GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונית ארנפרוינד כהן: הכלי הוא גוף אחד שמפקח.
<רונית ארנפרוינד כהן: אני חושבת שהיושבת ראש גם הציגה מבנה ארגוני נכון, כאשר בגוף ישבו נציגי כל משרדי הממשלה שיהיו אלה שיבנו את המדיניות, הם אלה שיפקחו עם תקציב צבוע ויצומצמו הפערים בנפילה בין הכיסאות.
<רונית ארנפרוינד כהן: הנפילה בין הכיסאות, זה בנפשה של כל החברה שלנו.
<רונית ארנפרוינד כהן: אלה לא רק נרצחות אלא נפגעות ביום יום.
<רונית ארנפרוינד כהן: זאת פגיעה מדממת יום יום שאם נעשה עוד ועדה ועוד ועדה ועוד ועדה ותיאומים על גבי תיאומים, היינו בסרט הזה.
<רונית ארנפרוינד כהן: אני חושבת שכל משרדי הממשלה צריכים לעמוד באופן חד משמעי לאור הניסיון ולאור גודל התופעה מאחורי ההצעה של יושבת ראש הוועדה ואני מברכת אותה ומאוד מודה לך על המהלך הזה.
עאידה תומא סלימאן: גברת רות רזניק, ולא אוסיף מלים.
<רות רזניק: אני לא ארבה במחמאות אבל את יודעת מה אני חשה כלפיך, כלפי רונית, כלפי חברותיי ממשרד הרווחה וכלפי כל מי שיושב בפורום הזה.
<רות רזניק: אני רוצה לחזור על הדברים שאמרה רונית.
<רות רזניק: אנחנו מתכנסות כאן כל פעם אחרי שיש ריבוי מקרי רצח במדינת ישראל על ידי טרוריסטים מבית ואנחנו צריכים לקרוא לזה כך.
<רות רזניק: אם נשתמש במונחים טרור מבית, אולי מישהו יתחיל להבין מה עובר על מאות אלפי נשים במדינת ישראל, יום יום, שבוע שבוע, שנה שנה.
<רות רזניק: אנחנו לא מדברים רק על נשים אומללות שנרצחו ועל בני משפחותיהן.
<רות רזניק: הן המילימטר העליון של הקרחון שקוראים לו אלימות במשפחה.
<רות רזניק: תופעת אלימות במשפחה קיימת בכל מקום בעולם ואין מקום בו זה לא קיים.
<רות רזניק: אם אני לוקחת את הנתונים של הולנד, בהולנד שליש מהנשים סובלות מאלימות בביתן.
<רות רזניק: אם אני לוקחת את הנתונים של ארצות הברית, מדברים על כך שרבע מהנשים סובלות מאלימות בביתן.
<רות רזניק: אם נכפיל את זה לפחות פי שניים לילדים, זאת אומרת שאחוזים מאוד גדולים מהחברה סובלים מאלימות.
<רות רזניק: אבל זה לא מסתיים במעגל הזה אלא זה ממשיך הלאה לבני המשפחה שסובלים.
<רות רזניק: אני אומרת לגברים שהרי מדובר באחיותיכן, בבנות שלכם ובנכדות שלכם ולעתים תכופות מאוד גם באימהות שלכם שהיו קורבנות לאלימות.
<רות רזניק: הבעיה היא כלל חברתית ומי שלא מבין את זה, רק כאשר אפשר למקד את זה ברשות שעוסקת בתחום הזה, שתקדם את זה, שזה יהיה עיסוקה הבלעדי ואז נוכל להגיע להישגים ולהראות תוצאות תוך חמש שנים ולא תוך 17 שנים אז נהיה כמעט במקום בו היינו ב-1998.
עאידה תומא סלימאן: אפרופו גברים, נח, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: נח הוא שותף בדרך הארוכה הזאת.
<נח קורמן: גברתי, רציתי לברך על היום הזה גם כנציג הגברים אולי אבל כאב לי שלא השתתף כאן אף חבר כנסת מהסיעות הדתיות למעט חברת כנסת אחת דתית.
<נח קורמן: כאב לי לראות את זה.
<נח קורמן: לא הופתעתי כי אצלנו אין אלימות בכלל וזה לא נוגע להם.
<נח קורמן: אולי כדאי באמת להזמין אותם לישיבות הבאות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנכחת בעוד צעד היסטורי שעשינו לפני כמה שבועות כאשר השר לשירותי דת נכח בישיבת הוועדה והודיע על תכנית עליה סיכמנו בינינו להכשרת רבניות לסיוע ותמיכה בנפגעות תקיפה מינית וגם הכשרה אלמנטרית לרבנים בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מנסות ואני מקווה שנגיע לשם.
<נח קורמן: תודה.
<נח קורמן: לגבי הדברים שעלו כאן, כצרכן אני חשוב שהנקודה הזאת לא הובעה עדיין וזה מה שיש לי להוסיף.
<נח קורמן: המסקנות הן מסקנות שהיו ידועות וזה טוב מאוד שהביאו אותן בצורה מאוד ברורה.
<נח קורמן: אני מדבר על מה שהיה בכותרת השיטה, לגבי המצב, אבל לגבי הכלים בסופו של דבר הארגון שלנו כצרכן של כל השירותים של כל המשרדים, מוצאים את עצמנו יום אחרי יום מתמודדים מול הרבה גופים ולא מצליחים לקבל תשובה.
<נח קורמן: אני כבר למעלה מ-15 שנים בתחום והצלחתי לאסוף הרבה מספרי טלפון ולעשות הרבה קשרים ולמצוא את הפתרון פעם פה ופעם שם, אבל זה בטח לא עולה לעובדת סוציאלית ברשות מקומית או למישהו שצריך את העזרה או רוצה לקדם איזה פרויקט טוב.
<נח קורמן: אין מנוס מכך שתהיה כתובת אחת אליה ניתן יהיה לפנות ולקדם דברים.
עאידה תומא סלימאן: נקודה חשובה.
<נח קורמן: אני רוצה לתת עוד אספקט אחד.
<נח קורמן: לאחרונה עלו שתי הצעות חוק שממש נגעו לנושא של אלימות במשפחה - הצעת חוק חזקת הגיל הרך והצעת חוק לחובת גישור בגירושין.
<נח קורמן: שתי הצעות החוק הראשוניות בוודאי פגעו פגיעה ממשית בנשים מוכות.
<נח קורמן: אין שום גוף שבא לחברי הכנסת ואומר להם – ואני מדבר על גוף ממשלתי ולא על ארגוני הנשים שפנו באופן אישי וניסו לדחוף ועשו לובינג לעניין הזה עד כמה שיכלו – ומעורב בקידום חקיקה שקשורה בעקיפין לנשים מוכות ולאלימות במשפחה.
<נח קורמן: לכן חשוב שיהיה גוף כזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת ששתי הנקודות שהעלית הן נקודות מאוד חשובות שאולי כדאי להוסיף אותן לרציונל של הקמת הרשות.
עאידה תומא סלימאן: מר אביב יהלום, ארגון סרט לבן ישראל.
<אביב יהלום: תודה רבה.
<אביב יהלום: אני רוצה להצטרף לברכות על קיום היום הזה.
<אביב יהלום: אני אציג בקצרה את הארגון שלנו.
<אביב יהלום: ארגון אסל"י, ארגון סרט לבן ישראל, ארגון של גברים שפועל נגד אלימות כלפי נשים ובעיקר מנסה להרחיב את מעגל הגברים שעוסקים בתחום הזה מתוך תפיסה של לקיחת אחריות.
<אביב יהלום: אני מאוד רוצה לברך על הרעיון של הקמת הרשות שגם אני מדבר עליו בקטנה כבר כמה שנים.
<אביב יהלום: אני חושב שזה רעיון מאוד מאוד מבורך.
<אביב יהלום: אני מברך גם על המסקנות של הוועדה הבין-משרדית אבל יחד עם זה אני חייב להיות קצת חריף ואולי להתחבר כאן לדברים שאמרה רות רזניק, גם חברת הכנסת רויטל סויד וגם הגברת הנכבדה שישבה שם ולצערי לא קלטתי את שמה.
<אביב יהלום: אני די נדהם מכך שבדוח כזה לא מופיעות שלוש מלים בלעדיהן לדעתי אין לנו הרבה סיכוי להתמודד עם התופעה והן: מניעה, מגדר וגברים.
<אליעזר רוזנבאום: מופיע.
<אביב יהלום: בתצוגה שהייתה כאן אני לא ראיתי את המלים האלה.
<אליעזר רוזנבאום: לא השלמנו את כל ההמלצות.
<אביב יהלום: אם אני טועה, אני מתנצל.
<אביב יהלום: אני רוצה להסביר על מה אני מדבר.
<אביב יהלום: אני אגיד אולי משהו שאולי נראה מובן מאליו אבל צריך להגיד אותו כי הוא לא כל כך נאמר.
<אביב יהלום: אלימות נגד נשים היא אלימות מגדרית, היא אלימות שקורית על רקע מגדרי.
<אביב יהלום: כלומר, היא משהו שנובע מהאופן שבו מבנים גברים בתפיסת הגבריות בחברה שלנו.
<אביב יהלום: כדי למנוע את האלימות הזאת, אנחנו צריכים להתמודד עם גברים מול גברים וזה חייב להתחיל משלבים מאוד מאוד מוקדמים, כמובן משלבים של חינוך בכל המסגרות החינוכיות מהגיל הרך, כדי להתמודד עם האופן שבו החברה הפטריארכלית – אנחנו עדיין חיים בה – מבנה גברים, עושה להם דיכוי רגשי חמור וקשה, מלמדת אותם שהם צריכים להיות דומיננטיים ולהפעיל שליטה על נשים, מלמדת אותם יחסי כוח ביחסים שלהם עם נשים, לא מלמדת אותם איך לפתור סכסוכים ומשברי חיים בדרכים לא אלימות וכן הלאה.
<אביב יהלום: צריך לעבור לפעילות בקמפיינים של הסברה שעושים גם לאוכלוסייה יותר בוגרת שקוראת לגברים לקחת אחריות ולקבל אחריות ולפעול בסביבה שלהם ועם גברים אחרים כי קבוצת השווים כאן היא מאוד מאוד משמעותית, איך שגבר רוצה להיתפס בחברה כדי לפעול נגד התופעה הזאת.
<אביב יהלום: כמובן בתחום הטיפולי של איתור מוקדם של גברים מועדים לאלימות או אלימים.
<אביב יהלום: בלי זה לא יהיה פתרון.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שלא השלמנו את כל ההמלצות של הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: בהמלצות הוועדה הייתה התייחסות גם לנושא של גברים, גם לנושא של מגדר וגם לנושא של הסברה והעלאת מודעות.
<מאיר דב ברקוביץ': שלוש הערות קצרות.
<מאיר דב ברקוביץ': להצעה להקמת הרשות.
<מאיר דב ברקוביץ': מן הסתם תהיה לזה התייחסות כמו שמתייחסים להצעות חוק ואנחנו לא יכולים להתייחס לזה בצורה הזאת כאן, אבל חשוב לי, דווקא אחרי שדנים בעניין הזה שהוא למעשה מנסה להציע מנגנון אולי שונה קצת מהמנגנון שמוצג בהמלצות של הוועדה.
<מאיר דב ברקוביץ': הדבר החשוב באמת, וזה הדבר שחבל שיתעכב עד שיחליטו אם תהיה רשות או לא תהיה רשות, זה שבסופו של דבר תשעים אחוזים ממה שכתוב בהמלצות האלה, אלה הדברים שקשורים לתוכן שאפשר לקדם אותו.
<מאיר דב ברקוביץ': אותו אפשר לקדם גם אם תהיה רשות או יהיה תיאום אחר ואסור שאת זה נפספס במסגרת הדיונים אם תהיה רשות או לא תהיה.
<מאיר דב ברקוביץ': אני רוצה לנצל את זה שאנחנו ביום שעוסק בנושא של מניעת אלימות נגד נשים ולקרוא קריאה לזירה נוספת.
<מאיר דב ברקוביץ': אנחנו עוסקים כאן תמיד ברשויות וכמובן שלכולנו יש הרבה מה לשפר.
<מאיר דב ברקוביץ': חלק ממה שעסקנו בוועדה הזאת, אפשר לשמוע גם מהארגונים אותם הזמנו ושמענו עשרות ארגונים.
<מאיר דב ברקוביץ': השאלה שתמיד הופנתה לארגונים הייתה שיאמרו היכן אנחנו לא בסדר.
<מאיר דב ברקוביץ': זה מה שרצינו לשמוע.
<מאיר דב ברקוביץ': היכן בתיאום בינינו, מה לא עובד ויכול לעבוד יותר טוב.
<מאיר דב ברקוביץ': יש את הזירה של הנפגעים והפוגעים שצריך לטפל בהם אבל יש את הזירה שהיא כל הסביבה הקרובה ובכל המקרים הקשים והמצערים, כולל המקרים הקשים והמצערים של הזמן האחרון, אנחנו יודעים שהרבה דברים היו ידועים לסביבה ולא הגיעו לרשויות.
<מאיר דב ברקוביץ': רוב המקרים של רציחות נשים הם מקרים שלא היו מוכרים למשטרה ולא לרווחה.
<מאיר דב ברקוביץ': לכן דווקא היום, על רקע זה שאנחנו רואים שכאשר יש פיגוע טרור, ברור לכל האנשים, לכל מי שנמצא, שהוא מיד ניגש להפסיק את הפגיעה והוא מיד ניגש לעזור לנפגע ולהזעיק כוחות חירום והצלה.
<מאיר דב ברקוביץ': אני חושב שבאותה מידה המסר שצריך לעבור גם לציבור וגם למשפחות ולחברה הוא שאירוע של אלימות במשפחה הוא פיגוע אלימות בתוך המשפחה שמצריך בדיוק את אותו הדבר, מצריך את הפעולות וההתערבות של האנשים וההתגייסות של הסביבה גם כדי לגייס את המשטרה ואת הטיפול ויש למי לפנות.
עאידה תומא סלימאן: חוץ מלירות בפוגע.
עאידה תומא סלימאן: לזה אני לא מסכימה.
<מאיר דב ברקוביץ': ברור.
<מאיר דב ברקוביץ': לכן אמרתי להפסיק את הפגיעה.
<מאיר דב ברקוביץ': לא אמרתי לנטרל את הפוגע.
<מאיר דב ברקוביץ': הדבר האחרון.
<מאיר דב ברקוביץ': אני מניח שלא היית רוצה שאני אתייחס עכשיו להערות שהועלו מול המשטרה כי זה לא יהיה הזמן אבל בחצי בדיחה אני אספר סיפור קצר.
<מאיר דב ברקוביץ': תמיד כשמגיעים לחלק בו צריך לענות, חלק מהטוענים כבר לא נמצאים.
<מאיר דב ברקוביץ': יש פרשן מקרא מהמאה ה-15, פילוסוף, אברבנאל, שבדרך כלל הפירוש שלו על פרשת השבוע או על התורה תמיד כולל רשימה ארוכה מאוד מאוד של שאלות שמסבכות את העניין ובסוף הוא מנסה לענות.
<מאיר דב ברקוביץ': תמיד יש חשש של מחנכים שמי שנרדם תוך כדי, הוא נשאר רק עם השאלות והוא לא יודע שיש תשובות.
<מאיר דב ברקוביץ': אני מרגיש קצת כך.
<מאיר דב ברקוביץ': ענינו על התשובות האלה כל פעם אבל כל פעם כשענינו, מי ששאל אותן, פשוט כבר לא היה לשמוע את התשובות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאת הביקורת שיש לי על המשטרה אתה יודע באופן ישיר ואני לא חוסכת ביקורת כשצריך לתת אותה וזה אמור גם לגבי המשרדים השונים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש עוד הרבה מה לשפר בעבודה שלנו, של המשטרה, של הרווחה ושל כל הגורמים כי אחרת לא היינו צריכים להקים תת-ועדה ולא היינו צריכים לקבל את הממצאים.
עאידה תומא סלימאן: כל עוד מקימים ועדה כזאת והיא לוקחת על עצמה ברצינות את הדיונים, זה אומר שלפחות יש איזשהו רצון פוליטי כן לתת תשובות ולענות.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שכמה שתהיה ביקורת, יישאר הרצון הפוליטי לתת את התשובות, לתת את המענה ולתת את הצרכים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להודות למר רוזנבאום.
עאידה תומא סלימאן: כמי שהופיעה בפני הוועדה טרם נבחרתי לכנסת, אני יודעת שהרבה עבודה הושקעה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שחלק גדול מהתכנים הקיימים צריך לקדם אותם עם רשות או בלי רשות, עם ועדת שרים ובלי ועדת מנכ"לים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדאג ונשב ונלמד את החומר.
עאידה תומא סלימאן: אני אשב ואלמד את החומר כי אני חושבת שיש הצעות חוק שאפשר לקדם אותן ויש תכנים אפשר לקדם מול המשרדים.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה על שהגעתם ותודה רבה על הצגת הנושא.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה על כל העבודה שנעשתה מאחורי הקלעים כדי להגיע ליום הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין חושבת שהפתרון של More of the same הוא לא ממש טוב.
עאידה תומא סלימאן: עוד פעם ועדת שרים, עוד פעם ועדת מנכ"לים, אם קיימת רשות למאבק בסמים ואם קיימת רשות למאבק בתאונות דרכים, תגידו, חצי מהחברה, זה לא מספיק חשוב להקים בשבילו רשות?
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה את ההתעקשות הזאת שהרשות לא תקדם את הנושא.
עאידה תומא סלימאן: אם הרגישו שהבעיה של תאונות הדרכים היא בעיה קשה וצריך להיאבק בה והבינו שהדרך הכי טובה להיאבק בה היא בהקמת רשות, למה האסימון לא נופל כשמדובר בנשים?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה קודם כל בגלל שעדיין הנשים לצערי הרב לא יודעות להפעיל את הכוח הפוליטי שיש בידיהן כנשים כדי ללחוץ במקומות הנכונים ולקבל את ההחלטות הנכונות.
עאידה תומא סלימאן: חצי מהאוכלוסייה, נשים סובלות מאלימות, ילדים גם הם סובלים מאלימות, זקנים וזקנות סובלים מאלימות והגיע הזמן להקים להם רשות שכל מעייניה וכל דאגתה – ושום דבר אחר, לא רווחה, ולא מצב כלכלי – היא לטפל נטו בנושא אלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: עבורי זה יהיה נושא דגל שאני ארים אותו ואני אלך אתו.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שיהיו לו שותפים ושותפות כך שנלך אם זה ובינתיים, כן, נמשיך ללחוץ ליישום ההמלצות אותן אפשר ליישם מתוך התכנית הזאת.
עאידה תומא סלימאן: זה היה יום מעייף אבל אני מאוד מקווה שיוצאים עם תקווה שאנחנו בונים משהו חדש.
מירב בן ארי: אני אחליף את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן יושבת ראש הוועדה עד שהיא תגיע.
מירב בן ארי: היום יום שני, ה-30 בנובמבר 2015, י"ח בכסלו התשע"ו.
מירב בן ארי: אנחנו נעסוק בשני נושאים עיקריים כאשר האחד הוא הצגת התקציב המגדרי של משרד הכלכלה והשני הוא מעקב אחר יישום בינוי מעונות יום, תקציבים וביצוע.
מירב בן ארי: הגברת מיכל צוק, משנה למנכ"ל משרד הכלכלה והממונה על התעסוקה, בבקשה.
<מיכל צוק: נתבקשנו להציג כאן את הניתוח המגדרי של התקציב שלנו ואני כבר אומרת שעשינו עבודה מאוד מאוד מעמיקה, רובה מתרכזת באמת בתחומים, מאחר שהמשרד הוא מאוד מאוד גדול ומאוד מאוד רחב וכדי להעמיק כאן ולהציג באמת בצורה מאוד מפורטת ומקצועית, אנחנו בעיקר התמקדנו בעולמות התוכן של התעסוקה שגם הם מאוד מאוד רחבים.
<מיכל צוק: אחר כך, אם יהיו שאלות נוספות, אנחנו כמובן כאן.
<מיכל צוק: קצת נתוני מקרו כדי שמתוכם נוכל באמת לצלול ולהבין איך אנחנו רואים את הדברים גם בהיבט המגדרי.
<מיכל צוק: קצת נתוני מקרו על שיעורי השתתפות בשיעורי האבטלה במדינת ישראל.
<מיכל צוק: ניתן לראות שבעשור האחרון יש לנו בעצם ירידה מאוד מאוד דרמטית בשיעור האבטלה.
<מיכל צוק: לצד הקו הכחול, אתם יכולים לראות שהוא עולה ומטפס וזה שיעור השתתפות.
<מיכל צוק: בעצם כמה אנשים מתוך גילי העבודה הרלוונטיים – בשקף הזה זה 15 פלוס ובשקפים אחרים אתם תראו גילאים אחרים – מעוניינים לעבוד או עובדים ומשתתפים במשחק הזה שנקרא שוק העבודה.
<מיכל צוק: אנחנו רואים מגמה מאוד מאוד יפה של עלייה שלצד הירידה בשיעור האבטלה היא מגמה שהיא עוד יותר משמעותית כי זה אומר שלא רק שיותר אנשים מעוניינים לעבוד אלא גם יותר אנשים באמת עובדים.
<מיכל צוק: כאשר אנחנו צוללים פנימה, אנחנו רוצים לעשות פילוח של אוכלוסיות יעד עיקריות של הממשלה.
<מיכל צוק: אם אנחנו מסתכלים בפילוח של מגזרים, של חרדים, ערבים ויתר האוכלוסייה, אנחנו יכולים לראות כבר אתגרים נוספים.
<מיכל צוק: אנחנו יכולים לראות בגילי עבודה עיקריים עכשיו – גיל 25 עד 64 – את שיעורי התעסוקה.
<מיכל צוק: כלומר, מתוך אוכלוסיות הגיל הרלוונטיות, כמה אנשים באמת עובדים.
<מיכל צוק: אנחנו רואים שמצד אחד – בצד הימני של השקף - ישראל היום במצב מאוד מאוד טוב בשיעור התעסוקה הממוצע שלה בסך הכול ביחס לממוצע ה-OECD.
<מיכל צוק: זה תהליך שהשתפר בשנים האחרונות.
<מיכל צוק: בעבר, לפני מספר שנים לא רב, היינו נמוכים מממוצע ה-OECD.
מירב בן ארי: את יכולה להסביר לי ולוועדה מה זה השתפר?
מירב בן ארי: על כמה שנים אנחנו מדברים?
מירב בן ארי: על חמש שנים, על עשר שנים?
<מיכל צוק: היעד שלנו הוא לעשור.
<מיכל צוק: כאשר ממשלת ישראל קיבלה החלטת ממשלה לגבי יעד תעסוקה ב-2010, היעד הכללי שלה לשנת 2020 היה פחות או יותר היכן שאנחנו נמצאים היום.
<מיכל צוק: כלומר, מדובר בשיעור התעסוקה הכללי.
<מיכל צוק: עשינו קפיצה מאוד משמעותית.
מירב בן ארי: התחלתם את התהליך הזה מ-2010 לאחר החלטת ממשלה.
<מיכל צוק: ממש בשלוש השנים האחרונות נכנסנו לזה הרבה יותר בתוקף ורואים שיפור מאוד מאוד יפה כל המדדים.
<מיכל צוק: היכן האתגרים שלנו עדיין קיימים כי אנחנו לא נחים כאן על זרי הדפנה ואני באה כדי להראות לכם אותם.
<מיכל צוק: אנחנו יכולים לראות שיעורי תעסוקה נמוכים יחסית עדיין בקרב נשים ערביות וגברים חרדים וזה רלוונטי גם לדיון הזה שהוא דיון מגדרי ואנחנו נפרט לגבי זה בהמשך.
<מיכל צוק: לגבי נשים חרדיות ויתר האוכלוסיות, נרחיב מעט יותר עת נעשה פילוח יותר מדוקדק.
<מיכל צוק: עוד כמה נתוני מקרו.
<מיכל צוק: קודם כל, כשאנחנו מסתכלים על שיעורי תעסוקה ועל השינוי שלהם ברמה המגדרית לאורך עשרים שנים, אנחנו יכולים לראות ששיעורי התעסוקה – פחות או יותר ב-15 השנים האחרונות – עלו מאוד שיעורי התעסוקה של הנשים ושיעור התעסוקה של הגברים פחות או יותר נשאר ללא שינוי בתקופה הזאת כאשר באמת הגידול של שיעורי תעסוקת הנשים הרבה ממנו נובע מירידה בשיעור האבטלה.
<מיכל צוק: כלומר, האבטלה בקרב נשים ירדה.
<מיכל צוק: אנחנו יכולים לראות את המגמה הזאת כמגמה עקבית ומשמעותית.
<מיכל צוק: עוד נתונים שאני רוצה להציג כאן.
<מיכל צוק: איך אנחנו בהיבט המגדרי בהשוואה לעולם כאשר אנחנו משווים את עצמנו, גם בגברים וגם בנשים.
<מיכל צוק: אצל הגברים פחות או יותר אנחנו יכולים לראות שאנחנו דומים לעולם, למדינות ה-OECD, ולגבי הנשים אנחנו יכולים לראות שהשיפור עליו דיברנו קודם הביא אותנו בשנים האחרונות למצב בו אנחנו נמצאים בשיעורי תעסוקת הנשים מעל ה-OECD.
מירב בן ארי: גם בנשים וגם בגברים?
<מיכל צוק: לגבי הגברים, הפער הוא לא מאוד משמעותי לכאן או לכאן אלא זה פחות או יותר כמו ה-OECD אבל לגבי הנשים, אנחנו בהחלט נמצאים במצב טוב.
<מיכל צוק: תזכרו שקודם הראיתי לכם את הפילוח בתוך המגזרים השונים באוכלוסייה כאשר האוכלוסייה הערבית עובדת אצלנו פחות מבחינת הנשים וזה אתגר ויעד מאוד מרכזי שלנו ואחר כך נאמר מה אנחנו עושים.
<מיכל צוק: האוכלוסייה של נשים חרדיות עובדת פחות או יותר בממוצע שלנו וגם היה גידול מאוד גדול בשיעורי התעסוקה של הנשים החרדיות.
<מיכל צוק: לגבי הנשים באוכלוסייה האחרת שהיא לא חרדית ולא ערבית, אני חושבת שאנחנו בגדול הסמן הימני של הנשים בעולם.
<מיכל צוק: כאן הנשים עובדות הכי הרבה מבחינת שיעור התעסוקה.
מירב בן ארי: מעניין לראות את ההשוואה אם היית לוקחת את 2010 עד 2015 לעומת 2005 עד 2010.
מירב בן ארי: יש לך מדד להשוואה לגבי החרדיות והערביות?
<מיכל צוק: אני לא בטוחה שאנחנו מראים את זה כאן, אבל אם לא, אנחנו תכף נראה.
<מיכל צוק: תכף נגיע לשקף המתאים.
<מיכל צוק: יש עוד דברים שמעניין להסתכל עליהם בפילוח המגדרי ואלה שיעורי התעסוקה לפי גיל ומה קרה לנו בשנים האחרונות.
<מיכל צוק: קודם כל, אנחנו מראים כאן בחלוקה לגברים ולנשים ובהשוואה ל-OECD.
<מיכל צוק: בואו נספר לכם שקודם כל אפשר לראות היום ששיעורי התעסוקה במדינת ישראל בגילים השונים - ובעיקר שימו לב לכאן כי אני חושבת שמה שמעניין לראות זה את הגילים היותר מבוגרים – גבוהים מהממוצע ב-OECD.
<מיכל צוק: היה גידול עקבי בשנים האחרונות בשיעורי התעסוקה, גם של נשים וגם של גברים, באוכלוסייה היותר מבוגרת.
<מיכל צוק: כלומר, מעל גיל 55, נגיד 55 עד 64.
<מיכל צוק: היה גידול עקבי.
<מיכל צוק: מהנתונים שאני מכירה מבנק ישראל ומהמוסד לביטוח לאומי, זה בהחלט מתואם גם עם ההעלאה של גיל הפרישה.
<מיכל צוק: עדיין אני חושבת שיש כאן עוד משהו שמעניין לראות.
<מיכל צוק: אם אנחנו מסתכלים על התעסוקה של הנשים, אפשר לראות שיש לנו בעצם ירידה בגילים היותר מבוגרים, בגיל 55 עד 64 ואחר כך קצת צפונה, ירידה די משמעותית בגילים האלה בקרב נשים.
<מיכל צוק: גם זה משהו שצריך לראות אותו וכאשר מעלים את הדיון בגיל פרישה – ואין ספק שהעלאת גיל הפרישה מתואמת עם הגידול בשיעורי תעסוקה וזה מבורך – עדיין אנחנו נמצאים בשיעורי תעסוקה בגילים האלה, היותר מבוגרים אצל נשים, סביב ה-57-58 אחוזים.
<מיכל צוק: כלומר, אלה שיעורי תעסוקה מאוד גבוהים ביחס לעולם, אבל בדיון על גיל פרישה צריך לתת את הדעת גם על המספר האמיתי.
מירב בן ארי: מה הנתון של ה-OECD על התעסוקה בגילים בין 55 ל-65?
מירב בן ארי: אנחנו במצב טוב בגילים הסבירים, אבל אנחנו בירידה דרסטית בין 55 ל-65.
<מיכל צוק: כולם,.
<מיכל צוק: גם ה-OECD בקו האדום יורד.
מירב בן ארי: כן, אבל מה ההבדל בינינו לבין ה-OECD?
<מיכל צוק: הנתונים שיש לי כרגע בשלוף, וננסה לראות אם יש לנו אותם, המגמה היא עקבית, כך שהנתונים האחרונים שיש לי על שיעורי תעסוקת נשים בגילים המבוגרים הם ב-2012 כאשר ב-OECD מה שרשום לי זה היה בסביבות 47 אחוזים ואצלנו זה היה אז 55 אחוזים.
<מיכל צוק: אני רואה שהנתונים של 2014 כבר עומדים על 57 אחוזים ואני מניחה שב-OECD, אם מסתכלים על הגרף, מדובר על 50 אחוזים בקירוב.
<מיכל צוק: אם אנחנו מסתכלים על המקום שמוקף בעיגול, יש שם 57.9, אלה גילים 55 עד 64 ולמטה רואים את המספר העדכני של ה-OECD ואת יכולה לראות שזה בסביבות 50 אחוזים.
<מאירה בסוק: אני רוצה לשאול את גברת צוק שאלה כי היא סותרת את עצמה.
<מאירה בסוק: היא אומרת שהתעסוקה גדלה בגלל העלאת גיל הפרישה ומצד שני אנחנו רואים שנשים מגיל 54 עד 65 מפוטרות מהעבודה ולכן זה סותר את עצמו והעלאת גיל הפרישה תזיק להן עוד יותר.
מירב בן ארי: היא תתייחס לזה בסוף המצגת.
<מיכל צוק: אני אומר עכשיו שאין כאן שום סתירה.
<מיכל צוק: יש נתונים שמראים שבאופן עקבי, ואני אשמח להציף אותם בפירוט בפניכם, שיעורי התעסוקה של נשים ושל גברים בעשור האחרון, מתחילת שנות ה-2000 ועד היום, גם בגילים היותר מבוגרים, 55 עד 64, שיעורי התעסוקה עלו באופן עקבי וזה בא בד בבד עם העלאת גיל הפרישה.
<מיכל צוק: זה מתואם אתם.
<מיכל צוק: לא אמרתי שזה ההסבר היחיד אבל יש תיאום.
<מיכל צוק: אמרתי שזה מתואם.
<מיכל צוק: יחד עם זאת, אני מציפה בפניכם שמטבע הדברים אתם יכולים לראות את זה גם ב-OECD, ככל שאנשים מבוגרים יותר, גם אם היה גידול בשיעורי התעסוקה, עדיין יש ירידה.
<מיכל צוק: אני לא חושבת שיש כאן סתירה או הצגה לא נכונה של הנתונים והנתונים כאן הם לחלוטין מדויקים.
<מיכל צוק: דברים נוספים שמעניין להסתכל עליהם כאשר אנחנו מסתכלים על המגדר ועל שוק העבודה באופן כללי זה איך אנחנו מסתכלים על היקפי המשרה בחלוקה לפי מגדר.
<מיכל צוק: אנחנו יכולים לראות את השוני בין גברים לנשים.
<מיכל צוק: אנחנו רואים שבעצם כשישים אחוזים, 59 אחוזים, מהגברים עבדו בהיקף מלא בדרך כלל.
<מיכל צוק: כלומר, הנטייה של שישים אחוזים מהגברים היא לעבוד בהיקף מלא.
<מיכל צוק: אצל הנשים אנחנו רואים שיעורי משרה חלקיים יותר.
<מיכל צוק: כלומר, באופן מלא עובדות פחות.
<מיכל צוק: כמובן בהיבט החלקי אנחנו בהיפוך מגמה, כאשר אנחנו מדברים על סדר גודל של 68 אחוזים שעבדו בהיקף חלקי מבחינת הנשים לעומת כשלושים וכמה אחוזים בגברים.
<מיכל צוק: צריך לומר כאן שאחוז המועסקים במשרה מלאה מתוך כלל המועסקים, כאשר אנחנו מסתכלים על זה, נשאר יציב לאורך השנים.
<מיכל צוק: עוד משהו שאנחנו רוצים לראות ולבדוק אותו.
<מיכל צוק: אם קודם דיברנו באופן כללי על שיעור האבטלה ועל כך ששיעור האבטלה בעשור האחרון ירד, כאשר אנחנו בודקים את עצמנו, אנחנו מסתכלים גם על ההגדרה המורחבת.
<מיכל צוק: מהי ההגדרה המורחבת?
<מיכל צוק: היא לא מדברת רק על שיעור האבטלה הרגיל של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עליו דיברנו קודם אלא היא מדברת על שני פרמטרים נוספים, גם על מי שמתייאש מחיפוש עבודה, כלומר, הוא חיפש ולא מצא והחליט שהוא מפסיק לחפש, כלומר, הוא עבד עד לא מזמן ובעצם חיפש ולא מצא והתייאש, או על מי שעובד במשרות חלקיות שלא מרצון כי שם אנחנו רואים פוטנציאל להגדלה של היקפי המשרה ובעצם להגדלה לא של שיעור התעסוקה אלא של היקפי המשרה ושל ההשתכרות כתוצאה מזה.
<מיכל צוק: אנחנו יכולים לראות כאן מגמה מעניינת שלא רק כמו שאמרנו קודם שבאופן יחסי נשים עובדות יותר במשרות חלקיות, אלא שיש להן גם יותר משרות חלקיות שלא מרצון.
<מיכל צוק: כלומר, נשים שהיו מעוניינות להרחיב את היקף העסקתן.
<מיכל צוק: אנחנו רואים את זה בצורה מאוד מאוד בולטת בנשים הערביות ובנשים החרדיות, אתם רואים את הברים האדומים שמוקפים, אבל גם בקרב היהודיות שאינן חרדיות זה יותר בולט ביחס לגברים היהודים שאינם חרדים.
<מיכל צוק: זה משהו צריך לתת עליו את הדעת ואנחנו בהחלט מתמודדים גם עם זה.
<מיכל צוק: כאשר נספר על הכלים אותם אנחנו מפעילים, נתייחס גם לנושא הזה.
מירב בן ארי: אני אגיד לך מה מפריע לי במצגת הזאת.
מירב בן ארי: הדבר הראשון שאתה לומד במחקר מדידה והערכה זה שאתה חייב קבוצה להשוות.
מירב בן ארי: את אומרת לי שב-2014 בקרב הנשים החרדיות חצי אחוז מתייאשות, אבל אני חייבת קבוצת מיקוד כדי להשוות.
מירב בן ארי: אני לא יודעת מה היה.
מירב בן ארי: האם השתפרתם?
מירב בן ארי: ירדתם?
מירב בן ארי: עליתם?
<מיכל צוק: אין לי כאן את הנתונים בשלוף אבל אם תרצי, נוכל להשלים אותם.
מירב בן ארי: כדי שנדע באיזו מגמה אנחנו כי חצי אחוז לא נראה הרבה.
<מיכל צוק: את מסתכלת על המתייאשים ותכף נדבר עליהם.
מירב בן ארי: סתם לקחתי כדוגמה.
מירב בן ארי: יכולתי גם לקחת משהו אחר.
<מיכל צוק: אני חושבת שלגבי השקף הזה חשוב להתמקד במשרות החלקיות שהן מספרות סיפור כללי ובפרט מגדרי.
<מיכל צוק: כלומר, מקרב נשים בכל המגזרים אנחנו רואים שיש יותר נשים ביחס לקבוצת ההשוואה מתוך אותו מגזר, כלומר ביחס לגברים בתוך אותו מגזר, שרוצות להגדיל את היקף משרתן.
<מיכל צוק: כלומר, מועסקים במשרה חלקית שלא מרצון.
<מיכל צוק: אלה הברים האדומים שאת רואה, ואת רואה שהם באמת הרבה יותר גבוהים בנשים.
מירב בן ארי: אני מבינה אותך ואני מבינה את המצגת הזאת.
מירב בן ארי: היא ברורה לי כי את לוקחת את זה מכלל הנשים החרדיות ואת אומרת שמכלל הנשים, רוב הנשים שעובדות היו מעדיפות לעבוד משרה מלאה.
<מיכל צוק: לא רוב.
<מיכל צוק: אני אומרת שמתוך הקבוצות הרלוונטיות, כאשר אנחנו רוצים למדוד אבטלה, האבטלה הרגילה שאנחנו מודדים שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מודדת לפי ההגדרות המקובלות ב-OECD, בגדול זה – ואני ממש אפשט את זה – אומר אתה עובד או לא עובד.
<מיכל צוק: זה לא מדבר גם על שיעורי התעסוקה, כמה אתה עובד ומה המאפיינים של התעסוקה שלך או למה אתה לא עובד.
<מיכל צוק: גורמי המקצוע אומרים שכאשר אנחנו רוצים לקדם אנשים בתוך עולם העבודה, מעניין אותנו לראות נושאים נוספים ואחד הדברים שמאוד מעניין אותנו, זה משתנה שאני יכולה להשפיע עליו.
<מיכל צוק: הרי אנחנו לא בדיון אקדמי.
<מיכל צוק: אם אני היום פורסת תשתיות תעסוקה ואני יודעת שיש לי נשים נניח מהמגזר החרדי או מהמגזר הערבי שמעוניינות לעבוד יותר - אני יודעת שיש לי כאן פוטנציאל לעשות התערבות.
<מיכל צוק: לכן אני מציגה את הנתון הזה כאן ואנחנו נראה לכם את זה גם אחר כך.
<מיכל צוק: אנחנו לא בדיון אקדמי אלא אנחנו בדיון שבא לראות איפה ומה אנחנו אחר כך, כגורם שמצד אחד גם קובע מדיניות וגם מבצע, אמור לעשות.
<מיכל צוק: המשתנה הזה הוא משתנה חשוב בקרב העשייה שלנו בקרב נשים בכלל ובפרט במגזר החרדי, נשים חרדיות, ובמגזר הערבי, נשים ערביות.
<מיכל צוק: יש כאן פוטנציאל להגדלת היקפי המשרה וזה משמעותי מבחינת ההשתכרות, מבחינת צמיחה של המשק.
<מיכל צוק: זה דבר שהוא משמעותי ולכן אני מציגה את זה בפניכם כי אנחנו מסתכלים על זה.
<מיכל צוק: בואו נדבר קצת על שכר.
<מיכל צוק: אנחנו יכולים לראות שבשנים האחרונות הפערים בין גברים לנשים נותרו יציבים.
<מיכל צוק: כלומר, יש פערים בשכר שעתי בין גברים לנשים וזה משהו שמלווה אותנו מספר שנים.
<מיכל צוק: אני מניחה שחלק מזה נובע מחלקיות של משרה, למרות שזה בעצם השכר ברוטו ולא השכר השעתי כאשר בשכר השעתי זה לא משנה, חלק מזה יכול להיות שנובע באמת משעות נוספות או מהתחומים בהם נשים עובדות ביחס לתחומים בהם גברים עובדים.
<מיכל צוק: זה השקף הבא שאנחנו רוצים להראות לכם.
<מיכל צוק: גם במקומות, אפילו בהיי-טק, ענף שבו השכר יחסית גבוה ומדברים עליו כמנוע צמיחה, אנחנו גם שם רואים שיש לנו חלוקה שונה של השכר הממוצע בין נשים לבין גברים.