיבר על הסכמה שהיא חופשית, וצריך לחזור לשיח הזה.
<ליאת קליין: זה גם חשוב ברמה החברתית, כי אנחנו לא רק שואלים האם כן או לא הייתה פה עבירה ומה בסופו של יום יהיה כתב האישום.
<ליאת קליין: זאת לא השאלה.
<ליאת קליין: השאלה היא איך אנחנו תופסים את המעשים שהיו ופה למחוקק יש חשיבות גדולה באמירה הזאת.
<ליאת קליין: הזכרתם פה את בעלי המועדונים ואני מניחה, ויושב כאן גם מנכ"לית שדולת הנשים שתרחיב על איזו שהיא יוזמה משותפת, כל הנושא הזה של בעלי המועדונים ואולי צריך להסדיר יותר את כל הסנקציות ורישוי עסקים בהקשרים האלה, כי כשאנחנו מדברים על מקום שאמור להיות מקום בטוח ויש מאבטחים ויש כל מיני - תו תקן של בטיחות של התקרה ושל אני לא יודעת מה, כדי שהמקום יהיה מאושר, צריך גם לדבר על בטיחות במקום הזה.
<ליאת קליין: המקומות האלה הם נפיצים, הם קרקע לפגיעות מיניות וצריך לראות מה אנחנו דורשים מבעל עסק כזה לקיים, בשביל לשמור על איזו שהיא רמה מסוימת של בטיחות, בשביל לא לאפשר את התופעה הזאת, כדי שנוכל לדבר גם אחר כך על סגירה שהיא אפקטיבית במקרים שמישהו לא עומד בזה; ובכלל לנסות לשנות את השיח על מה אנחנו דורשים לא רק מהאדם הממוצע, אלא גם מכל מי שיש לו סמכות, כמו שהחוק למניעת הטרדה מינית סימן את המעסיקים ככתובת בהקשר של יחסים בין עובדים וגם על הציבור והגנה עליו.
<ליאת קליין: זהו.
<ליאת קליין: אני חושבת שצריך לחשוב מחדש על כל הסוגיות האלה.
<ליאת קליין: אני לא ארחיב, אבל רק להעלות את זה כאן ולקיים דיון על זה פה בכנסת זה חשוב ויש לזה משמעות.
עליזה לביא: יש לי שאלה.
עליזה לביא: אליכם הגיעו תלונות של נשים, או שנשים פנו אליכם בעקבות אירועים במועדונים?
<ליאת קליין: כן, גם במקרה הזה.
<ליאת קליין: אני לא יכולה להרחיב, כי אנחנו מלוות ולכן אני לא יכולה להתייחס לזה.
עליזה לביא: אתן מלוות בדיעבד, אבל אני שואלת אחרי זה, במקרים דומים, אתם מכירות, פנו אליכן נשים שנפגעו במועדונים?
<ליאת קליין: כן, ולא מעט, זה מגיע הרבה.
<ליאת קליין: גם פרשות של סם אונס וגם מקרים של שכרות.
<ליאת קליין: זה מגיע המון.
<ליאת קליין: אני יכולה לומר והמשטרה אולי תגיד מה היא עושה, אני יכולה לומר שזה תיקים מאד קשים.
<ליאת קליין: כל הפרשות של סמים ואלכוהול ואני חושבת שצריך לייחד דיון בנושא של פגיעה מינית ותופעת הסמים והאלכוהול.
<ליאת קליין: זה התיקים הכי קשים.
<ליאת קליין: סם אונס זה משהו שמאד מאד קשה להתמודד איתו וגם אלכוהול.
<ליאת קליין: אני חושבת שלא מדברים על זה מספיק, כי אני חושבת שכשזה מגיע לשלב הכתב אישום, אנחנו לא מבינים עד הסוף מה המשמעות של הסכמה שהיא מרצון, שהיא חופשית, שמישהי שהיא במצב של שכרות ומבינים ומי שנכח שם – ואני לא רוצה להיכנס לפרטי התיק הזה – אבל ברמה מסוימת - - -
עאידה תומא סלימאן: ליאת, זה ברור שאי אפשר להיכנס לפרטים.
עאידה תומא סלימאן: את מדברת בעצם על הקושי ללכת עם מקרים כאלה ולהמשיך עד הסוף לבית משפט, בגלל כל הנושא של הסכמה שמוטלת כאילו בספק – אם יש הסכמה, אין הסכמה.
<ליאת קליין: תיקי עבירות מין הם מאד קשים בגלל שיש לנו שני אנשים שצריך להוכיח מודעות של הצד האחד להסכמה.
<ליאת קליין: נורא קשה להוכיח את זה.
<ליאת קליין: כשנכנסים פה סמים ואלכוהול, הקושי הוא גדול יותר ובאמת רוב התיקים האלה נסגרים.
<ליאת קליין: אז או שבאמת צריך לשנות משהו במערכת ובהגדרות, זה גם יכול להיות, או שצריך לראות איך מטמיעים הבנה של שני המושגים האלה, ולתרגם אותם לשפה הפלילית.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמבחינת השפה הפלילית, איך שהוא תורגם הנושא של הסכמה, אבל כנראה צריך להטמיע את זה באופן יותר מודע מבחינה חברתית.
עאידה תומא סלימאן: זאת הבעיה אצלנו, שמבחינה חברתית לא כל כך שמים לב לנושא של הסכמה או מבינים מה זה הסכמה.
עאידה תומא סלימאן: אני בכוונה משאירה גם את נציגי הפרקליטות ואת נציגי המשטרה שנמצאים איתנו להמשך, כי הייתי רוצה שנקשיב קודם כל לכל השאלות העולות ולקבל תשובות כמה שאפשר לקראת סיום הדיון או לפני סיום הדיון.
עליזה לביא: הייתי מאד שמחה לשמוע את המשטרה.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אבל הדיון הזה ממילא צריך להגיע לסיום באיזה שהוא שלב, והייתי רוצה לשמוע קודם כל את הטענות, כדי שיוכלו גם כן לענות עליהן.
עאידה תומא סלימאן: אז אני לא אדחה את זה עד הרגע האחרון, כי רוצים לשמוע גם מה יש להם להגיד.
עליזה לביא: אבל מאחר שיהיה סבב נוסף למשטרה, אז אם לא תשאירי לזה זמן אז - - -
עאידה תומא סלימאן: אני אנהל את הישיבה כך שנוכל כמה שיותר למקסם את התוצאות שלה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להזמין את גברת אורנה היילינגר, מנהלת המרכז לאינטרנט בטוח.
עאידה תומא סלימאן: לשים לב, שלוש דקות בבקשה.
<אורנה היילינגר: קודם כל אני מודה לוועדה.
<אורנה היילינגר: יש לי מעט מאד דברים.
<אורנה היילינגר: אני לא מתייחסת לאירוע עצמו במועדון, אני יותר מתייחסת לנושא של ההפצה של הסרטונים אחרי, כי פה יש לנו את הערך המוסף של המרכז לאינטרנט בטוח וחשוב לומר כמה דברים.
<אורנה היילינגר: האחד הוא, התופעה של הפצת הסרטים של אלנבי 40, הציפה בעינינו תופעה נוספת של סרטוני פורנוגרפיה, סרטוני עירום של נשים בארץ, בין שלא בידיעתן, מוצאים את דרכם לאתרים פורנוגראפיים ובכמויות עצומות.
<אורנה היילינגר: בין אם זה סרטונים שמצולמים שלא בידיעתן ובין אם זה סרטונים שצולמו בידיעתן ואחר כך מגיעים לשם.
<אורנה היילינגר: חשוב לדעת שזו תופעה שקיימת.
<אורנה היילינגר: חשוב לי גם לומר שנשים יכולות לעזור לעצמן.
<אורנה היילינגר: די בפנייה לאתר או אתרים פורנוגראפיים ולבקש להסיר, כדי שיסירו.
<אורנה היילינגר: ואני חושבת שיש - - -
נחמן שי: זאת אומרת אפשר לפנות לאתרים האלה כדי להוריד את הסרטים?
<אורנה היילינגר: כן, בוודאי.
<אורנה היילינגר: לאתרים הפורנוגראפיים, לצערי הרב, יש מספיק חומר, הם בכלל לא עושים דיון.
<אורנה היילינגר: ברגע שמבקשים מהם להוריד איזה שהוא סרטון, הם מורידים את זה.
<אורנה היילינגר: אני אומרת שבתקופה הזו של השבועיים-שבועיים וחצי, מאז אלנבי 40, קיבלנו כמעט 100 פניות – זה מטורף בעיני – ואת כולן הסרנו.
<אורנה היילינגר: לא הסרנו - וזו תופעה שחוזרת לדיון של שבוע שעבר – את הסרטונים שמופיעים באתרי וורדפרס, ראה מקרה העובדים הסוציאליים, שאין עם מי לדבר וזאת תופעה שהולכת ותופסת יותר ויותר תאוצה.
<אורנה היילינגר: להסביר מה זה וורדפרס זה אתר שבעצם מנוהל ומתקיים בחו"ל.
<אורנה היילינגר: כל אחד מאיתנו יכול לפתוח שם מיני אתר, זה מיני סייד כזה, ובחוק - אני חושבת שחיים יסביר את זה יותר טוב – אין לנו מה לעשות איתם.
<אורנה היילינגר: הם לא מוכנים להסיר את התכנים האלה.
<אורנה היילינגר: זה לא רק במקרה של אלנבי 40, אלא גם במקרים רבים אחרים.
<אורנה היילינגר: אני חושבת שהתופעה האמיתית, שבעיני כואבת, בנוסף למה שנאמר כאן בנושא של פגיעה בנשים, זה העובדה שציבור שלם, קהה חושים לחלוטין, עומד ומצלם ולא זורק איזה מפה או מפסיק את התהליך הזה.
<אורנה היילינגר: אני חושבת שזה דיון בפני עצמו שחשוב לומר.
<אורנה היילינגר: רק חשוב לי לומר שזה יישמע, שאנחנו עושים רבות על מנת להסיר סרטונים ואני מזמינה את כולם לפנות אלינו במקרה הצורך.
עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את גברת טל.
<טל: קודם כל אני מדברת בתור אחת שגרה לא על אלנבי, לא ליד מועדונים, אלא ברחובות שסמוכים לאלבני ואפילו ברחובות שאחרי שהם סמוכים לאלנבי.
<טל: אנחנו נספר לכם על כל מה שקורה לפני המועדונים ואחרי המועדונים.
<טל: מגיעים לכאן צעירים, חבורות של ילדים, לפעמים חצאי כיתות, ערימות של ילדים מגיעים לכאן, תלמידים, נכנסים לחצרות, מעשנים סמים, אלכוהול, עושים את זה גם בשעות היום, בשבתות או בחגים או בכל מיני חופשים וגם בערבים.
<טל: הם בשעה אחת בלילה, בשתים עשרה בלילה מתחילים להגיע, ערימות של אנשים.
<טל: קונים בכל החנויות.
<טל: יש המון חנויות של אלכוהול בסביבה של אלבני מערב צפון.
<טל: הם קונים אלכוהול במכולות או בחנויות ספציפיות, באים עם שקיות גדולות, באים ויושבים ליד הבתים שלנו, על המדרגות שלנו, בכניסות שלנו.
<טל: הם משתכרים, מדברים בקול.
<טל: אתה רואה שם בנות צעירות, לפעמים בת אחת עם איזה ארבעה-חמישה בחורים.
<טל: לפעמים בשעה אחת הם קמים והולכים רק למועדונים.
עאידה תומא סלימאן: אתם מזמינים משטרה?
<טל: המשטרה בדרך כלל לא מגיעה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, אתם מזמינים משטרה והיא לא מגיעה?
עאידה תומא סלימאן: או המשטרה מתרחקת מהאזורים האלה?
<טל: הם כל הזמן אומרים לנו יש לנו אירועים אחרים.
<טל: אני מסתכלת שעה, אחרי שהם גמרו לשתות, אחרי שהם גמרו לעשות את כל מה שהם עושים שם, אני כבר לא רואה אם המשטרה מגיעה ולפעמים, אתם יודעים מה?
<טל: אני מתקשרת עוד פעם למשטרה, הם אומרים - היינו שם, לא ראינו שום דבר.
<טל: אמרתי איך הייתם שם?
<טל: אני פה.
<טל: אני רואה אותם פה, איך אתם פה?
<טל: היה לפני איזה שבועיים, משהו כזה, חבורה של איזה 15 תלמידים והם חיפשו מקום מסתור.
<טל: התקשרתי למשטרה, אמרתי להם איפה הם מסתתרים.
<טל: ראיתי את הניידת, התלמידים ראו את הניידת, אז הם התחילו לצאת אחד-אחד.
<טל: לא כולם יצאו.
<טל: המשטרה ראתה שהם יצאו, אז היא עזבה את המקום.
<טל: אבל הם פשוט הלכו למקום אחר.
<טל: הם אמרו בואו נלך לשתות בים והלכו ועשו את זה בים.
<טל: אבל כל הזמן יש את זה.
<טל: אני רוצה להגיד לכם, פעם אחת שהמשטרה באמת הגיעה מהר, זה היה שיום אחד שמעתי, וזה קורה הרבה פעמים, שמעתי – אני לא רוצה, לא, אני לא רוצה, לא רוצה.
<טל: אני יוצאת ומסתכלת, אני רואה בחצר שני בחורים צעירים, עם בחורה, עם ילדה אפילו אני יכולה להגיד לכם.
<טל: הם כנראה שתויים, אני לא יודעת מה, ואז באמת במקרה הזה אמרתי להם – אם לא תבואו עכשיו, יהיה כאן אונס, כי הם פשוט שכנעו אותה כנראה לקיים יחסים, אני לא יודעת מה בדיוק, ואז באמת המשטרה באה והסתבר שהם נכנסו למועדונים.
<טל: הם קטינים, בחור אחד קטין עם בחורה קטינה ואחד בגיר, לא מבוגר.
<טל: הוא היה מעל גיל 18.
<טל: הם שאלו אותם איך הם נכנסו, למה הכניסו אותם וכל מיני דברים כאלה.
<טל: מעבר לזה אני לא יודעת.
<טל: עוד פעם אחת שבאמת ראיתי את המשטרה מגיעה, או סל"ע מגיעים ולוקחים תעודות זהות, או מנסים לקחת, אבל גם כן, החכמולוגים האלה, הילדים, החביאו את הבקבוק מאחור, הולכים אחורה מהמשטרה, הם לא שמים לב, הולכים, מחביאים את זה בחצר אחרת.
<טל: אחרי שהמשטרה הולכת, עוד פעם לוקחים.
<טל: אבל אני רוצה לדבר יותר על הלילות, שאין לנו לילות.
<טל: לילות ללא שנה ועד השעות הקטנות של הלילה.
<טל: צעקות.
<טל: אנשים סרוחים על הרצפות שם, מקיאים לנו שם, מעבר לצעקות ולמוסיקה במכוניות.
<טל: אני ראיתי אנשים צעירים שיכורים, שעולים על המכוניות אחת אחת.
<טל: יום אחד ראיתי בחורים, מישהו כנראה לקח את הרכב של אבא שלו, כך אני מאמינה, כי הם היו מאד צעירים, ופשוט שברו את המכונית.
<טל: עלו על הגג וגם דפקו את המכונית.
<טל: עד כדי כך הם לא מבינים.
<טל: אני רוצה להגיד לכם שפעם אחת כשאחד השכנים צעק עליהם – תפסיקו עם הרעש הזה – אז הם אמרו – בואו נזרוק על הבניין בקבוק.
<טל: הם זורקים, מנפצים בקבוקים.
<טל: יום אחד הם שרפו מכולה שהייתה למטה ברחוב.
<טל: זה פשוט קטסטרופה מה שקורה שם.
<טל: ועוד משהו אני רוצה להגיד.
<טל: ברחוב הזה, באלבני, זה לא רק מועדונים, זה גם הסמים וגם האלכוהול, שהכל מצטבר ביחד.
<טל: אנשים שוכבים שם, אנשים מגיעים לחצרות שלנו, עושים מעגלי סמים, יושבים, שוכבים, נרדמים שם בכניסות לבתים ומשהו כזה.
<טל: ועוד משהו אחד.
<טל: אנחנו רואים הרבה פעמים צעירים במעגל בחצר, מעבירים מאחד לשני סיגריה וכל זה לפני.
<טל: אני גם שומעת ילדות אומרות – אבא שלי לא יודע אפילו מה שאני עושה.
<טל: אם אבא שלי יידע, הוא יהרוג אותי.
<טל: זה בערך.
<טל: והרס רכוש, סליחה.
<טל: כי אנשים שיכורים ומסוממים לא יודעים מה הם עושים.
<טל: הורסים כאן את הרכוש של התושבים.
<טל: זהו.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו עדות מאד מאד קשה, שמעלה הרבה מאד שאלות.
עאידה תומא סלימאן: לכן ביקשתי שאנחנו קודם כל נשמע את הנוכחות, כדי שנוכל אחר כך לקבל תשובות.
עאידה תומא סלימאן: מעבר לעניין של הזעזוע מהדברים ששמעתי אשר מתקיימים שם, השאלה הראשונה שקופצת לראש שלי, זה קיים בתוך מדינה שיש בה חוקים ויש בה משטרה?
עאידה תומא סלימאן: איפה המשטרה בכל הסיפורים האלה?
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לשמוע, כי מדובר פה על מטרד יום יומי, מדובר על עבירות יומיומיות, מדובר על מקום כזה שנשמע מין אי מנותק מכל החוקים שקיימים.
עאידה תומא סלימאן: ד"ר מיכל סלע, שדולת הנשים, בבקשה.
<מיכל סלע: אחרי העדות של טל, אני מדברת כמנכ"לית שדולת הנשים, כאישה שחוותה חוויות לא נעימות בברים וכאמא לבנות.
<מיכל סלע: אני רוצה לספר על יוזמת לילה טוב שלנו ושל איגוד מרכזי הסיוע, אבל לפני זה אני רוצה להגיד שני דברים חשובים.
<מיכל סלע: אלף, מבחינה פיזיולוגית, אצל נשים הפינוי של האלכוהול הוא יותר איטי, ואחת התופעות שאנחנו רואות אצל נערות צעירות, זה שבשביל להיות בחברה, הן שותות כמו הבנים, אבל הן משתכרות הרבה יותר מהר וזה משהו שהוא לא במודעות ולא בחינוך והוא משהו שצריך לדבר עליו.
<מיכל סלע: דבר שני שאני רוצה להגיד, גם בהקשר של המועדונים, לגבי נערות צעירות וקטינות, שאין הקפדה על תעודות זהות כמו שצריך, והן לוקחות תעודות זהות אחת מהשנייה ועושות כל מיני דברים כדי להיכנס למועדונים ואין על זה הקפדה, ואז יש בפנים את העידוד הזה לשתייה ואת הפירוק האיטי יותר של האלכוהול, ועוד כל מיני דברים שאנחנו רואים אחר כך.
<מיכל סלע: לגבי המועדונים עצמם, יש לנו עם איגוד מרכזי הסיוע, יוזמה שהתחילה עם בלייניות שהגיעו ואמרו – אנחנו רוצות לעשות משהו.
<מיכל סלע: גם עם בעלי מועדונים.
<מיכל סלע: כולם חברו יחד לכתוב איזו שהיא אמנת התנהגות שאנחנו מצפים לה במועדונים, שהיא בעצם יוזמה מאד יפה שבעלי המועדונים, בעלי הברים לקחו על עצמם – לא להיות באמת אדישים למה שקורה, אלא להיות פרו-אקטיביים.
<מיכל סלע: והפעילות הזאת כוללת עכשיו גם הסברות והכשרות לצוות.
<מיכל סלע: אני חושבת שעיקר החשיבות של זה הוא בלהפסיק לעמוד מן הצד ולהסתכל ולהתחיל להיות לא איזה מין, אתם יודעים, הרי אחד הדברים שהכי קשים במקרה הזה, זה כל האנשים שצפו ולא עשו שום דבר.
<מיכל סלע: אז היוזמה הזאת היא בעצם יוצרת איזו שהיא אקטיביות בקהל ומאפשרת לשים קץ לתופעות, עוד בתחילתן.
<מיכל סלע: אז אני חושבת שהיוזמה הזאת היא מאד מאד חשובה.
<טל: סליחה, אני יכולה רק עוד סיפור קטן?
<טל: דוגמא.
עאידה תומא סלימאן: אני נתתי זמן.
<טל: לא, פשוט כדי שתדעו שהאונס לא קורה רק במועדונים.
<טל: בסדר.
<טל: אוקיי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שקיבלנו את התמונה העגומה.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש המון סיפורים לספר סביב זה, אבל אנחנו נרצה לשמוע גם קולות נוספים.
עאידה תומא סלימאן: אם יהיה לנו זמן, אני אתן לך אחר כך.
עאידה תומא סלימאן: גברת רעות גיא, עמותת על"ם, בבקשה.
<רעות גיא: אני גם רוצה קודם כל להצטרף לברכות על הדיון הזה, שזה לא מובן מאליו בשבילנו.
<רעות גיא: שמי רעות, אני עובדת בעמותת על"ם, שזו עמותה לנוער במצבי סיכון, על הרצף הרחב של הסיכון, צריך להגיד.
<רעות גיא: נותנת מענה לבני נוער, צעירות וצעירים עד גיל 26.
<רעות גיא: מה שאנחנו רואים בעשור של השנים האחרונות וגם יותר, זה באמת נערות שמגיעות בגיל צעיר מאד לאזורים האלה, לאזורים שאנחנו קוראים להם מועדים לפורענות, ונכנסות לתוך עולם שהכניסה אליו היא אמנם דלת רחבה, אבל לצאת ממנו אחר כך מאד מאד קשה.
<רעות גיא: ותמיד אני שואלת את עצמי את השאלה – מי יגיע ראשון לנערה הזאת.
<רעות גיא: מי יהיה שם ראשון לשמור עליה, לשמור על הביטחון שלה, לשמור שהיא לא תגיע לשם.
<רעות גיא: מי שומר הסף של בני הנוער האלה?
<רעות גיא: ואני חייבת להגיד שאני מוטרדת וגם הסיפור של אלנבי 40 הוא מקרה בוחן שנתפס עכשיו בציבור, וגם אני אגיד הוא נתפס בציבור בזכות באמת פעילות אזרחית.
<רעות גיא: יושבות כאן דנה וסיוון שיזמו את ההפגנה.
<רעות גיא: הן בדיוק כותבות שיש מעל 14,000 חתימות לסגירת אלנבי 40.
<רעות גיא: לא ראינו תמיכה ציבורית באף אירוע דומה, ויש, כמו שאתם גם הבוקר, לא מעט מועדונים כאלה נוספים, בצבעים כאלה, בצבעים אחרים.
<רעות גיא: תחרויות מכל מיני סוגים, החולצה הרטובה ועוד כל מיני מילים שלא יפה להגיד אותן בכנסת, אבל כך העולם הזה נראה.
<רעות גיא: כמה שיותר סליזי, כמה שיותר פרובוקטיבי.
<רעות גיא: השמיים הם הגבול ובאמת עולה על כל דמיון מה שאפשר לעשות כדי להשיג עוד קצת תשומת לב, עוד קצת רייטינג, עוד קצת כסף, עוד קצת פרובוקציות.
<רעות גיא: אני רוצה להגיד שגם פה הדיון, זאת אומרת קשה לנו לנהל את הדיון וקשה לנו לבחור אפילו איפה לנהל את הדיון.
<רעות גיא: האם אנחנו רוצים לנהל אותו בתוך אווירה ציבורית שקטה, מנומנמת, אדישה, שלא רואה, אז ככה גם הדיון נראה.
<רעות גיא: ופתאום, כשיש קצת התעוררות ציבורית ואנשים באים ומביעים עניין בדיון הזה, אנחנו רואים שגם חברות כנסת באות לתמוך ותקשורת מסקרת את זה וצריך להגיב לדברים האלה.
<רעות גיא: אז מהבחינה הזו, אני יכולה להגיד, גם אני וגם הקולגות שלי, ששותפות שנים למאבק בזנות ובסחר בנשים, בעבירות מין כאלה ואחרות, אנחנו מרגישות עליית מדרגה.
<רעות גיא: ומצד שני, זה עדיין מאד מטריד שהדבר הזה תלוי ועומד באהדה ציבורית והוא לא מעוגן בחקיקה.
<רעות גיא: הוא לא מוסדר בתקנות ואי אפשר לדעת מה יקרה עם חקירה בשטח, מה יקרה איתה בפרקליטות.
<רעות גיא: כשאנחנו רואים מה אחוז התיקים שנפתחים, שהוא כל כך מינימאלי וכל כך לא מספק ורוב מי שתגיע כבר למעמד הזה, ותאזור כוח ותתלונן, אז ישלחו אותה כמו שהיא באה, ואז מה עשינו בזה?
<רעות גיא: וגם אני רוצה להגיד עוד איזה עניין, שיש את כל הנושא בתוך ספר החוקים של מדינת ישראל, של עבירות מין.
<רעות גיא: ויש את הדיון על עבירות זנות ותועבה והדיון הזה לא מתקיים ביחד, וגם זאת בעיה.