GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיר פרץ: אני חושב שבכלל, לחשוב על הורים שמבצעים מעשי אינוס בילדותיהן או בילדיהם, זה מבחינתי – באותה מידה, איך לומר?
עמיר פרץ: איפה חברי וידידי אילן?
עמיר פרץ: בתחום הזה, אם היה מישהו אומר – בוא נשקול משהו שקרוב להכניס לספר החוקים שלנו עד כדי איזה מין - - - לא הוצאה להורג, אבל כמעט, כן?
עמיר פרץ: כמעט, כי אנחנו, באופן עקרוני חושבים שהוצאה להורג זה משהו שאסור שיהיה בספר החוקים שלנו, בגלל ההשלכות והאפשרות - - - אבל אני אומר לכם, אני מנסה לחשוב על הענישה הכי מחמירה, יותר מאשר - - -מבחינתי זה אפילו יותר גרוע מרצח מתועב, שמישהו מנצל את האמון של אותו קטין ואותו ילד בתוך משפחה ובסוף עושה בו את המעשה הכי אכזרי שאפשר לעשות לילד.
עמיר פרץ: באשר לרשתות הווירטואליות, ברור לחלוטין שזה יוצר מרחב של פורקן של אלימות ושל נטיות מהסוג הכי חמור שיש.
עמיר פרץ: אני מאוד מברך את המשטרה על פעילות הסייבר שהיא עושה, כדי לאתר ולהגיע.
עמיר פרץ: אני שמח שיש פה החמרה בדין, שלא משנה אם היתה כוונת עבירה, היא כבר ממומשת לכדי מיצוי הדין, וזה חשוב מאוד.
עמיר פרץ: אבל אני פונה לארגונים.
עמיר פרץ: אותי מעניין לדעת מה הפעילות הווירטואלית הנגדית שאנחנו עושים מבחינת ליצור איזה מסך הגנה לאותם נערים שנחשפים ומהר מאוד נגררים לאותה מסגרת.
עמיר פרץ: כמה אנחנו יכולים לסייע לכם ליצור ממש מערך הסברה שלם, שנותן איזה איזון מול רמת הפיתויים שמסתובבים ברשת, של גורמים מתועבים שמנצלים את הרשת הזו כדי לנסות ולגרור אנשים שעדיין לא מסוגלים למצוא את האיזון הנכון?
עמיר פרץ: האם אתם גם פועלים בעניין הזה של ליצור מערך הסברה נגדי כדי לאזן את התופעה?
אילן גילאון: האמת היא שזו הופעת הבכורה שלי, אני חבר חדש בוועדה שלך, לכבוד הוא לי.
עאידה תומא סלימאן: אני מציע לכלל חברי וחברות הכנסת להגיע לפה וכל אחד יקבל יחס כאילו הוא ה "בייבי" היחידי.
עאידה תומא סלימאן: רק תגיעו.
אילן גילאון: יש איזו שהיא אשליה שברמת האווירה אנחנו משתפרים, ותמיד, ברמת הנתונים, אנחנו נסוגים.
אילן גילאון: אבל זה חלק מתוך שלם, הייתי אומר, של מציאות מופקרת.
אילן גילאון: אלימות – יש לה קרקע איפה לצמוח, במקרה הזה, והפירמידה של הכי פגיעים הם הכי נפגעים בסופו של דבר מתקיימת כשהמדינה לא מתערבת.
אילן גילאון: זה חוק.
אילן גילאון: אתם יכולים לראות את זה בכל תחום ותחום אחר.
אילן גילאון: אני מוכרח להגיד שנער הייתי וגם זקנתי, והגעתי למסקנה שהחמרה היא לא זו שמתקנת את המציאות.
אילן גילאון: החמרת הענישה אינה מתקנת את המציאות, עובדה.
אילן גילאון: אנחנו יכולים לדבר עד מחר בבוקר על החמרת הענישה.
אילן גילאון: מאידך, כשאין החמרה בענישה, אבל, מצד שני, אין השקעה במניעה, אין השקעה בחינוך - - -אני תמיד אומר שפה יש חוק אחד שאנחנו לא יכולים לחוקק אותו, שאנשים יהיו בני אדם.
אילן גילאון: זה גם כן דבר- - - האנשים של היום זה לא מה שהיה פעם.
חנין זועבי: אבל אילן, לא מדברים על החמרת הענישה.
חנין זועבי: על ענישה.
אילן גילאון: לזה אני לגמרי מסכים.
אילן גילאון: אני בעצמי שואל מדוע לא מגיעים למיצוי הדברים האלה, ובסופו של דבר הם נתקעים בדרך.
אילן גילאון: אבל הבעיה בסופו של דבר, הבעיה המרכזית – בשיח האלים במדינת ישראל, היא בעיית אחריות הממלכה.
אילן גילאון: אני כל החיים נמצא בדואליות איומה, כי מצד אחד אני אומר לעצמי – וואלאק, מה היינו עושים ללא כל הארגונים האלה?
אילן גילאון: איפה היינו נשארים כשהמדינה, בגדול, היא מפקירה את תושביה, את אזרחיה.
אילן גילאון: תבינו, לא תמיד זה היה ככה.
אילן גילאון: לפחות ברמת הכוונה.
אילן גילאון: פעם היו הרבה פחות אמצעים והיתה פטרנליות מסוימת של הממשלה.
אילן גילאון: היום זה איננו נמצא.
אילן גילאון: היום, כל אדם יודע שבסוף נפילתו הוא יישאר לבד, לבדו, ולכן 13% בלבד מגישים תלונה במשטרה, מהכי חלשים.
אילן גילאון: זה השפיץ של החולשה.
אילן גילאון: אין חלש יותר מהדבר הזה.
אילן גילאון: ולכן, זה חלק מתוך שיח כולל ושל הקצאת משאבים.
אילן גילאון: אנחנו פה בכנסת עוסקים רק במלאכה מאוד מאוד שטחית, אבל המלאכה השטחית הזו צריכה להחליט מי מקבל כמה ולמה, ומי משלם כמה ולמה, כאשר כל דבר אנחנו מנהלים אותו ושורדים איתו, אז בדיוק אותו ביטוי מקבל הדבר הזה בנושא שאנחנו עוסקים בו היום.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד – זה לא רק מי מקבל וכמה הוא מקבל.
עאידה תומא סלימאן: חייבים גם להזכיר, וזה נעלם מהשיח כי התמקדנו בסטטיסטיקה – נעלם מהשיח כל הנושא של הפרטת אפילו השירותים של הגנת נשים ושל סיוע ותמיכה בנשים.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי זו הקטסטרופה הגדולה.
עאידה תומא סלימאן: כאשר עניין ההגנה על נשים וליווי נשים וסיוע לנשים מכניסים אותו לשיח של שוק ושל מי יכול כן להגיש את השירות הזה, וחברות וסמי עמותות נכנסות לתמונה, כאשר אין להן שום רקע של הבנה ושל אידיאולוגיה ושל עקרונות, זה מה המפחיד אותי, בנוסף לכמה האיגוד או מרכזי הסיוע מקבלים.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת נאילה עואד מעמותת "נשים נגד אלימות" שמפעילה מרכז סיוע בנצרת, ואני חייבת להגיד שהייחודי במרכז – דיברת קודם על פונות שהן פונות בנושאים של אלימות או בסוגי אלימות אחרים, חוץ מתקיפה מינית, אז מרכז הסיוע בנצרת מטפל גם וגם, בכל סוגי האלימות.
<נאילה עואד: שלום לכולם, אני מאוד שמחה להיות פה אבל כואב לי שאנחנו נפגשים וכל פעם נפגשים ונפגשות בשולחן הזה ואנחנו דנות ודנים בסטטיסטיקות, אבל מעבר לסטטיסטיקות אנחנו כן יודעים שיש עוד אישה שסובלת, נפגעת, ויש עוד מרכזים שמנסים כל הלילה במהלך 24 שעות לתת את הסיוע, לשמוע אותה ולתמוך בה, אבל אנחנו כן מדברות על מחסור, מחסור בשירותים.
<נאילה עואד: כאן אני אתייחס לשירותי הרווחה.
<נאילה עואד: שירותי הרווחה, אפילו במזערי שהם נותנים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית, אם זה מרכזים רב תחומיים, שקוראים להם, פתאום החליטו שזה עובר דרך ועדות.
<נאילה עואד: ועדות זה אומר חשיפה, זה אומר להגיע ללשכה לשירותים חברתיים, ועד כמה וכמה כשאני מדברת על נשים ערביות זה צריך להיות , כי כדי לשבור את הטאבו ולדבר על פגיעה זה לא קל, ואנחנו יודעים את זה.
<נאילה עואד: כשהיא מגיעה והיא צריכה את הטיפול והסיוע אז מתנים את זה בוועדה של משרד העבודה והרווחה.
<נאילה עואד: זה גרם לאחוז מאוד נמוך של נשים שכן מגיעות למרכז הסיוע, שמוכנות לפנות לטיפול נפשי וסיוע נפשי במהלך החיים שלה, ואז היא צריכה לשלם את זה מהכיס שלה.
<נאילה עואד: זה אומר שכל שעת טיפול היא 350 שקל.
<נאילה עואד: הפגיעה גם משפיעה על החיים שלה והיא לא יכולה לצאת לעבודה, וזה אומר שאין לה כסף אפילו לטיפול.
<נאילה עואד: אנחנו נדבר על המשטרה.
<נאילה עואד: המשטרה, 19% מוגשים כתבי אישום.
<נאילה עואד: מעניין אותי כמה מהם, מהמקרים האלה, היו של נשים ערביות.
<נאילה עואד: במיוחד כשאני מדברת גם על אי האמון במערכת המשטרתית.
<נאילה עואד: כאישה פלסטינית, כמיעוט לאומי בתוך המדינה, שסובל מכלל צורות של דיכוי, אז בטח הנשים, נפגעות אלימות מינית, לא רואות אפילו במשטרה גם גורם שיהווה תמיכה והגנה כלפיהן.
<נאילה עואד: אם היא תגיע, ואני יודעת שיותר מ-80% של התיקים של אלימות באופן כללי, לפי הדוחות שלכם זה 89.5% מהתיקים של אלימות שמגיעים למשטרה, נסגרים לא מחוסר ראיות אלא מחוסר עניין לציבור.
עאידה תומא סלימאן: טוב, נחכה גם לדיווח מהבוקר, מה יקרה עם התיק המפורסם של ראש מועצה מקומית שהטריד מינית ועשה מעשים מגונים נגד אחת העובדות שלו.
עאידה תומא סלימאן: נראה אם הפרקליטות כן תגיש כתב אישום.
<נאילה עואד: ואם אין מגיעות אז קיים גם, אפילו אם אנחנו רואות עלייה, או קצת שינוי בכל היחס המקצועי במקרים שמגיעים למשטרה, אבל עדיין, חוק זכויות נפגעי עבירה – לא אוכפים אותו.
<נאילה עואד: אנחנו מדברות על מחסור בנשים חוקרות שיטפלו בעניין, נשים ערביות, ולא דוברות ערבית – שיטפלו בכל פנייה ופנייה.
<נאילה עואד: אנחנו גם מדברות על מחסור אפילו לתרגם.
<נאילה עואד: הם מבקשים מתנדבים שלהם שהם לא מוכשרים או מוכשרות.
<נאילה עואד: בסופו של דבר הם אפילו חושפים, כי הם מכירים את הנערה ואז יוצאים בהיכל בית המשפט לדבר על כל המקרה שלה, או במשטרה, מדברים על זה וזה גורם לאותה אישה להרגיש רע, והיא נאנסת פעם שניה.
<נאילה עואד: אני כן אדבר על כל מערכת החינוך, גם.
<נאילה עואד: מערכת החינוך – מה התוכניות שלהם, חוץ מהכשרה לחיי נישואין וציון יום מניעת אלימות מינית – שזה שבוע במהלך כל השנה.
<נאילה עואד: הם לא מתאמצים להכניס את כל העניין של מניעה, הסברה וסיוע לנערות.
<נאילה עואד: אנחנו עושות את זה באופן וולונטרי.
<נאילה עואד: אנחנו, כעמותה, נכנסות ל-1,800 שעות הדרכה בבתי ספר במהלך השנה.
<נאילה עואד: אני מדברת על חצי משרה, על פרילנסרים שעובדים את העשייה הזאת מבלי שמשרד החינוך או מערכת החינוך ידאגו לתוכניות מוכרות של הארגונים הפמיניסטיים שיקבלו את הקרדיט ויעשו את העשייה הזו.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את רשות הדיבור לגברת אושרה לרר ממשרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אחר כך – נשים, בני אדם וחברי כנסת.
עאידה תומא סלימאן: אז עכשיו בני אדם.
עאידה תומא סלימאן: כמו שאמר אילן גילאון.
מיכל רוזין: זה אומר משהו עלינו, לא הבנתם.
מיכל רוזין: אילן רצה להחמיא לנו.
<אושרה לרר: תודה.
<אושרה לרר: בעצם הטיפול בתוך משרד החינוך מתחלק לשתי יחידות – היחידה למיניות ולמניעת פגיעה מינית, שמנהלת אותה עכשיו איריס בן יעקב, והיחידה לשוויון בין המינים.
<אושרה לרר: אני רוצה לתקן.
<אושרה לרר: פעילויות שפ"י, קרי היחידה למניעת פגיעות מיניות, הן פעילויות חובה בתוך "כישורי חיים".
<אושרה לרר: הפעילות שלנו, של היחידה לשוויון בין המינים, היא פעילות רשות, לבתי ספר שרוצים להעמיק, שרוצים לפתוח את זה.
<אושרה לרר: היחידה מקיימת 700 קבוצות בשנה שמטפלות, בין היתר, במניעת פגיעה מגדרית.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, כשאת אומרת שהפעילות של שפ"י היא פעילות חובה, מה היא כוללת?
<אושרה לרר: ניתן לאיריס להרחיב.
<אושרה לרר: הפעילות שלנו, של היחידה לשווין בין המינים, כוללת הכשרה, גם במגזר הערבי – יש לנו 200 קבוצות, בכל היתר יש לנו 500 קבוצות – כוללת גם דיון ביחד עם התלמידים והתלמידות בנושאים של פגיעה מינית בתוך פגיעה מגדרית.
<אושרה לרר: אנחנו, ביחידה שלנו, רואים בפגיעה מינית חלק מפגיעה מגדרית.
<אושרה לרר: אנחנו לא רואות בזה מין, וזה מה שאנחנו מעבירות.
<אושרה לרר: גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי.
חנין זועבי: זה אתם יוזמים ומציעים, או בית הספר צריך לבוא אליכם - - -
<אושרה לרר: אנחנו יוזמים ומציעים, וכיוון שיש לנו תקציב מוגבל, אז אנחנו עושים כל מיני פרמטרים, אנחנו בוחנים ומחליטים.
עאידה תומא סלימאן: אז אני בטוחה שיש לכם נתונים – לאיזה בתי ספר נכנסתם, כמה שעות נתתם.
עאידה תומא סלימאן: יש לך את זה?
<אושרה לרר: אני יכולה להעביר.
<אושרה לרר: אין לי את זה פה, אבל אני יכולה להעביר.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מאוד מבקשת לקבל את זה לידיים שלי, בשבוע הקרוב, כדי לדעת באמת עד כמה נכנסים, כי להגיד לך את האמת, כמי שמגיעה מהשטח – אתם כמעט לא מורגשים.
<אושרה לרר: 700 קבוצות - - -מערכת החינוך.
<אושרה לרר: בתוך זה יש לנו השתלמויות למורים ומורות, וימי עיון, וגם פעילויות אד הוק, כמו חוברת שהוצאנו השנה, שמאגדת את הפעילויות שלנו בתחום, שיצאה לכל בתי הספר, לכל המפקחים והמפקחות, להעברה לבתי הספר.
<אושרה לרר: אנחנו פועלות במסגרת – שמעתי את ההערה שלך לגבי להעביר את זה לעמותות שעובדות – אנחנו פועלות במסגרת חוקי מדינת ישראל וחוק המכרזים.
<אושרה לרר: חוק המכרזים פתוח לכולם.
<אושרה לרר: מי שניגש למכרז, יש מערכת של ציונים שהוא מקבל, ועל פי זה נבחר.
עאידה תומא סלימאן: בגלל זה מי שבחרתם לפני שנה, לקח לו שנה להתחיל את התוכנית, כי הוא לא היה מוכן מבחינת תכנים ומבחינת צוות שיעביר את זה.
<אושרה לרר: לקח לו שנה להפעיל את התוכנית, כיוון שלקח שנה לאייש את התפקיד שלי, בין היתר, לא רק בגלל הזכיין.
<אושרה לרר: בסדר.
<אושרה לרר: כל עוד מדינת ישראל מחליטה שמכרזים זה דבר כשיר ודבר שאפשר לעשות אותו – אז את יודעת, זו הרשות המבצעת ו - - -
<מרים שלר: השאלה הרלבנטית היא כמה ילדים טופלו ואותרו על ידי מערכת החינוך.
<מרים שלר: אנחנו מדברות על תופעה כל כך גדולה.
עאידה תומא סלימאן: זה שפ"י.
עאידה תומא סלימאן: זה שפ"י, ואנחנו ניתן להם.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני חייבת להגיד – זה נכון שיש חוק כזה.
עאידה תומא סלימאן: המטרה בלהעלות את הנושא זה לעשות ביקורת על השימוש בחוק הזה ועל תנאי הסף שמכניסים בתוך המכרזים.
עאידה תומא סלימאן: כמי שעברה כמה מכרזים כאלה אני יודעת בדיוק איך מפתחים תנאי סף וקריטריונים שבעצם לא דואגים, אפילו, לבדוק אותם עד הסוף.
עאידה תומא סלימאן: מספיק שיהיה שם של מישהו שיש לו ניסיון, ואז משליכים את הניסיון הזה על כל הארגון.
עאידה תומא סלימאן: אבל זה נושא שנצטרך לעשות עליו ישיבה שלמה ולדבר עליו, ואיך זה בעצם פוגע במטרות של התוכנית עצמה שעושים עליה מכרז.
אילן גילאון: בנתונים שיש לה, תאמיני לי שהיא צדיקה.
אילן גילאון: צריך לתת לה - -
אילן גילאון: - - חסיד אומות העולם.
מיכל רוזין: אנחנו לא באים אליה בטענות, באים למערכת.
אילן גילאון: הייתי נותן לה להדליק משואה - - -
עאידה תומא סלימאן: יש חברי כנסת שעוד לא דיברו, אני חייבת לתת את רשות הדיבור לחברת הכנסת מיכל רוזין שיש לה גם קצת קרדיט בנושא הזה.
מיכל רוזין: קודם כל, כבוד לאיגוד.
מיכל רוזין: למרות הקרדיט אני גם לא מקבלת את הדוח לפני, אבל הדוח נראה מצוין, וככה, עברתי עליו והוא מרתק, כמו מידי שנה.
מיכל רוזין: באמת, אני חושבת שזה אחד הדוחות החשובים ביותר שתורמים למחקר בישראל, והלוואי שהיתה יחידת מחקר גדולה שהיתה יכולה באמת להנפיק כמה שיותר מחקרים.
מיכל רוזין: אין לי ספק שזה אחד החומרים המשמעותיים ביותר שמסייעים להבנת הנושא בארץ.
מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל בנקודה חיובית, וצודק חבר הכנסת גילאון, מי שפועל בתחום מגיע לו באמת להגיד משואות.
אילן גילאון: אני אמרתי משואה, אל תגידי משואות.
מיכל רוזין: אבל יש כאן כמה, אי אפשר רק אחת.
מיכל רוזין: יש פה בהחלט עבודה נגד הרוח, ושני צעדים קדימה וצעד אחורה.
מיכל רוזין: אין מה לדבר שיש שיפור, גם במגזרים מסוימים בהבנה, במודעות.
מיכל רוזין: יש שיפור בהחלט גם ברשויות, של הבנה טובה יותר של הנושא, במודעות – את גם רואה שבמקום שיש מודעות, ועושים עבודה, לדוגמה – בצבא, יש עלייה בכמות התלונות.
מיכל רוזין: כשיש עלייה בכמות התלונות זה אומר דבר טוב.
מיכל רוזין: זה אומר שיש מודעות, שמדברים על זה, שמוציאים החוצה את הפצע, את המורסה, את הבעיות שקיימות, לעומת – תראו את הנתונים במשרדי ממשלה, וכדומה, עד כמה הנושא מושתק וכמעט ולא קיים.
מיכל רוזין: אבל אני חושבת שהבעיה העיקרית, וחברי, חבר הכנסת גילאון עלה על זה, בנקודה חשובה מאוד – הדבר החשוב ביותר, ואנחנו כל שנה נפגשים, וכולם מצקצקים בלשון, וכשנחשפים הנתונים אומרים "אוי, זה נורא, זה נורא".
מיכל רוזין: הנקודה החשובה ביותר היא העלאת המודעות.
מיכל רוזין: העלאת המודעות היא חשובה ביותר, ואי אפשר, היא לא תקרה אם נערוך רק פעם בשנה כנס בכנסת, ורק אם נפרסם דוח, ורק – כמה שננסה לדבר על זה ולהביא את זה לתקשורת.
מיכל רוזין: עד שלא נביא בחוק, ולצערי הממשלה הפילה לי פעמיים את העניין הזה- לא נביא בחוק בצורה אינהרנטית, לכל הכשרה שקיימת, לכל הגורמים הטיפוליים, למורים –מורות, לאחיות-אחים, רופאים-רופאות, עובדים ועובדות סוציאליות, באמת, כל הרשת הזו, עד שכולם, אני אומרת תמיד – ישימו את המשקפיים האלה, כדי לראות, ובעיקר כדי לראות את הילדים – אנחנו כבגירים יכולים להסתובב בעולם, והחברה הכי טובה לא תדע מה עבר עלינו, אבל ילדים, רואים אותם כל כך הרבה גורמים: המורה בבית הספר, היועצת, המנהלת, רופא המשפחה, ולפעמים – עובדת סוציאלית שמלווה משפחה, והיא לא רואה את זה.
מיכל רוזין: היא לא רואה את זה לא כי היא רעה והיא מתעלמת.
מיכל רוזין: היא לא רואה כי היא לא קיבלה את ההכשרה המתאימה, והיא לא מרכיבה את המשקפיים הנכונות.
מיכל רוזין: כאשר ילד בבית ספר – ואני מספרת סיפור אמיתי מלפני מספר שבועות – מתלבט בסדנה כזו, שנערכה לו, האם הפעם הראשונה שלו – אמיר, תקשיב טוב – הפעם הראשונה שלו צריכה להיות עם חברה שהוא אוהב, במערכת יחסים, או עם אישה בזנות, אנחנו נכשלנו כישלון נחרץ.
מיכל רוזין: נחרץ.
מיכל רוזין: לא צריך מחקרים שיראו את זה.
מיכל רוזין: הילדים שלנו כולם חשופים.
מיכל רוזין: גם אם הם הילדים הכי טובים בעולם, וגם אם נשים חסמים על המחשבים שלנו, בבית – הם היום חשופים לכל דבר.
מיכל רוזין: הם מראים אחד לשני.
מיכל רוזין: הילדים חשופים, מותקפים, כמו שאמרת – במידע, שהם לא יודעים איך להכיל אותו, הם לא יודעים מה לעשות אתו, ורובם גם באים ולא יודעים אפילו למי לפנות.
מיכל רוזין: אין להם הורים קשובים, כי גם ההורים לא יודעים איך להתמודד.
מיכל רוזין: אני מסיימת, כי זו באמת נקודה מאוד כואבת, אני חייבת לומר, אולי בגלל מה שהייתי, אולי בגלל שאני עוסקת בנושא, כמעט ולא עובר יום – ליאת יודעת, כי אני מטרידה אותה מדי יום ביומו, שלא פונים אלי הורים, מארגוני נוער, מורים, מורות באמת, מכל הכיוונים.
מיכל רוזין: מקהילות שפונים ואומרים – קרה אצלנו, מה אנחנו עושים?
מיכל רוזין: פשוט לא יודעים מה עושים, למי לפנות.
מיכל רוזין: אין להם אפילו טלפון למי להתקשר, למי לפנות.
מיכל רוזין: כמובן, חוץ ממרכזי הסיוע, שעושים עבודת חסד.
מיכל רוזין: אני אומרת לכם, ההורים במצוקה.
מיכל רוזין: זו תופעה שהיא מגיפה.
מיכל רוזין: היא קורית כל כך הרבה, ובעיקר לקטינים וקטינות, ואנחנו רואים את התוצאות האלה.
מיכל רוזין: אחר כך זה משפיע על כולנו, כחברה, גם בדברים שאתם לא חושבים שהם משפיעים, כחברה.
מיכל רוזין: אני אומרת לכם – על כל הקשת זה משפיע, על הכל.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לגברת איריס בן יעקוב, ממונה על חינוך למיניות ומניעת פגיעה.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבקשת – יש לך שלוש דקות.
עאידה תומא סלימאן: זה מה שנתתי לכולם.
<איריס בן יעקוב: קודם כל, אני רוצה להגיד שלמשרד החינוך באופן כללי יש תוכנית חובה בבתי הספר, במסגרת השיעור כישורי חיים.
<איריס בן יעקוב: אנחנו עשינו סקר בשנת תשע"ה - - -
רויטל סויד: לאיזה כיתות?
<איריס בן יעקוב: מהגן עד י"ב.
<איריס בן יעקוב: עלה כי 92% מהיועצות מדווחות על קיום כישורי חיים בבית ספרם.
<איריס בן יעקוב: בהקשר לנושא הוועדה שדנה באלימות בכלל, אלימות מינית – 84% מהיועצות מדווחות על עיסוק בהתבגרות הגופנית והנפשית, ששם אנחנו מדברים על חברות, על זוגיות, על קשר, על סטריאוטיפים מיניים – אנחנו גם כוללים את החלק של המגדר, ו-70% מהם דיווחו על עשייה בתחום של מניעת פגיעה מינית, גם ברשת וגם בכלל, בשבוע מערכת החינוך נגד אלימות מינית, שכולל כל מיני נושאים.
<איריס בן יעקוב: בנוסף לכל אלה, משרד החינוך יוזם פעולות חינוכיות בשיתוף גורמים רבים, לקידום גלישה בטוחה והתנהלות מיטבית ברשתות החברתיות, ולמניעת התנהגות פוגענית והפרת זכויות ברשת.
<איריס בן יעקוב: פעולות אלה נערכות לאורך כל השנה, בהובלת ועדה משרדית שהוקמה – תוכנית כגון – פרטי באופן ציבורי, שעוסקת בשמירה על זכויות ופרטיות והגנה על תלמידים תוך התמודדות עם פרסומים פוגעניים ברשת.
<איריס בן יעקוב: זה נעשה בשיתוף עם משרד המשפטים.
עאידה תומא סלימאן: יש לך סטטיסטיקה – כמה מבתי הספר בארץ עשו את התוכנית הזו?
<איריס בן יעקוב: אז זה מה שקראתי – 84%.
<איריס בן יעקוב: הסקר הזה הוא סקר שנערך בקרב היועצות, הוא נקרא "סקר כישורי חיים", כדי לבחון - - - השיעור עצמו הוא שיעור חובה, ואנחנו גם רוצים לדעת איזה נושאים הם מעבירים בתוך בתי הספר.
חנין זועבי: אבל המסגרת היא אינה מסגרת חובה.
חנין זועבי: המסגרת של כישורי חיים אינה מסגרת חובה.
חנין זועבי: השיעור מתוך המסגרת הוא חובה.
עאידה תומא סלימאן: גם יועצת מקצועית היא לא תמיד חובה בבתי ספר - - - כך שאין את מי לשאול.
חנין זועבי: - - - המשמעות של שיעור חובה.
חנין זועבי: אני לא מבינה מה המשמעות של שיעור חובה.
<איריס בן יעקוב: השיעור של כישורי חיים הוא שיעור חובה, במשרד החינוך.
<איריס בן יעקוב: יש על זה חוזר מנכ"ל.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין – כשאת אומרת "שיעור חובה", אנחנו מדברים באמת על שיעור אחד?
<איריס בן יעקוב: אנחנו מדברים על שיעור אחד.
עאידה תומא סלימאן: שיעור אחד שהם מקבלים – זו התוכנית?
<קריאה: שיעור אחד בשבוע.
עאידה תומא סלימאן: בבתי הספר הערביים יש דבר כזה?
<איריס בן יעקוב: אני רוצה לחדד שהחברה הערבית היא חלק ממערכת החינוך ושיעור כישורי חיים מופעל גם בחברה הערבית, גם הדתית, וגם בחמ"ד, ועכשיו אנחנו גם מכניסים את זה לחברה - - -
<קריאה: - - - שעת חינוך?
<קריאה: לא, זה לא שעת חינוך.
עאידה תומא סלימאן: זה הולך ככה.
עאידה תומא סלימאן: אתן שלושתכן מדברות יחד, אי אפשר להקשיב לאף אחד.
עאידה תומא סלימאן: אז דבר ראשון, אני רוצה לעשות קצת סדר בעניין.
עאידה תומא סלימאן: שעת מחנך זה שעת מחנך, זה לא התוכנית שמדובר עליה.
עאידה תומא סלימאן: אז כשחלק מבתי הספר הערביים - - - אי אפשר לקרוא לשעת מחנך כאילו זה חלק מהתוכנית.
עאידה תומא סלימאן: האם קיימת התוכנית בכל בתי הספר במדינת ישראל?
עאידה תומא סלימאן: על זה אני רוצה תשובה – כן או לא?
<איריס בן יעקוב: בבתי ספר ערביים - - -
עאידה תומא סלימאן: שאלתי שאלה מאוד ברורה: האם התוכנית הזו מועברת והיא חובה, והיא נמצאת בכל בתי הספר במדינת ישראל?
<איריס בן יעקוב: שיעור כישורי חיים הוא חובה לכל בתי הספר במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: זו לא התשובה, זה שאת אומרת לי שזו חובה.
עאידה תומא סלימאן: אני שואלת האם באמת התוכנית נמצאת?
עאידה תומא סלימאן: זה שהחלטתם שזו חובה – זה משהו, זה שהם בודקים אם התוכנית קיימת – זה משהו אחר.
עאידה תומא סלימאן: האם התוכנית הזו קיימת בכל בתי הספר?
מיכל רוזין: מי מפקח?
מיכל רוזין: כמו שיש מפקחת לחשבון, מפקחת לעברית.
<איריס בן יעקוב: קודם כל יש מפקחים על הייעוץ החינוכי שעובדים בשדה, והם אלה שמקבלים את הנתונים של סקר כישורי חיים, ועושים עם זה עבודה.
<איריס בן יעקוב: 70% מהיועצות החינוכיות דיווחו על עשייה בתחום.
<איריס בן יעקוב: המפקחת על היועצות החינוכיות - - -
עאידה תומא סלימאן: 70% דיווחו על עשייה, זה אומר שתוך בי הספר שיש להם יועצות חינוכיות, רק 70% עשו - - -
<מרים שלר: וגם, עשייה בתחום יכול להיות - - -
עאידה תומא סלימאן: אז התשובה היא שלא בכל בתי הספר במדינת ישראל מעבירים את התוכנית, שהיא חובה.
עאידה תומא סלימאן: זו התשובה שהייתי צריכה לשמוע.
חנין זועבי: עשייה – אולי דיברו עשר דקות, או אולי דיברו שיעור בשנה על זה.
חנין זועבי: זו לא עשייה.
<איריס בן יעקוב: זה שיעור אחד, פעם בשבוע.
<איריס בן יעקוב: אני רוצה להגיד עוד דבר.
<איריס בן יעקוב: התוכנית מועברת לרוב - - -
אילן גילאון: את אומר פעם בשבוע, שעה בשבוע, ב-84% מבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: אני אחסוך מאתנו את הוויכוח הזה.
עאידה תומא סלימאן: ברור לי שהתוכנית לא מועברת בכל בתי הספר, ובבתי הספר שהיא מועברת בהם, לא מועברת במתכונת המלאה, כנראה.
עאידה תומא סלימאן: אז בואו נעשה עם זה משהו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בסיכום נתייחס לזה, אבל אני אדרוש מידע מלא על כמה מהשאלות שהועלו פה.
<איריס בן יעקוב: אני רוצה להגיד עוד דבר, שהתוכנית לרוב מועברת על ידי אנשי חינוך.
<איריס בן יעקוב: יש גם כניסות של הצגות, מרכזי סיוע ומומחים שמגיעים לתת ידע ספציפי בתחומים שונים.
<איריס בן יעקוב: צוות המורים עובר הכשרות על ידי היועצות ובשיתוף מומחים, ומעבירים הלאה את המידע לתלמידים.
<איריס בן יעקוב: היועצות החינוכיות עוברות בהכשרה שלהם, זה חלק מההכשרה, ובלי זה הן לא מקבלות רישיון ייעוץ, איך מאתרים ילדים בסיכון.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שמהניסיון שלי, יועצות חינוכיות בבתי הספר התחננו לארגונים – תבואו, תעבירו את התוכניות, כי אין לנו את ההכשרה ואנחנו לא יודעות איך להתמודד עם זה.
מיכל רוזין: כמה ילדים אותרו וטופלו, על ידי מערכת החינוך ב-2014?
<איריס בן יעקוב: אין לנו את הממצאים האלה.
מיכל רוזין: יש לכם.
מיכל רוזין: כל שנה אתם הצגתם.
מיכל רוזין: כמה ילדים אותרו כנפגעי תקיפה מינית וטופלו על ידי מערכת החינוך?
מיכל רוזין: כמה ילדים?
<קריאה: שפ"י – בוודאי.
<קריאה: שפ"י חייב לעסוק בכל דיווח.
מיכל רוזין: בואי נגיד אחרת – כמה דיווחים קיבלתם במהלך שנת 2014 מבתי הספר וגני הילדים, על פגיעות מיניות?
מיכל רוזין: כמה דיווחים?
<איריס בן יעקוב: פגיעות מיניות של מה?
<איריס בן יעקוב: זה תחום - - -
מיכל רוזין: גננת, מורה, מדווחת לשפ"י.
מיכל רוזין: כמה פניות?
<איריס בן יעקוב: אני רוצה להגיד – יש לנו צוות של מדריכות שכל יום אנחנו מקבלות פניות של אנשי חינוך - - -
מיכל רוזין: ולא נרשמת כל פנייה?
<איריס בן יעקוב: לא, אנחנו לא - - -
מיכל רוזין: אני יודעת שהיה.
מיכל רוזין: תמיד היה מספר ברור.
<איריס בן יעקוב: תאפשרי לי לדבר, אני אשמח.
<איריס בן יעקוב: המון פניות של אנשי חינוך שמתייעצים, יועצות חינוכיות, מורות, מנהלות של בתי ספר, זה אומר שיש מודעות מאוד גבוהה, ויש זיהוי, ויש איתור.
<מרים שלר: אבל אם יש אחד משישה ילדים במדינת ישראל - - -
עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מתפלאה על תשובה כזו, כי בעצם אתם אמונים ואחראים על קטינים וקטינות, וכאשר יש חובת דיווח על כל פגיעה בקטין על י די או מורה או איש מקצוע אחר שחייב לדווח על זה שנודע לו על פגיעה מינית, ואת אומרת לי שאין במשרד החינוך שום גוף שבעצם רושם את כל התלונות ועוקב מה קורה אתן, זו בעיה רצינית.
עאידה תומא סלימאן: או שאת אומרת לי – לא הגעתי עם הסטטיסטיקה הזו.
<איריס בן יעקוב: לא, לא, לא.
<איריס בן יעקוב: זה לא שלא הגעתי עם הסטטיסטיקה.
<איריס בן יעקוב: הפניות מגיעות למחוזות, והמחוזות הם אלה שמרכזים את הפניות.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל ארצית – אתם לא מבקשים את ריכוז הנתונים האלה?
<איריס בן יעקוב: לא, אנחנו לא מבקשים את הריכוז של הנתונים.
<איריס בן יעקוב: יש לנו חוזר מנכ"ל ובתי הספר כאחד מחויבים לפעול על פי חוזר מנכ"ל.
עאידה תומא סלימאן: גם חוזרי מנכ"ל לפעמים טעונים שיפור.
עאידה תומא סלימאן: אז אם אין לכם את איגום הסטטיסטיקה הזה יש לכם בעיה במעקב אחרי מה הצוותים שלכם עושים.
עאידה תומא סלימאן: אם אין לכם איגום של הסטטיסטיקה הזו ומעקב מה קורה עם התלונות האלה, יש לכם בעיה די רצינית בדבר שאתם מופקדים עליו וזה שלומם של הילדים האלה, כמי שאחראים על החינוך שלהם.
מיכל רוזין: מבחינה ביטוחית לא יכול להיות, עאידה, שלא נרשמת כל תלונה.
מיכל רוזין: אני מדברת עם גננות, עם מורות, הן מפנות כל דבר הכי קטן, לפעמים אפילו - - - לשפ"י, ולא יכול להיות שלא - - -
עאידה תומא סלימאן: נאמר לי פה שהם רושמים את זה מחוזית.
עאידה תומא סלימאן: אז אם מחוזית, אנחנו נדרוש לקבל את המידע הזה, נדרוש לבדוק מה קורה עם התלונות, מה שיטת המעקב אחרי – אני לא רוצה להיכנס עכשיו לסיכומים.
עאידה תומא סלימאן: מה שיטת המעקב, איך, בעצם, משרד החינוך ממלא את תפקידו בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני נותנת זכות דיבור לחברת הכנסת חנין זועבי.
איימן עודה: - - -
עאידה תומא סלימאן: אני אתן לך לדבר אחרי חברת הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: או שתסכמו ביניכם.
איימן עודה: טוב, חברתי היושבת ראש, היקרה, עאידה, חברי וחברות הכנסת, האורחים, אנשי המקצוע.
איימן עודה: אני לא חבר הוועדה.
איימן עודה: אני באתי בשביל חשיבות העניין, במיוחד כאשר בשבועיים האחרונים נרצחו שלוש שנים ערביות, ובאתי גם בגלל האנרגיות הכל כך חיוביות במקום הזה, ובגלל שאני כל כך מעריך את פועלה של היושבת ראש, שהיא לוחמת אמיתית באלימות נגד הנשים בראייה הוליסטית.
איימן עודה: אני רוצה לברך במיוחד את חברות תנד"י, הנשים הדמוקרטיות, הנשים הערביות שנמצאות במקום הזה שהן נאבקות מתחילת שנות ה-50.
איימן עודה: אז אתם מבינים ומבינות שנשים ערביות מתחילת שנות ה-50 נאבקות למען שוויון מלא בין הגברים ובין הנשים, לכן – יישר כוח לכל החברות מתנד"י, מהנשים הדמוקרטיות.
איימן עודה: אני באתי, האמת, בעיקר בשביל ללמוד, ללמוד מכם.
איימן עודה: אני לא נמצא בפרטי הפרטים כמו שאתן נמצאות, כבר הרבה שנים.
איימן עודה: אני מבין את החברה שלי, ואני חושב על המניעים – מתי מגישים תלונה, מתי לא מגישים, מה הפחד, מה החסמים.
איימן עודה: אין לי שמץ של ספק שאחד החסמים הגדולים ביותר, אם לא הגדול ביותר, זה העניין של מודעות חברתית.
איימן עודה: שהקבוצה, שהחברה מודעת, מגבה, תומכת או לא.
איימן עודה: לכן, עאידה, כל כך חשוב לי לשמוע כמה משקיעים בבתי ספר – מבחינת תודעה, מבחינת לימוד.
איימן עודה: כמה משקיעים בקרב הצעירים והצעירות כדי שתהיה מודעות חזקה וחשובה, במיוחד בקרב האוכלוסייה הערבית, למען גיבוי ותמיכה בנשים שמגישות תלונה.
איימן עודה: אני חושב שזה אחד החסמים החשובים ביותר.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך, חבר הכנסת איימן עודה.