GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: שאלה כזו מעידה שצריך ללמוד.
<יניב מויאל: צריך ללמוד.
<סאיד תלי: סליחה, אדוני, אתה קצת עושה שימוש לא נכון בשיחה - - -
<יניב מויאל: לא, לא.
<סאיד תלי: זה לא.
<סאיד תלי: יש לי את כל הנתונים.
<סאיד תלי: כרגע אין לי אותם לתת לך.
<סאיד תלי: אתה שואל אותי ככה, בדיון.
<יניב מויאל: אוקיי, הבעיה שלנו היא כפולה.
<יניב מויאל: אחת, התופעה הזאת בחברה הישראלית, אם אני מוציא את העולים ואת האוכלוסייה הערבית, אז התופעה הזאת, כפי שעלתה מהנתונים, זה 40 רציחות במשך 11 שנה ואנחנו מדברים על ממוצע של בסביבות 4 - - -
<יניב מויאל: זה הנתונים.
עאידה תומא סלימאן: לא, שוב, הוא לא אמר את זה.
עאידה תומא סלימאן: בחברה הישראלית היהודית זה הרבה יותר.
<יניב מויאל: הוא אמר 126 רציחות.
<יניב מויאל: אם אני מוריד את ה-84, נשאר לי 42 ב-11 שנה.
<יניב מויאל: זאת אומרת שאנחנו יכולים לבוא ולהגיד שאנחנו צריכים להסתכל - - -
עאידה תומא סלימאן: שזה קורה רק אצלם.
<יניב מויאל: יש לנו 2,300,012 - - -
עאידה תומא סלימאן: זה קורה אצל העולים והערבים, לא אצלנו, אנחנו, היהודים - - -
<יניב מויאל: לא, לא, לא, אני מנסה לתת פה איזו שהיא נקודה מסוימת.
<יניב מויאל: יש 2,300,012 בתי אב בישראל.
<יניב מויאל: ל 2,300,000 לא רצחו את נשותיהן.
<יניב מויאל: אז צריך להסתכל בפרופורציה.
עאידה תומא סלימאן: שנייה, לא, לא - - -
<יניב מויאל: השאלה היא - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני זאת שאומרת ואני מבקשת שתעצור פה.
עאידה תומא סלימאן: הדיון הזה לא מתקיים על שני מיליון בתים שלא רצחו.
עאידה תומא סלימאן: היום הדיון הזה מתמקד במקרי הרצח שאכן קרו ואכן קרו על ידי בני זוג, כדי ללמוד מהמקרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת, אם יש לך מה להגיד בנושא הספציפי של הרציחות האלה, כמו שביקשתי מכולם להתמקד בדיון הזה במקרים – אני מבקשת ממך.
עאידה תומא סלימאן: אם יש, בבקשה, קצר.
<יניב מויאל: יש לי מה להגיד ויש לי גם פתרונות איך למנוע את זה.
<יניב מויאל: הבעיה היא שכרגע מה שקורה, מערכת אכיפת החוק ומערכת הרווחה מתייחסת לכל גבר שיש טענה לגביו כאלים, כרוצח בפוטנציה - - -
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני כבר רואה לאן זה מוביל.
<יניב מויאל: יש פה בזבוז של משאבים אדיר.
<יניב מויאל: אנחנו לא מטפלים במקרי האלימות האמיתיים.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר בכל דיון, אפילו כשיש רצח של שש נשים, לפרוש פה משנה של הגנה - - -
<יניב מויאל: זה לא לפרוש משנה.
עאידה תומא סלימאן: שנייה - - -
<יניב מויאל: אי אפשר לעשות - - - כל פעם שקורה משהו לנשים.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת.
עאידה תומא סלימאן: אם יש איזה שהוא גבר בחדר הזה שהרגיש שהוא מותקף כי דיברנו על גברים שרצחו את נשותיהם, אז הבעיה אצלו, לא אצלנו.
<יניב מויאל: לא, הבעיה היא לא אצלי, כי לגבר יש פי שלושה סיכוי להירצח במדינת ישראל מאשר לאישה.
עאידה תומא סלימאן: השיח הוא על רוצים ואני הייתי רוצה לראות אותך מתייצב לידינו בדיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני לא ארשה דבר כזה פה.
<יניב מויאל: השאלה היא אם יש פלורליזם של דעות, או שאנחנו מקבלים רק צד אחד.
<יניב מויאל: האם אין לי יכולת לבוא ולהביע את דעתי בוועדה הזאת?
עאידה תומא סלימאן: סליחה, נתתי לך וביקשתי שתביע דעה - - -
<יניב מויאל: לא.
<יניב מויאל: את חסמת אותי ברגע שאמרתי משהו שלא מצא חן בעינייך.
עאידה תומא סלימאן: אני חסמתי אותך ברגע שהסטת את הדיון מהמקום שהוא צריך להתמקד בו וזה תפקידי לעשות וזה חובתי לעשות וזאת זכותי בוועדה הזאת לעשות את זה.
<יניב מויאל: טוב.
<יניב מויאל: תודה.
עאידה תומא סלימאן: שרה כהן, מנהלת שירות הרווחה, משרד העלייה והקליטה.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.
<שרה כהן: כן, אני רוצה להתייחס בכמה משפטים לגבי הנושא של ההתמודדות עם הבעיה שבעצם קיימת בקרב אוכלוסיית העולים, וזה בהמשך גם לדברים שסאיד ציין.
<שרה כהן: תראו, לפני עשור אנחנו זיהינו שיש ייצוג יתר של נשים עולות מבין הנרצחות, ביחס לשיעורן באוכלוסייה.
<שרה כהן: חשוב לציין שלפני עשור עיקר הנרצחות שהיו בייצוג יתר, זה היו עולות יוצאות חבר המדינות ועם השנים והצעה תקציבית שלנו, שעד היום מתקיימת באמצעות משרד הרווחה, אנחנו פיתחנו תכנית שמיועדת להנגשה של טיפול לאוכלוסיות של עולים, גם מיוצאי חבר המדינות, גם מיוצאי אתיופיה וכרגע גם מיוצאי צרפת.
<שרה כהן: מדובר בשעות של עובדים סוציאליים בהתאם לשפה העולה.
<שרה כהן: חשוב לי כאן לציין ולהגיד כאן כמה דברים.
<שרה כהן: קודם כל היום, בעצם מרבית המרכזים למניעת אלימות במשפחה מרושתים בעובדים סוציאליים שהם דוברי רוסית ואמהרית, וכמו שאני מציינת, זה תקציב של קרוב ל-2.5 מיליון שקלים שבאים מתקציב משרד העלייה והקליטה והוא עדיין ממשיך ומתקיים.
<שרה כהן: חשוב לי כאן להגיד שני משפטים בהקשר של רגישות תרבותית.
<שרה כהן: אני מתייחסת למונח של כשירות תרבותית, והכוונה היא לא לאמץ את הנורמות או התרבות שהעולים הביאו איתם ובעצם בסופו של דבר להרגיש שמה שעושים זה מכוון לרצות את האוכלוסייה.
<שרה כהן: אנחנו מדברים כאן על למידה של הרקע, של המאפיינים, כדי לדעת איך להתאים התערבות שהיא התערבות מקצועית באמצעות אנשי מקצוע, שתתאים למקום שהאוכלוסייה נמצאת, כדי שאפשר יהיה בעצם להביא לידי מתן סיוע וטיפול.
<שרה כהן: יש ירידה מוכחת בהיקף האוכלוסייה של העולים במקרי הקיצון.
<שרה כהן: יש.
<שרה כהן: בפירוש אני עוקבת אחרי הנתונים, זאת אומרת גם בקרב יוצאי חבר המדינות וגם בקרב יוצאי אתיופיה, מבין כלל הנרצחות.
<שרה כהן: יש לנו שני דברים, יש עלייה בפנייה בבקשה לעזרה גם בנתוני המשטרה וגם בנתונים של המרכזים למניעת אלימות במשפחה, ומה שהכי חשוב, כיוון שיש לנו בעצם פנייה שקוראת לגברים לבוא ולקבל עזרה, אז יש קיום של קבוצות גברים באמצעות העובדים הסוציאליים והעובדות הסוציאליות שהם דוברי השפה, בשיעור שהוא גבוה במידה ניכרת מקבוצות הגברים בקרב האוכלוסייה הישראלית הוותיקה.
<שרה כהן: יש לנו בהחלט היקפים מאד גדולים של אוכלוסייה של דוברי אמהרית, שהניסיון של הגיוס של הגברים מבחינתנו רק מעלה את מספר הקבוצות של דוברי אמהרית.
<שרה כהן: אז אני חושבת שאלה הכיוונים שאנחנו עדיין ממשיכים ובעצם צריכים להמשיך ולהשתמש בהם, כמו גם כן להתייחס להלכי רוח בקרב הקהילה ולהעמיד את הדברים בפרופורציה, על כל התהליך של המניעה, של העלאת המודעות ושל טיפול מותאם והכל בתוך מערך מקצועי שנמשיך ונתקיים.
<שרה כהן: וזו בעצם הדרך שלדעתי אנחנו נמשיך או יש לנו בעצם את היכולת לפחות לנתון הזה לבוא ולהראות שיש עלייה בתלונות.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת עליזה לביא הצטרפה אלינו ואני מבינה שאת רוצה להגיד משהו.
עליזה לביא: כן, תודה גברתי.
עליזה לביא: היה לי חשוב להספיק ולהגיע לדיון החשוב הזה.
עליזה לביא: אני מברכת אותך שביום הראשון של המושב, זה הדיון שאנחנו מתכנסים אליו.
עליזה לביא: יותר מ-220 נשים נרצחו בעשור האחרון.
עליזה לביא: גם במהלך הפגרה לצערי הרב נרצחו נשים במדינת ישראל.
עליזה לביא: יש לנו הרבה ידע, ניסיון ודעת, אבל יש יותר מדי ידיים שעובדות בנושא הזה.
עליזה לביא: עד שלא תקום רשות אחת, רשות אחת למניעת אלימות – כולל תקציבים ברורים שצריכים להינתן לרשות הזאת, רשות אחת שיד ימין תדע מה יד שמאל עושה, רשות אחת שתכווין את אנשי המקצוע כולל, הדרג המשפטי, גם לדעת לבוא ולעבוד ביחד וגם להקשיב לחוות הדעת המקצועיות שמגיעות אליהן.
עליזה לביא: לא אחת ישבנו כאן גם בוועדה הזאת וגם בוועדות אחרות וראינו איך הדברים קורים כאשר יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל וכאשר מערכות לא משתפות פעולה והן לא יכולות להמשיך לשתף פעולה בצורה כזאת, כי אנחנו רואים את התוצאות.
עליזה לביא: 220 נשים נרצו במדינת ישראל בעשור האחרון.
עליזה לביא: אפשר היה למנוע את זה, אם הייתה קמה פה רשות ממשלתית אחת למניעת אלימות – גם בתוך משרד החינוך – לבוא ולראות איך ומה ומתי ולראות שיש היום זירות חדשות שמביאות את האלימות.
עליזה לביא: להבין שאנחנו חיים באזור שקורים בו אירועים, הרי זה לא סוד שגם על כל התקופה הזאת של האלימות הכללית, יש השלכות.
עליזה לביא: ראינו את זה בצוק איתן, ראינו את זה באירועים קודמים לגבי כל מה שקורה במרחב הפרטי.
עליזה לביא: המרחב הציבורי והאלימות בו משפיעה גם על המרחב הפרטי ואנחנו יודעים את זה.
עליזה לביא: ועכשיו חוזרים כלי הנשק.
עליזה לביא: אני מזכירה לכם את הדיונים הקודמים שהיו - - -
<מאירה בסוק: עם המאבטחים.
עליזה לביא: לגבי המאבטחים, המאבטחים שביקשנו שיפקידו כלי נשק.
עליזה לביא: היום, לא רק שלא מפקידים, הם גם עובדים ומקבלים ממשרד הכלכלה עכשיו עוד שעות, כי אין ברירה והנשקים בבתים.
עליזה לביא: גברתי, ההשלכות מאד ברורות.
עאידה תומא סלימאן: דיברנו על זה.
עליזה לביא: אז אני שמחה שאני מסכמת.
עליזה לביא: רשות אחת שתיתן מענה.
עליזה לביא: אנחנו יכולים להמשיך ולעבוד באלף ידיים, אז אנחנו ניתן עוד פלסטר ועכשיו הגשתי ואני מקווה שבקרוב תעלה הצעת חוק שלי לפיקוח אלקטרוני על בני זוג אלימים, עוד פעם – להרחיק אישה שהיא אלימה ועוד פעם ועוד פעם, יופי, אבל אני דורשת ואני אמשיך לדרוש.
עליזה לביא: זה לא רק עניין של תקציב, זה עניין של מודעות והבנה שבביזור הזה של הידע ושל העבודה, אנחנו לא נמנע את הרצח הבא.
עאידה תומא סלימאן: למרות שאמרתי שסיימנו את הדיון, אם כבר גברת צילית יעקובסון נמצאת איתנו, נשמע אותך, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת בשתי דקות, אני רוצה לסכם.
<צילית יעקבסון: בסדר גמור.
<צילית יעקבסון: אני מדברת מטעם עמותת בת מלך, שהחיבור שלה הוא שהיא מפעילה מקלטים לנשים דתיות.
<צילית יעקבסון: מתוך ה-14 מקלטים שקיימים במדינת ישראל, ישנם שני מקלטים שמיועדים לציבור הנשים, נשים וילדיהן מהמגזר הדתי והחרדי.
<צילית יעקבסון: אני רק רוצה לציין שהצורך – וזה פשוט עלה מקודם בכל מיני היבטים ואני יודעת שזה לא הנושא כרגע – אבל הצורך הוא לא בהקמה ובטיפול בנשים האלה שבתוך שני מגזרים ייחודיים, זה לא ליצור טיפול אלא להיפך, לתת מענה תוך הבנה של הצרכים הייחודיים.
<צילית יעקבסון: ואם אני מתחברת לנתון שהעלו קודם, ש-50% מהמקרים לא היו ידועים לרווחה, ואני חושבת שאם ניקח לדוגמא את הנשים שנמצאות אצלנו, בוודאי ובוודאי אני מניחה שאחוז גבוה עוד יותר נמצא בתוך הקהילות הדתיות והחרדיות, שבאמת לא מדווחות ומכאן עבודת המודעות והבנה של הצרכים הייחודיים.
<צילית יעקבסון: אני מאמינה שהיא בוודאי תוכל לסייע במניעת מקרי האלימות שאנחנו רואים אותם על קצה הרצף כשהם מגיעים אלינו למקלטים.
<יניב מויאל: כמה רציחות היו במגזר החרדי?
עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק שאלתי את חברת הכנסת עליזה לביא, שעד כמה שזכור לי לא היו ואני מקווה שזה מה שיהיה.
עאידה תומא סלימאן: לא היו רציחות של נשים חרדיות.
<צילית יעקבסון: לא היו רציחות, תודה לאל.
עאידה תומא סלימאן: יש אלימות, אנחנו יודעים, אבל זה נתון מעניין.
עאידה תומא סלימאן: זה נתון מאד מעניין.
<יניב מויאל: את זה צריך לחקור, למה זה קורה שם.
<צילית יעקבסון: שנייה, אבל מקרי האלימות שמגיעים למקלטים הם כשכלו כל הקיצין.
<צילית יעקבסון: מקרי אלימות מזעזעים ומוטרפים, שהיו קרובים כחוט השערה, חס וחלילה, לכתבות בעיתון לגבי רציחות.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל בכל זאת, כדי להבין יותר, זה מעניין מאד.
עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שזה יישאר ככה ולא יהיה - - -
<יניב מויאל: כי שם יש פתרון קהילתי לכל מיני בעיות.
<יניב מויאל: אולי שם יש את הפיתרון הנכון.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא חושבת שזאת הסיבה.
עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לסכם.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני רוצה להגיד שאולי הרבה זמן לא שמענו שנציג המשטרה מגיע לדיון וכבר פוענחו המקרים אשר עומדים לדיון באחוז כל כך גבוה כמו ששמענו היום, למרות שבעצם נאמר לי שחלק מזה זה בגלל שהרוצחים עצמם היו עדיין בזירה או שהם בעצמם הגיעו והודו, אבל בכל זאת, אם יש משהו שיכול לנו קצת נחת, לפחות אחרי שכבר הרצח קרה, זה שהרוצחים לא יסתובבו חופשי ושהמקרים פוענחו והעונש המתאים ניתן במקרים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה בחיוב רב את העובדה שעושים או לפחות דנים איך לעשות את השינוי ברישום הנתונים בעניין של רצח נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי שמחה לשמוע אחר כך איך בדיוק סיכמתם לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני רואה ברצח אישה, לפחות בארגון שאני ניהלתי בזמנו – נשים נגד אלימות – אנחנו רשמנו את כל מקרי רצח הנשים ואחר כך בדקנו את סיבת הרצח.
עאידה תומא סלימאן: כי להתחיל להגיד בני משפחה ומרחיבים את המושג או מקטינים אותו, והאם נכנסים לתוך זה גם בני זוג או לא, אני חושבת שכדאי באמת לדון בסוגיה הזו, אבל לרשום את כל מקרי רצח הנשים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעלינו את הנושא של מה שמיוחד בארבעת המקרים או בששת המקרים האלה, וזה עצם העובדה שהם לא היו מקרים מוכרים לרשויות.
עאידה תומא סלימאן: לא היו תלונות והמקרה היחיד שהכרתם הגיע אליכם בגלל מעורבות האישה באלימות נגד הבן שלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מעיד, שוב, על כך שעדיין חלק מציבור הנשים עדיין לא יכולה וישנם וקיימים חסמים די רציניים בפניהם, מלגשת ולהתלונן או לבקש עזרה.
עאידה תומא סלימאן: זה מחייב אותנו לשאול שוב – איך אפשר להנגיש יותר את השירותים ואיך אפשר להגיע ליותר קבוצות של נשים, כדי שיידעו את זכותן לבקש עזרה לצאת ממעגל האלימות; את זכותן להגיד די לאלימות לצאת משם.
עאידה תומא סלימאן: יש גם נשים שלפעמים לא מודעות לסכנה הגדולה שרובצת להן.
עאידה תומא סלימאן: מהניסיון האישי שלי בעבודה עם נשים, הרבה פעמים אני ראיתי עד כמה האישה בעצמה מדחיקה או לא רוצה להבין עד כמה המצב שלה מסוכן.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שמשרד הרווחה, ואני לא רק מקווה, אני חושבת שמשרד הרווחה צריך לבדוק מחדש את כל התכניות שלו בהנגשת השירותים החברתיים לאוכלוסייה הערבית בנגב ובמיוחד השירותים שקשורים באלימות נגד נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנחכה לתוצאות או לממצאים של הוועדה הבין משרדית ונראה מה הן ההמלצות ובטוח יהיה לנו מה להגיב על ההמלצות האלה.
עאידה תומא סלימאן: אותו דבר לגבי המשרד לביטחון הפנים, כי אני יודעת שאישה שאין לה תחבורה ציבורית ובטח אין לה אוטו, לא תוכל לנהוג או ללכת ברגל 10 קילומטרים כדי להגיש תלונה לתחנת המשטרה הקרובה על אלימות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהנגשת השירותים היא הדבר החיוני.
עאידה תומא סלימאן: בעניין הנשים מבקשות המקלט, אני קראתי בעיון רב את המסמך שהגשתם, בו אתם מדברים על הקשיים והחסמים שעומדים בפני הנשים כדי לגשת ולקבל את הסיוע ואת התמיכה הרצויים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמשרד הרווחה – ואנחנו נפנה למשרד הרווחה – חייב לטפל בנושא של מה שנקרא נשים חסרות מעמד, שזה לא רק הנשים מבקשות המקלט, אלא אלפי נשים פלסטינאיות שנשואות לגברים ונמצאות בארץ וסובלות מאלימות ולא יכולות בעצם להתלונן, אבל גם כן נשים מבקשות מקלט.
עאידה תומא סלימאן: אולי צריך לפתח מערך שירותים לנשים האלה, במיוחד כפי ששמענו, שההתערבות של משרד הרווחה היא התערבות רק במקרים של סכנה מיידית.
עאידה תומא סלימאן: כלומר כאשר באותו רגע האישה נמצאת בסכנה ולאו דווקא כאשר היא רוצה להתלונן על מקרים של אלימות או לקבל טיפול או לקבל תמיכה.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולכם ואני מאד מקווה שלא נצטרך לעשות עוד ישיבות דחופות כאלה.
עאידה תומא סלימאן: שלום לכולן, שלום לכולם.
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות אתכם בוועדה ואני מתנצלת על איחור של כ-10 דקות, בדרך כלל זה לא קורה, אבל הגעתי מישיבה מחוץ למשכן, אז תסלחו לי.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, השנייה היום.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום בישיבה הזו מקדישות את הדיון למצב ומעמד הנשים, ותתקנו אותי, איך אתן רוצות שאני אגיד, בחברה החרדית, או נשים חרדיות?
עאידה תומא סלימאן: יופי, כי בעצם היו כאלה שהעירו על זה והעירו על זה, אז אמרתי ללכת מה שנקרא on the safe side, לשאול, כי גם אני, כשמתייחסים אליי אני אוהבת שישתמשו בהגדרות שאני משתמשת.
עאידה תומא סלימאן: כשנבחרתי לעמוד בראש הוועדה הזו אני הצהרתי ואני אמרתי, חלק מהאני מאמין שלי, שאני רואה בוועדה הזו מקום ובמה לכלל הנשים במדינת ישראל, עם דגש מיוחד על נשים שעד עכשיו היו אולי מחוץ לאור הזרקורים, אולי היו מהמודרות בתוך החברה, או שבעצם מרכז החיים שלהם, כמו שאני אוהבת לחשוב, ממוקם במדינה במה שנקרא פריפריה.
עאידה תומא סלימאן: הפריפריה הזאת יכולה להיות פריפריה גיאוגרפית, זאת יכולה להיות פריפריה כלכלית וזאת יכולה להיות גם כן פריפריה על כל מיני רקעים.
עאידה תומא סלימאן: אבל בעצם אנחנו, איפה שאנחנו נמצאות, ואני משתמשת ב'אנחנו' למרות שאני היום לא חלק מהנשים שאנחנו נקיים את הדיון עליהן, אבל אני אומרת את זה שאנחנו כנשים, גם הערביות, גם החרדיות, גם אתיופיות, גם - - - יש המון מהמשותף בינינו ובסופו של דבר איפה שאנחנו נמצאות, יקראו לזה מה שיקראו, פריפריה, לא פריפריה, זה המרכז בשבילנו ושם החיים שלנו מתנהלים ואנחנו רוצים שיבינו, פעם אחת ולתמיד, שזה המרכז שלנו, של החיים שלנו, ואנחנו רוצים לעשות אותו הכי טוב שאפשר.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה ומתוודה שאני לא מכירה את הנושא לעומק כמו שאני רגילה לעשות בדיונים של הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: אני מכירה קצת, למדתי קצת ואני אשמח מאוד לשמוע היום סקירה יותר נרחבת.
עאידה תומא סלימאן: זאת ישיבה שהיא יותר ישיבת תשתית, אנחנו נסקור את מכלול הנושאים, לפי ההגדרות ולפי ההדגשים שאתן כנשים פעילות או כנשים שנמצאות בתוך החברה החרדית מגדירות את זה ועושות את התעדוף של הנושאים.
עאידה תומא סלימאן: אבל חשוב לי גם להגיד, כשאנחנו מדברים או מדברות על נשים, אם זה נשים ערביות ואם זה נשים אתיופיות, או נשים באופן כללי, הרבה סטריאוטיפים קיימים והרבה דעות קדומות קיימות, אבל אני גם יודעת שאנחנו לא חייבות תמיד רק לדבר על בעיות.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבכל מקום יש הצלחות רבות של נשים, נשים הגיעו במאמץ רב ובכוח והוכיחו את עצמן, אני אשמח גם כן שנביא את הסיפורים האלה לפה, גם כדי ללמוד מהם ולצמוח מתוך זה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב היום בבוקר היה בחדשות סיקור נרחב על חברת מטריקס שמעסיקה נשים חרדיות והסיפור היה, לפחות איך שזה הובא בתקשורת, מאוד מכוער, של ניצול.
עאידה תומא סלימאן: אני למדתי עם הזמן מחברת כנסת ותיקה שהיא לא חברת כנסת היום, חברת כנסת לשעבר, חברה וידידה ומורה, חברת הכנסת תמר גוזנסקי, כל פעם שדיברתי על עידוד תעסוקה לנשים ערביות ואמרתי שאם הממשלה רוצה שתעשה מה שעשו לנשים חרדיות ותבנה מקומות עבודה מיוחדים ותנסה לשלב נשים ערביות.
עאידה תומא סלימאן: תמר הייתה אומרת לי 'תיזהרי, עאידה, ממה שאת מבקשת, תלכי תבדקי מה מצב הנשים החרדיות במקומות העבודה האלה ולא תרצי כל כך להיות במקום הזה'.
עאידה תומא סלימאן: אז אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו נצליח היום לסקור את מכלול הנושאים ואני מבטיחה שלאחר הישיבה הזו נתחיל להתמקד בנושאים שחשובים וקרובים לליבכם.
עאידה תומא סלימאן: אני פותחת במצגת שתגיש מירי רוזן, מ'מעורבוֹת', בבקשה.
<מרים רוזן: שלום וברכה, נעים מאוד.
<מרים רוזן: אני מירי רוזן מארגון 'מעורבות'.
<מרים רוזן: 'מעורבות' זה ארגון שמקדם נראות של נשים חרדיות בציבוריות הישראלית.
<מרים רוזן: 'מעורבות' קיימת מאז 2013 והיא מאחדת נשים חרדיות ממגוון הקהילות וממגוון עדות בחברה החרדית.
<מרים רוזן: עצם העובדה שאנחנו נמצאות כאן זה לא מובן מאליו בעבורנו, אבל הגענו לתובנה שזה המקום היחידי דרכו ניתן לקדם דברים באופן ממשי, באופן רוחבי, באופן משמעותי, ולכן אנחנו נוכחות כאן.
<מרים רוזן: '
<מרים רוזן: מעורבות' שואפת לראות נשים חרדיות במוקדי השפעה וקבלת החלטות במרחב הציבורי מתוך אמונה כי רק אנחנו יודעות מה נכון, מה טוב ומה יש לקדם בעבורנו.
<מרים רוזן: בכדי לממש מטרה זו הצבנו לעצמנו ארבעה יעדים משמעותיים.
<מרים רוזן: היעד הראשון מדבר על תמיכה בעתודה מנהיגותית מתוך הקהילה, היעד השני מדבר על קידום של מעורבות ועשייה חברתית נשית חרדית בתוך המגזר.
<מרים רוזן: היעד השלישי מדבר על קידום נראות של מצוינות מקצועית של נשים חרדיות במרחב הישראלי, ובעבור היעד הרביעי למעשה אנחנו כאן, לובי וחקיקה בשלושת התחומים שהצבנו לעצמנו שהם ליבת הדברים, השכלה, תעסוקה ובריאות, מתוך הבנה שהתחומים האלה נוגעים לכל אחת מהנשים החרדיות במרחב הזה שאנחנו חיים בו, על האתגרים, על המשמעויות שלהם ועל הדרכים שאנחנו רואות שנכון בהן לקדם את הדברים.
<מרים רוזן: אני מעבירה את השיחה ליעל.
<יעל אלימלך: אז כפי שאמרנו, אנחנו מתמקדים בשלושה תחומים עיקריים.
עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר את השם.
<יעל אלימלך: יעל אלימלך, אני בוועד המנהל של ארגון 'מעורבות'.
עאידה תומא סלימאן: זה למען הפרוטוקול.
<יעל אלימלך: אז התחום הראשון שאנחנו רואים בו חשיבות עליונה זה התחום של השכלה.
<יעל אלימלך: הבנות שמסיימות את שנות לימודיהן יוצאות בדרך כלל עם תעודות שהמקסימום שבהן זה תעודת הנדסאיות.
<יעל אלימלך: הן לא לומדות לתואר ומכיוון שכך ממילא מצבן בשוק העבודה הוא בדרך כלל נמוך יותר.
<יעל אלימלך: בת שרוצה להשלים את ההשכלה שלה לתואר נתקלת בקשיים גדולים כי בדרך כלל היא כבר נשואה עם ילדים וההשלמה לתואר, כאשר היא צריכה לפרנס בית, בדרך כלל היא קשה מאוד.
<יעל אלימלך: אז אנחנו מציעים כמה דברים.
<יעל אלימלך: דבר ראשון, לפתוח יותר, להרחיב את האפשרויות של הבנות החרדיות ללמוד עוד מקצועות שבשוק העבודה הן תידרשנה להם.
<יעל אלימלך: תארים, אם אפשר יהיה לדאוג לאקרדיטציה בלימודי הסמינר שלהם, שממילא הן כבר משקיעות את הלימודים האלה בשנים י"ג-י"ד, אז אם בשיתוף עם המל"ג אפשר יהיה לעשות שתהיה הכרה בלימודים שלהם אחר כך להשלמה ללימודי תואר, אז ממילא נקודת הפתיחה שלהן תהיה יותר טובה מאשר הן מתחילות מחדש.
<יעל אלימלך: והדבר השלישי, כמובן לעודד את המלגות, אם יש מלגות שיכולות לעזור לבנות חרדיות ללמוד, זו בדרך כלל נקודה מאוד משמעותית שהן נתקלות בה בקשיים גדולים.
<יעל אלימלך: מלבד זה שבאמת צריך להרחיב את הידע שלהן בשוק העבודה, לתת להן כישורי חיים, כישורי עבודה, לדעת איזה מקצועות יש בשוק, וצריך לפתוח מה שהן בדרך כלל מקבלות במידה מאוד מאוד מעטה בסמינרים.
<יעל אלימלך: זה בתחום של ההשכלה.
<יעל אלימלך: בתחום של התעסוקה, אחרי ההשכלה כמובן באה התעסוקה, המצב של הנשים החרדיות, כפי שהגברת אמרה, הוא באמת מצב מנוצל.
<יעל אלימלך: כאשר הבנות יוצאות לשוק העבודה הן מתקבלות לעבודות, או בחלקיות משרה קטנה, או משרות נמוכות, או שהמשכורות הן נמוכות.
<יעל אלימלך: האחוזים מדברים על כך ש-72% נשים חרדיות עובדות, שזה יפה, זה נקרא אחוז תעסוקה יפה לעומת שאר האוכלוסייה, אבל חלקיות המשרה היא בדרך כלל נמוכה, רק 15% מהנשים החרדיות עובדות במשרה מלאה, אז ממילא כמובן גם המשכורות הן בהתאם.
<יעל אלימלך: שוק העבודה מקבל אותן, הוא מקבל את הנשים החרדיות, אני באה מתחום התעסוקה אז אני יודעת שכשדיברתי עם מעסיקים כולם אמרו 'בוודאי, אנחנו מסכימים לקבל נשים חרדיות, אנחנו מוכנים', אבל בשירות לקוחות, בדברים כאלה, לא במשרות שהן יותר גבוהות, למרות כל הכישורים ולמרות שהן באמת בנות מוכשרות ואינטליגנטיות.
<יעל אלימלך: זה נושא חם וחשוב שחייבים לטפל בו.
<יעל אלימלך: אנחנו רוצים לעשות את זה על ידי עידוד מעסיקים לקלוט נשים חרדיות, הם יקבלו תמריצים, אבל כתנאי לשכר הוגן, לא שכר של ניצול כפי שראינו במטריקס.
<יעל אלימלך: עידוד נשים לעבודה במשרה מלאה.
<יעל אלימלך: אם זה על ידי הטבות במשפחתונים, מעונות יום.
<יעל אלימלך: בקדנציה הקודמת מנעו את האפשרות לקבל הנחות משמעותיות אם הבעל לומד.
<יעל אלימלך: כאשר הבעל אברך את לא זכאית למלוא האפשרות לקבל את הניקוד של הנחה במשפחתונים ובמעונות.
<יעל אלימלך: הנושא השלישי שהוועדה האחרונה שלנו שהייתה פה עסקה בו זה הנושא של בריאות האישה.
<יעל אלימלך: הנתונים שהגיעו אלינו היו נתונים מאוד מאוד כואבים וקשים.
<יעל אלימלך: לא היה הרבה חומר.
<יעל אלימלך: אנחנו חושבים שצריכים פה לעשות עבודת מחקר יסודית כדי לראות באמת מה המצב של בריאות הנשים החרדיות.
<יעל אלימלך: כבר לאחר הוועדה הקודמת התאגדנו ביחד עם כמה שותפים כדי לקדם את העניין.
<יעל אלימלך: אנחנו רוצים לפעול גם בנושא הזה, שזה שיתוף פעולה עם משרדי הממשלה, משרד הרווחה, משרד הבריאות, לקידום המודעות לרפואת האישה וגם כל הנושא של הבדיקות הרפואיות ומה שצריך וצריך פה הרבה הרבה החדרה של המודעות.
עמיר פרץ: מאיפה אתן, אם אפשר לדעת?
<יעל אלימלך: אנחנו מירושלים.
עמיר פרץ: והארגון גם מירושלים?
<יעל אלימלך: לא, אנחנו ארגון ארצי.
עמיר פרץ: איפה הוא יושב?
<יעל אלימלך: המשרדים שלו כרגע במרכז.
<יעל אלימלך: זו עמותה רשומה.
עמיר פרץ: לא, אני פשוט מתעניין לדעת האם הניסיון שלכם או האם הבעיות שהצגתם כאן, הן קשורות לקהילות מסוימות או שהן משהו רוחבי.
עמיר פרץ: למשל ההתמודדות, כמו שאמרה הגב' שפתחה, היא אמרה, עצם הנוכחות שלנו כאן הוא כבר אתגר בפני עצמו ובטח הרבה קהילות שהן כולן חרדיות, כמו אלעד או כמו מקומות כאלה.
עמיר פרץ: השאלה האם אתן מדברות על האפיון הזה לגבי אוכלוסיות ממוקדות או שזה משהו הרבה יותר - - -
<יעל אלימלך: משהו רוחבי.
<מרים רוזן: יש לנו נציגות בכל מגוון הקהילות של החברה החרדית מכל הארץ, חברות 'מעורבות' מגיעות מכל הערים.
עמיר פרץ: אז אני מסכים עם גברתי, אולי עדיף לקרוא לדיון הזה נשים חרדיות ולא החברה החרדית, כי יכול להיות נשים חרדיות שלא גרות בדיוק באוכלוסייה שכולה חרדית, אלא הן גרות בשכונות רגילות אבל חיות את חייהן עם כל הקשיים - - -
<מרים רוזן: זה לא משנה, זה אותו הדבר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכשדיברנו על איך מגדירים פריפריות, גם השייכות החברתית לפעמים כן, כשיושבים בתוך החברה עצמה, אבל לפעמים אנחנו בונים לעצמנו או לוקחים איתנו את החברה שלנו אפילו כשאנחנו נמצאות מחוץ לשכונה ומחוץ לקהילה עצמה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאלה נתונים שהם יותר רוחביים.
עאידה תומא סלימאן: כמובן יש שוני, יכול להיות משכונה לשכונה ומעיר לעיר, כאשר בדיוק אם אני עושה את ההקבלה בראש שלי לאוכלוסייה הערבית, כמובן יש סטטיסטיקה כללית ויש מין מיפוי ותיאור כללי, אבל יש שוני ויש ניואנסים שונים בין צפון לדרום, בין עיר לכפר וכמובן בין - - -
<שפרה קרימלובסקי: אצלנו זה לא קיים.
<שפרה קרימלובסקי: אצל החרדים זה לא קיים.
<שפרה קרימלובסקי: זה לא חשוב איפה אנחנו יושבים, זה אותו הדבר.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו נפתח את הדיון ואנחנו נלמד, אני לפחות אלמד, מהדיון אחר כך.
עמיר פרץ: גם אנחנו.
עמיר פרץ: גברתי, אם אפשר, מי יכול להרחיב לנו על ה-73% נשים מועסקות.
עמיר פרץ: זה נתון מאיפה?
<יעל אלימלך: זה נתון שיצא עכשיו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 72%, לא 73%.
<יעל אלימלך: אפשר לציין ש - - -
עאידה תומא סלימאן: אם זה 72% אז אתם בעצם הגעתם לשוויון - - -
<יעל אלימלך: לא שוויון עדיין, 75% זה נשים במגזר הכללי, אבל זה נקרא שוויון.
עאידה תומא סלימאן: זה כמעט.
עאידה תומא סלימאן: הנתונים שמולי זה 65%.
<יעל אלימלך: זה כבר ישן.
עאידה תומא סלימאן: 68%.
<יעל אלימלך: זה של שנה שעברה.
עאידה תומא סלימאן: 68, זה אומר שיש התפתחות, אפילו מצביעות עליה הגברות שזה מגיע ל-70 ו-?
<יעל אלימלך: 72%.
עאידה תומא סלימאן: שזה אומר שכל הזמן יש עלייה, למרות שכנראה אנחנו נצטרך הרבה שנים כשאנחנו מדברים על תעסוקה לא לדבר רק על אחוז המועסקות, אלא לעשות ניתוח יותר פנימי על סוג התעסוקה ועל תנאי התעסוקה.
<קריאה: גם היקף התעסוקה, אלה משרות חלקיות ביותר.
עאידה תומא סלימאן: היקף ותנאים, תנאים זה כולל היקף.
עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה - - -
עמיר פרץ: יש לכן ניתוח של ממוצע ההכנסה של אישה חרדית?
<מרים רוזן: ממוצע 4,800 בערך.
<מרים רוזן: שכר ממוצע לאישה חרדית.
עמיר פרץ: זה נשמע גבוה, אם את אומרת שחלק גדול עובדות 15% משרה.
<מרים רוזן: אבל יחסית לאוכלוסייה הכללית שזה 7,800 זה - - -
עמיר פרץ: אבל בלי לבדוק את הנתונים אני מניח ש-60% מה-73% לא עובדות מעבר לחצי משרה.
<מרים רוזן: נכון.
עמיר פרץ: לכן באופן מיידי זה מוריד את שכר ההכנסה של אותה קבוצה באופן דרמטי.
עמיר פרץ: זה נראה לי טיפה - - -
<מרים רוזן: יש גם פער ניכר של 30% בינן לבין נשים יהודיות חילוניות על אותה משרה, באותה רמת השכלה.
עמיר פרץ: אוקיי, טוב, נגיע לזה.
עאידה תומא סלימאן: נגיע לזה?
עמיר פרץ: את תחליטי.
עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל מברכת את השתתפות גב' עדינה בר שלום, או שאני צריכה להגיד רבנית, נכון?
<עדינה בר שלום: לא חשוב.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמחות לקבל אותך בוועדה.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי, זכות הדיבור ניתנת לך.
<עדינה בר שלום: תודה רבה.
<עדינה בר שלום: אני רוצה לברך אותך על שהזמנת אותנו כל כך מהר, שתצליחי בתפקיד כיושבת ראש הוועדה ואנחנו נהיה כאן לעזור לך גם לקדם אותנו.
<עדינה בר שלום: תודה גם לך, עמיר פרץ, שכיבדת אותנו בנוכחותך.