GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדינה בר שלום: יש הרבה מה לספר על הנשים החרדיות.
<עדינה בר שלום: אנחנו כבר מאז שהחזון איש, הרב קרליץ, אמר לנו לצאת לעבוד ולגדל את עולם התורה יוצאות מהבית, משאירות ילדים, מגדלות אותם, בנינו דור לתפארת, בנינו כבר, הוכחנו את עצמנו, והיום, אני חושבת שדווקא בגלל שעשינו כל כך הרבה ויש לנו הרבה סיפוק במה שעשינו, אנחנו רוצים לעלות טיפה מדרגה אחת.
<עדינה בר שלום: זה לגיטימי ונכון ומתאים.
<עדינה בר שלום: חלק גדול מאיתנו לא מצליחות להשתכר שכר ראוי גם משום שרובנו, בגלל התנאים הנוחים ובגלל הסמינרים, התחנכנו בסמינרים להיות מורות טובות, זה נוח, עם הילד את חוזרת הביתה, מטפלת בו, אבל מאחר שיש כל כך הרבה שסיימו הוראה ויש כל כך מעט משרות מה שקרה זה שחילקו כל משרה לשלוש, לפעמים לארבע, ונשים שאין להן כישורים אחרים, גם אם הן היו רוצות לעבוד, אין להן כישורים אחרים, גם לא יכולות לעבוד בתפקיד אחר.
<עדינה בר שלום: היום גם הגדילו לעשות ונוסף לסמינרים התואר האקוויוולנטי בחינוך.
<עדינה בר שלום: תואר אקוויוולנטי בחינוך מנציח את המצב הקשה.
<עדינה בר שלום: יש כאילו שני תארים והיא עובדת עליהם כל כך קשה, היא עובדת בדיוק אותו דבר כמו אותה אקדמאית שמקבלת תואר מהאוניברסיטה, היא לא עובדת פחות קשה, אבל היא לא יכולה בשוק הציבורי לקבל את השכר השווה מפני שהתואר הוא לא אקוויוולנט.
<עדינה בר שלום: למה המדינה מאפשרת דבר כזה?
<עדינה בר שלום: אין לי מושג.
עאידה תומא סלימאן: אפשר להסביר רק מה - - -
<עדינה בר שלום: אקוויוולנטי זה תואר שווה ערך, הוא לא תואר שהמועצה להשכלה גבוהה - - -
עאידה תומא סלימאן: זה תואר שני מטעם הסמינרים?
<עדינה בר שלום: כן.
עאידה תומא סלימאן: והם לא מוכרים?
<עדינה בר שלום: אני מדברת על - - -
<קריאה: זה שווה ערך לשכר.
<קריאה: דרגת תואר שווה לשכר במשרד החינוך, לא יותר, זה לא מוכר מעבר - - -
<עדינה בר שלום: רק בשכר ורק כשהיא עוסקת בהוראה.
<עדינה בר שלום: אם היא הולכת לעבוד במשרדי ממשלה, לא מכירים בתואר שלה וזו בעיה מאוד מאוד קשה.
<עדינה בר שלום: אם היא לא הייתה משקיעה את חמש השנים של עבודה קשה בשביל להגיע לדרגה של תואר שני אז לא הייתי מלינה על אף אחד, בחירה שלה, אבל לא היו לנו בחירות רבות לקום ולעשות תואר בחינוך, תואר ראשון, תואר שני, כך שהנציחו כאן מצב מאוד מאוד קשה.
<עדינה בר שלום: אישה יחסית מאוד מלומדת, מאוד משכילה, ששכרה הוא זעם ביותר לעומת המקבילה שלה בשוק האזרחי.
עאידה תומא סלימאן: תסלחי לי על הבורות, אבל אין בחורות חרדיות שלומדות באוניברסיטה כיום?
<עדינה בר שלום: כן, אצלנו היום במכללות החרדיות יש הרבה.
<עדינה בר שלום: אני מדברת על הרוב.
<עדינה בר שלום: הרוב עדיין לא מגיע לאוניברסיטאות, הרוב עדיין לא מגיע למכללות החרדיות, הרוב עדיין ממשיך, אנחנו מדברים על נשים, ללמוד בסמינרים.
<עדינה בר שלום: הן מצליחות מאוד מאוד בעבודה שלהן, אני מאמינה שרובן היו רוצות לעבוד הרבה יותר מאשר 50% משרה ולהשתכר בכבוד כמו כל אחיותיהן.
<עדינה בר שלום: בוגרות המכללה שלנו, אני עובדת עם אוניברסיטת בר אילן, אני מלמדת את החרדים, יש אותו דבר גם בבני ברק, מבח"ר, בניהולו של מאיר יעקובוביץ', וגם שם וגם אצלי 94% מהבוגרות - - -
עמיר פרץ: אבל, עדינה, הדין הזה של סמינרים - - -
<עדינה בר שלום: לא, אצלנו זה לא סמינר.
עמיר פרץ: לא, אני שואל שאלה, זה נכון גם לגבי האוכלוסייה החילונית?
עמיר פרץ: בוגרת סמינר באוכלוסייה מקבלת כמו תואר ראשון?
<עדינה בר שלום: לא, האוכלוסייה החילונית לא עושה תואר שווה ערך, הם עושים תואר רגיל, הולכים ללוינסקי, הולכים - - -
<קריאה: מכללות להוראה.
<עדינה בר שלום: כל המכללות להוראה זה B.Ed, זה לא אקוויוולנטי.
<עדינה בר שלום: צריך לזכור, B.Ed זה לא תואר שווה ערך, זה תואר לכל דבר ועניין.
<עדינה בר שלום: אז באוכלוסייה הלא דתית זה לא קיים.
<עדינה בר שלום: זה קיים אך ורק משום שאנחנו רוצים לשמור על הבנות הצעירות שלא יתערבבו עם בנות לא חרדיות וגרמנו להנציח מצב כלכלי קשה.
<עדינה בר שלום: זו דוגמה אחת.
<עדינה בר שלום: דוגמה שנייה, הבנות שכן לומדות ויש להן תואר הנדסאיות.
<עדינה בר שלום: תואר הנדסאי הוא שווה ערך בכל הארץ אותו דבר.
<עדינה בר שלום: אז הבנות החרדיות, שיש להן תואר הנדסאי, הן עובדות, הן משתכרות אותו דבר, אבל אלה שמבקשות מסגרת סגורה, לעבוד רק עם חברותיהן ולא בקבוצה מעורבת של נשים וגברים מקבלות שכר נמוך יותר מאלה שמוכנות לעבוד בחברה מעורבת.
<עדינה בר שלום: הן משלמות מס.
<עדינה בר שלום: התנאים הם נהדרים, אנחנו מוכנים לשלם את המחיר, אבל צריך לשים את זה על השולחן, אנחנו בוחרים לעבוד בחברת בנות מיננו, רק בחברת בנות אחיותינו ואנחנו משלמות על זה בשכר נמוך יותר.
<עדינה בר שלום: אני לא אומרת שזה לא נכון לעשות את זה, אני רק שמה את זה על השולחן, לוקחים מאיתנו חלק מהשכר שלנו בגלל שאנחנו רוצות את הסגירות הזאת ואנחנו בוחרות.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, זה הולך בצורה ברורה כאילו מציעים לאישה ואומרים לה מהתחלה, או שאת במקרה הזה מקבלת שכר כזה או שאת עובדת אצלי, אבל - - -
<עדינה בר שלום: נכון.
<עדינה בר שלום: היה מקרה שהתפרסם לאחרונה, שחברה מאוד מכובדת להיי טק פנתה לאחת הבוגרות של סמינר בית יעקב והציעו לה שכר גבוה.
<עדינה בר שלום: הילדה התלהבה, אמרו לה שהיא תמשיך ללמוד תוך כדי עבודה וכשהיא הגיעה לעבודה התברר לה שהיא לא עובדת עם חברותיה.
<עדינה בר שלום: היא ביקשה לחזור לעבוד עם חברותיה, אמרו שאין מקום שם והילדה התפטרה.
<עדינה בר שלום: רווקה לא תעבוד בחיים בחברה המעורבת הזו.
<עדינה בר שלום: בחיים לא.
<עדינה בר שלום: רווקה רוצה לעבוד רק עם חברותיה והיא שילמה כאן, דווקא הבת המוכשרת הזאת, שילמה מחיר מאוד גבוה.
<עדינה בר שלום: היא נשארה ללא עבודה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבינה את זה, אבל יבואו ויטענו שאלה תנאי העבודה במקום הזה והיא בחרה לא להיות, השאלה שלי היא יותר בעניין השכר הלא שווה.
<עדינה בר שלום: היא עושה את אותה עבודה, אין סיבה - - -
עאידה תומא סלימאן: ברור לי.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא מצדיקה.
<עדינה בר שלום: בגלל הסיבה שמכניסים אותן לחדר אחד שיעבדו 20 בנות באותו חדר, אין סיבה להוריד את השכר.
עאידה תומא סלימאן: גב' עדינה, אני מסכימה איתך ואני כמובן שואלת כי אני מתקוממת על העובדה הזו, כי בעצם בסופו של דבר אנשים ונשים מקבלים שכר על התפוקות שלהם ועל העבודה שהם עושים, לא על איך יושבים.
עאידה תומא סלימאן: אם אתה כמעסיק כבר הסכמת שתהיה לך הפרדה כזו, לא משנה מה אני חושבת על הפרדות, אבל אתה כבר הסכמת לא יכול להיות לבקש מנשים או עובדות שישלמו מחיר על זה.
עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי כדי להבין את הסוגיה, האם זה ברור חד וחלק, או רק כשמשווים שכר מגלים את זה?
עאידה תומא סלימאן: או שזה ברור, כשמקבלים אותך לעבודה 'את רוצה לעבוד במקום נפרד?
עאידה תומא סלימאן: אבל תדעי לך שהמשכורת שלך לא תהיה שווה'.
<עדינה בר שלום: בדרך כלל זה לא נעשה כך.
<עדינה בר שלום: בדרך כלל - - -
עמיר פרץ: זה לא חוקי, גברתי.
עאידה תומא סלימאן: הרבה דברים עושים אותם ולא אומרים אותם.
עמיר פרץ: לכן אף אחד לא יגיד את זה, כי זה לא חוקי.
<עדינה בר שלום: בדרך כלל גם המורה שמלווה אותן לאורך הלימודים דואגת להם למקום העבודה ודואגת לסידור הזה, כך שבת שמגיעה לעבודה אפילו לא מעלה על דעתה שהשכר שלה לא שווה.
<עדינה בר שלום: היא לא מעלה על דעתה
עאידה תומא סלימאן: כי אין לה עם מי להשוות.
<עדינה בר שלום: הדוגמה השנייה שאני רוצה לתת כאן כרוכה בכל מי שעושה תואר הנדסאי.
<עדינה בר שלום: קשה מאוד מאוד לפרוט את זה לתנאים אקדמיים.
<עדינה בר שלום: זאת אומרת מי שרוצה להשלים, יש לה תואר הנדסאי בתכנות מחשבים והיא רוצה להשלים לתואר ראשון, כמעט ולא מכירים לה בכל שלוש השנים שהיא למדה לתואר האקדמאי.
<עדינה בר שלום: פחות מ-20%, 18% מהלימודים - - -
עליזה לביא: איפה חברי הכנסת החרדים?
עליזה לביא: איפה הם?
<עדינה בר שלום: זה לא שייך לחרדים.
עליזה לביא: זה שייך.
<עדינה בר שלום: נודע לי, עוד מעט יגיע אחד מהחברים.
<עדינה בר שלום: אני אומרת שזה שייך לכולם.
עליזה לביא: מי שנים לא רוצה את זה?
עליזה לביא: מי כן דאג לקדם את תלמידי הישיבות ולא לקדם את תלמידות הסמינרים?
עליזה לביא: בואו נקרא לילד בשמו.
עליזה לביא: אנחנו פה לעזור לכם.
<עדינה בר שלום: הנה אנחנו פה, עליזה, בשביל אם אין אני לי מי לא.
<עדינה בר שלום: כולנו פה ואנחנו - - -
עליזה לביא: אבל כאן יש פה עוול - - -
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבואו ננסה לתת לרבנית עדינה לסיים את דבריה ואחר כך נפתח - - -
<עדינה בר שלום: אנחנו היום מתארגנות, יש כבר קבוצות מאוד גדולות של נשים שמתארגנות בינן לבין עצמן, כבר מעלים את הדברים על פני השטח, כמו שאני תיארתי לפני רגע, אמרתי שאנחנו בוחרות לעבוד בתוכנו, אבל אנחנו לא צריכות לשלם את המס.
<עדינה בר שלום: כן, אנחנו בוחרות, אנחנו לא רוצות להתפשר על הערכים שלנו, אין סיבה שנתפשר עליהם, אנחנו מאמינות בדרך הזו, אז לא צריך להעניש אותנו.
<עדינה בר שלום: הדבר החשוב ביותר זה שאנחנו מתחילות להתארגן בינינו לבין עצמנו, לקדם נושאים שמאוד חשובים לנו, כמו בריאות האישה שהזכירו קודם וכמו כל הדברים האחרים.
<עדינה בר שלום: יש דברים שאנחנו יכולים לעשות בשיתוף פעולה איתכם, אבל הדברים צריכים לבוא ביחד עם הקהילה ולא בהכתבה מגבוה, הדברים צריכים לבוא בשיחה איתנו, בדרך שלנו ובלי לבוא ולהגיד לנו 'אתם תהיו פה, אתם תהיו שם'.
<עדינה בר שלום: אין אדם שעושה ולא טועה, אבל כאן אנחנו מדברים על ערכים, וכשמדובר בערכים מאוד מאוד חשוב לא לפגוע בציפור הנפש ולא להשליך את התינוק עם מים.
<עדינה בר שלום: אנחנו צריכים לשמור על חיי המשפחה מסודרים, צריכים לשמור על הערכים שלנו ויחד עם זה לדאוג לזה שאנחנו נשיג את מה שמגיע לנו בזכות ולא בחסד.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש מגב' חיה וגשל, מנהלת מכון תבונה, על יד המרכז האקדמי לב.
<חיה וגשל: הדברים שאמרה הרבנית עדינה, שאומרים שאם אין תנינים בנהר זה לא בגלל שהם לא יודעים לשחות.
<חיה וגשל: עצם זה שנשים חרדיות, בנות חרדיות, לא מגיעות לאקדמיה, זה לא כי הן לא יודעות ללמוד, אין לנו מספיק לתת את התנאים כדי שהן תוכלנה ללמוד.
<חיה וגשל: אמנם פתחתי מרכז לבנות מהמגזר החרדי, החסידי, תחת מרכז אקדמי לב שמצליח מאוד ויש לי קבוצה של בנות מהמגזר החסידי ביותר שבאות ללמוד אצלי, אבל זה לא פותר את הבעיה הכללית, כמו שאמרה הרבנית, שבנות שלומדות הנדסאים רוצות להמשיך לתואר ואחרי שלוש שנות סמינר אין מצב ללמוד עוד שלוש שנים.
<חיה וגשל: דבר נוסף זה הבעיה של המלגות.
<חיה וגשל: כל אחד שיפתח אתר אינטרנט, בכל גוגל מוצעות 2,000 מלגות ואחת מהן לא מיועדת לציבור החרדי.
<חיה וגשל: היחידי שנותן מלגות ממשלתיות זה קמ"ח, לנשים הוא נותן רק במדעי המחשב וגם לא לכולם.
<חיה וגשל: כך שברור שבת שהגיעה ממשפחה ברוכת ילדים או אשת אברך לא יכולה להרשות לעצמה לימודים כל כך יקרים כשאין תמיכה מצד המדינה בנושא של מלגות.
<חיה וגשל: זה הדבר שרציתי את עזרתכם לעזור לנו לעזור לבנות ללמוד, כי אלה שלומדות מצליחות מאוד, הממוצע של הציונים שלהן הוא גבוה מהממוצע הארצי.
<חיה וגשל: אני מדברת על בנות שכבר סיימו כמה סמסטרים והן מצליחות מאוד.
<חיה וגשל: יש את הסחורה, רק צריכים את הכלים לעזור להן שתוכלנה להצליח.
<חיה וגשל: תודה רבה.
עליזה לביא: הנושא הוא מאוד מאוד חשוב לי ואני חושבת שרק שיתוף פעולה בין הוועדה לבין נשים חרדיות יוביל למעשה.
עליזה לביא: בכנסת הקודמת יצרנו פה קבוצה, חלקכן התוודעתן אחת לשנייה בפעם הראשונה וזה היה מאוד מרגש, אבל אני חושבת שצריך, גברתי, להמשיך בהתוויה של בחירת נושאים במשותף, משום שלא תמיד אנחנו יודעות כאן מה כואב שם.
עליזה לביא: הנושאים שטיפלנו בהם, גם עולם העבודה ואחרי זה הנושא הבריאותי, אבל אני מרגישה שאני קצת בדז'ה וו, כלומר אם אני מנסה להבין במה התקדמנו אז אני מבינה שהלכנו קצת אחורה.
עליזה לביא: רק בשבוע שעבר עבר פה בכנסת חוק ברוב שלא היה כמוהו, ללא מתנגד, לגבי שילוב אנשים חרדיים במגזר הציבורי.
עליזה לביא: זה גם על פי חוקי מדינת ישראל חל על נשים וגם על גברים, אבל יש פה בעיות יסוד בתוך המבנה האינהרנטי של העולם החרדי.
עליזה לביא: למשל, גברתי, וגם עניתי לך על זה בפעם הקודמת, מלגות שמגיעות באופן פרטי על ידי תורמים חרדיים פרטיים זה מוקד הבעיה.
עליזה לביא: כלומר מה קורה?
עליזה לביא: התורמים של המוסד שלכם מבקשים מלכתחילה לתרום רק לגברים.
עליזה לביא: כך יוצא - - -
<קריאה: לא, סליחה.
עליזה לביא: אני בדקתי את הנושא לעומק.
עליזה לביא: תאמיני לי, הגעתי איתו, זו לא פעם ראשונה שהגב' וגשל מעלה את הנושא הזה, ישבנו, בדקנו.
עליזה לביא: כשאנחנו מדברות ומדברים - - - זה לא התחיל רק בחברה החרדית.
עליזה לביא: כשאני עשיתי דוקטורט בבר אילן כל המלגות נשיא, אבל כולן, היו משהו כמו 80% גברים.
עליזה לביא: יותר מזה, סטודנטים שלי אחרי זה שבאו, גבר ואישה שנישאו או היו חברים, הרבה פעמים האישה ויתרה על המשך לימודי הדוקטורט כי הגבר קיבל את ה - - - ומבחינת החישוב הכלכלי של משפחה - - - היום זה לא כך, אנחנו רואות את זה, במקום של תקינות ציבורית בוודאי, אבל במקום של תרומות פרטיות יש לנו בעיה.
עליזה לביא: אם התורמים באים ומתנים מלכתחילה בלתרום רק לגברים.
עליזה לביא: השאלה כאן, גברתי, איפה - - -
עאידה תומא סלימאן: השאלה היא איפה התרומה הציבורית, איפה הקרנות הציבוריות והמלגות המיועדות.
עליזה לביא: אני מיד מסיימת, אני חייבת לרוץ לוועדת הפנים, היה לי מאוד חשוב, גם כי ביקשו וגם כי הנושא נורא חשוב לי ואתן יודעות את זה, וגם לא בתפקידי כיושבת ראש ועדה הנושא לפתחי ואני קשובה ומקדמת בכלים פרלמנטריים נוספים ואתן יודעות את זה, אבל אנחנו צריכות פה לעבוד ביחד.
עליזה לביא: לעבוד ביחד ולראות איך להתקדם.
עליזה לביא: היום חברי הכנסת החרדיים, לא כמו בכנסת הקודמת, נמצאים במקומות מרכזיים, בידיהם הכוח לבוא, לשנות, אנחנו רואים שהדברים נעשים צעד אחרי צעד, אבל בכל מה שקשור לבעיה המהותית, כמו למשל הדבר המרכזי, גברתי, שאם אנחנו רוצות להמשיך ולהוביל, ואני מציעה שזה יהיה נושא של הוועדה, זה לבוא ולראות איך הסמינרים מוכרים.
עליזה לביא: הבעיה המרכזית היא שהסמינרים לא - - -
עאידה תומא סלימאן: אני כבר רשמתי מולי.
עליזה לביא: ואם אנחנו פה נטפל בנקודה הזאת יצא שכרנו ואנחנו באמת נצביע על משהו שנתקדם.
עליזה לביא: אני מציעה שאת זה נסמן לנו כיעד.
עאידה תומא סלימאן: מה שבטוח זה אחד היעדים, אבל כנראה נצטרך לטפל בכמה וכמה נושאים.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חבר הכנסת עמיר פרץ.
עמיר פרץ: גברתי היושבת ראש, אני גם כן מתנצל בפני המשתתפות על שאני אצטרך לעזוב.
עמיר פרץ: אני מאוד מתעניין בעניין הזה, כי מכל הפגישות שהיו היום של הוועדה למעמד האישה אני הגעתי דווקא לנושא הזה.
עמיר פרץ: אני שמח כמובן לראות את הפורום היום, המכובד הזה, אני מניח שכל אחת מכן היא לוחמת אמיתית ואתן פועלות בתנאים הרבה יותר קשים מכל מסגרת אחרת.
עמיר פרץ: אני בעיקר מכיר את הפעילות של הרבנית שלנו, עדינה, שכמובן אני חושב שעצם העובדה שהנוכחות הציבורית שלה כל כך משמעותית היא גם מסייעת לכל אחת כאן מה שנקרא להיות פורצת דרך ולאפשר לכן מסלול הרבה יותר קל, כי היום החברה הישראלית הרבה יותר מודעת למשמעות וליכולות ולסטיגמות למיניהן, שהיו עד היום שאישה חרדית נמצאת רק במקום שמייעדת החברה, שהן סטיגמות לא נכונות.
עמיר פרץ: אני לא כל כך מסכים עם חברתי.
עמיר פרץ: לא בטוח שחברי הכנסת החרדים לא מתנהגים באותה מנטליות כמו הגבירים שממקדים את המאמצים שלהם לגברים בלבד - - -
עליזה לביא: לא, אנחנו מסכימים מאוד.
עמיר פרץ: לכן אנחנו צריכים לבדוק אם הנוכחות שלהם בשלטון מסייעת לנשים או לא.
עמיר פרץ: אני לא כל כך בטוח.
<שמחה בוסי: ברשותך אני אחזק, שאם הם לא היו זורקים אבן עלינו כל האחרים מבחוץ לא היו זורקים אבן.
<שמחה בוסי: זה משם מתחיל.
עמיר פרץ: אני מכיר כל מיני נשים חרדיות, אני מכיר את הפעילות שהקימו את אותה רשימה באלעד, שרצו איתה לבחירות.
עמיר פרץ: לצערי גם באופן חשאי הנשים לא כל כך העזו להצביע עבורן והן נשארו ככאלה שהניפו דגל עם הרבה אומץ, אבל בסוף בסוף הסולידריות הפנימית לא פשוטה.
עמיר פרץ: אני חלילה לא בא להלין על אף אחת, כל אחת מכן כאן עשתה מהלך חשוב.
עמיר פרץ: אני חושב שמה שיפה, וגברתי היושבת ראש, זה אנחנו צריכים להדגיש, בכל מקום שנותנים להן הזדמנות הן מוכיחות את עצמן.
עמיר פרץ: אני מכיר כמה - - -
עאידה תומא סלימאן: כל הנשים הן ככה.
עמיר פרץ: תבדקי את ההיסטוריה שלי, אין מי שקידם נשים יותר ממני בכל הזדמנות שהייתה לי.
עמיר פרץ: אני כשהייתי ראש מועצה צעיר בן 30 אמרתי שהגיע הזמן שנשים יוותרו על סל הקניות לשוק, הסל שהיה לנו פעם, הסל מפלסטיק עם החורים שהיום חוזרים אליו בגלל איכות הסביבה, ואני חולם על היום שהנשים בשדרות יעברו לתיק המנהלים.
עמיר פרץ: אז אני רואה שזה לאט לאט מתהווה, לא מספיק, לא בקצב הראוי.
עמיר פרץ: אני חושב שנשים בכלל בחברה ונשים חרדיות בפרט, זה המפתח לסיכוי שלנו לנצח בצמצום הפערים.
עמיר פרץ: בלי שהנשים תתפוסנה חלק מרכזי בכל מה שקשור בתהליכים השונים, כולל ההשכלה, כולל סוג התעסוקה, כולל רמת ההכנסה הממוצעת, כולל האפיון של המקצועות השונים, כי אי אפשר בסוף שכולן יהיו מורות, כמה אפשר לחלק את המשרה, ל-20 משרות?
עמיר פרץ: גם בחברה הערבית אנחנו רואים כמה בוגרי הוראה ממתינים בתור ואין להם תעסוקה.
עמיר פרץ: ודאי שלא יכול להיות דבר כזה, לכן חייבים למצוא מסלולים.
עמיר פרץ: אני יודע שזה לא נוגע לנשים כאן, אבל אני תמיד כשנאבק למען מעמדם של החרדים בכלל, שהחברה הישראלית תכיר בנחיצות שלהם, ביכולות שלהם, אני תמיד נותן את הדוגמה של המקום המדהים הזה בניו יורק, של ה-DNH, בעזרת ה'.
עמיר פרץ: אני לא יודע אם היית שם פעם, גברתי, זה מקום שמוכרים שם את הטכנולוגיות הכי מתקדמות בעולם לצילום, וזה מקום שכשאתה נכנס אתה חושב שנכנסת לעולם אחר, כולם חרדים, אתה מגיע לנקודה אחת - - -
עאידה תומא סלימאן: נכון, עכשיו אתה מזכיר לי את אחד הביקורים שלי.
עמיר פרץ: יושב מולך חרד עם ציציות ומתחיל להסביר לך מה סוג העדשה שאתה צריך, תוך דקה זה רץ לך באיזה מסלול, זה מגיע לך ישר ליד עם החשבונית.
עמיר פרץ: מדהים.
עמיר פרץ: פשוט מראה שכל הסטיגמות שקיימות כאן בישראל, אין להן מקום.
עמיר פרץ: אז אם החברה החרדית נאבקת על מעמדה, ודאי שהנשים כאן יכולות לשמש חוד החנית, כי אם הנשים תצלחנה, ודאי שגם לגברים יהיה מקום.
עמיר פרץ: בכל מקום שהנשים החרדיות יצליחו להוכיח שיש להן מקום מכובד, גם במערכת ההשכלה, ששם הדבר הולך ומתקדם, אבל לצערי אם הפער בין הקידום במערכת ההשכלה לבין ההשתלבות בתעסוקה יילך ויגבר התסכול יהיה עוד יותר גדול, כי אז האישה אומרת 'אוקיי, השתכנעתי, בניגוד לעמדה של המשפחה שלי, בניגוד לעמדה של הקהילה שלי והנה באתי, למדתי, ומה בסוף?
עמיר פרץ: אני מחוסרת עבודה?' כלומר זה יכול להיות מתסכל עוד יותר וחלילה יכול להסיג אותנו לאחור.
עמיר פרץ: לכן, גברתי, אני חושב שאנחנו צריכים אולי להתמקד בלתת מה שנקרא כל מיני עדיפויות, כל מיני הטבות למעסיקים שמסכימים להקים מסגרות חרדיות ולהשאיר אותן באותה רמת שכר.
עמיר פרץ: יכול להיות שזה עולה לו יותר, אם הוא צריך להקים בתוך המפעל שלו מחלקה שבגלל האופי הוא חייב לבודד אותה, זה עולה לו יותר, אז אנחנו צריכים להכיר בזה כהשקעה שהמדינה צריכה לתת, כי כל אחת שיוצאת לעבודה זו תרומה גדולה למשק הישראלי, בסופו של דבר, בסופו של תהליך.
עמיר פרץ: לכן אני חושב שאם נתמקד בנושא התעסוקה והשילוב בתעסוקה, לפי דעתי תהיה פריצת דרך הרבה יותר גדולה בהשכלה.
עמיר פרץ: אם נתמקד רק בהשכלה, חלילה נמצא את עצמנו יוצרים דור של מתוסכלים ומתוסכלות וזה באמת יכול רק להסיג אותנו לאחור, כי כל האחרות יגידו 'הנה, החברות שלנו לא הצליחו, למדו, השקיעו, רבו עם השכנים, רבו עם המשפחה ובסוף נשארו מובטלות, למה לנו ללכת לשם?
עמיר פרץ: ' תודה ותודה לכם ואני מתנצל שאני צריך ללכת.
עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת עמיר פרץ, ואני מסכימה איתך, גם מהניסיון שלנו בתחום התעסוקה של נשים ערביות וחינוך.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם, באוכלוסייה הערבית יש 11,000 מורים ומורות מובטלים, מוכשרים עם תעודות הוראה, 7,000 ומשהו מתוכם הן נשים.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את עצמי, כשסיימתי תיכון, כל הוויכוחים שהיו לי, נתקבלתי לעריכת דין, אמרו לי 'לא, תלכי ללמוד להיות מורה, כי זה הרבה יותר טוב למשפחה ואת תגיעי הביתה יותר מוקדם'.
עאידה תומא סלימאן: למדתי ערבית ופסיכולוגיה ואף פעם לא עסקתי בהוראה ואף פעם לא הגעתי הביתה מוקדם, ותראו לאן הגעתי.
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שכל ההתמקדות - - -
<חיה וגשל: רק משפט אחד.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לתת לנשים אחרות, אנחנו גם מוגבלות בזמן.
<חיה וגשל: אני רוצה רק להדגיש, אני לא התלוננתי על הנושא הזה, הבנות מקבלות מלגות מטעם מרכז אקדמי לב, תורמים שפונים אליהן.
<חיה וגשל: אני באתי לפנות לבעיה שהמדינה לא נותנת מלגות.
עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי אותך נכון, תאמיני לי ואמרתי את זה והדגשתי.
עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר אנחנו נסכם את הדיון הזה ואחת הנקודות שיעלו זה כל העניין של מלגות לבנות, נשים, מה שתקראו, חרדיות כדי להמשיך את הלימודים האקדמיים שלהן ואנחנו גם נתייחס לנושא של הסמינרים והכרה בסמינרים.
עאידה תומא סלימאן: כמי ששמעה רבות על המאבק של ארגון גננות חרדיות אני רוצה בבקשה לבקש מגב' יהודית קליין, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, בגלל הזמן, אני אמרתי, אנחנו רק פורשות את היריעה היום, 3 עד 4 דקות.
<יהודית קליין: תודה רבה, כבוד חברי הוועדה וכל המשתתפים.
<יהודית קליין: במקום בו אנחנו עומדים לפניכם איננו ניצבות לבדנו.
<יהודית קליין: מאחורינו עומדות מאות ואלפי גננות שבורות ורצוצות, עובדות נרצעות של עמותות רבות שונות ומשונות במסגרת חינוך מוכר שאינו רשמי אשר החליטו להתעשר על גבן של גננות וסייעות עשוקות וסחוטות.
<יהודית קליין: העמותות בבחינת מוסד חינוך מוכר שאינו רשמי הפועל בהתאם לתקנות חינוך ממלכתי ובהתאם לכך מתוקצב על ידי מדינת ישראל, בהתאם לתקנות ולפסיקת בית הדין הארצי לעבודה בתיק 203-03 שנקרא תיק בוסי ואחרות, מחויב מוסד חינוך מוכר שאינו רשמי לשלם לעובדיו שכר ותנאים נלווים בהתאם לאלו המשולמים בחינוך הרשמי.
<יהודית קליין: חברתי שמחה בוסי ואני, נציגות ארגון חרדיות, כשליחות ציבור בעלות תעודות הוראה ודרגה B.Ed ממשרד החינוך וכל המתבקש, ברצוננו להיות לפה עבור כל אותן גננות שהפחד, האימה, מפני פיטורין ומפני התנכלות ברוטלית של מעסיקיהן גוזרות עליהן שתיקה כפויה כבר עשרות שנים.
<יהודית קליין: חשוב לנו שתדעו שאתם לא נקודת הפתיחה כאן.
<יהודית קליין: אנחנו מנהלות מאבק זה כבר מספר שנים, מאבק קשה, נוקשה, אמיתי וצודק, כדי לעמוד על זכויותינו המינימליות.
<יהודית קליין: לא ייתכן שבמדינת חוק וסדר, במדינת דין ומשפט, תיעשה עוולה כזו לאור היום ושתיקתה של מערכת הממשל רק תשמן את גלגליה ותאפשר לה לדהור באין מפריע.
<יהודית קליין: מדובר בשוק עבדים לכל דבר בצורתו הפרימיטיבית ביותר, זה ששייך לימים חשוכים של לפני מאות בשנים.
<יהודית קליין: גננות רבות מסורות ואחראיות העושות לילות כימים כדי לעמוד בדרישות הגבוהות של הפיקוח מטעם משרד החינוך זוכות לשכר של 3,500 שקל, מגוחך אפילו לציין זאת.
<יהודית קליין: ישנן עמותות המשלמות בתלוש 1,000-2,000 יותר והן נתבעות על ידי המעביד להחזיר את הסכום במזומן לאחר חודש.
עאידה תומא סלימאן: אני מתה לדעת לאיזה בית ספר כולם הולכים ולומדים את השיטות האלה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא יאומן.
<שמחה בוסי: עכשיו תביני מאיפה כל האחרים למדו, אם לא מרשת הגנים של אגודת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת, יש אחוות נפש בנושא הזה.
<שמחה בוסי: היא עובדת 5 ימים והיא עובדת 4 ימים - - -
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא טוען שהוא המורה בעניין הזה.
<יהודית קליין: חלקן מועסקות 5 ימי עבודה במשרה מלאה בחודש, אך בתלוש מתוגמלות על 4 ימי עבודה, כ-67% משרה.
<יהודית קליין: גננות רבות נדרשות על ידי המעביד להחזיר להם 50% מפדיון קרן ההשתלמות ואם לא איום פיטורין לאלתר, מיידי.
<יהודית קליין: אין כל התאמה בין שכרן של הגננות לטבלת השכר הקבועה על פי חוק במשרד החינוך.
<יהודית קליין: הן מוחתמות בפזיזות על חוזים, בחדרי חדרים, אין להן רשות להוציא מדלת המשרד החוצה את החוזה, אין להן רשות להתאגד או להלין וכדומה.
<יהודית קליין: על אף שחזרנו וקבלנו רבות על תופעות מחפירות אלה לא חל כל שינוי, לא חל שינוי של ממש במצבן של הגננות והעושק משגשג וכובש שיאים חדשים.
<יהודית קליין: שתיקת המערכת רק מדרבנת בעלי עמותות רבות להמשיך בדרכם.
<יהודית קליין: גננות עצמן יודעות כי אם תעזנה לפצות פה ולהתלונן על העוול שנעשה להן הן תמצאנה עצמן מפוטרות ללא תנאים וללא פיצויים.
<יהודית קליין: אנו דוגמה חיה לכך.
<יהודית קליין: אנחנו לא חוששות כאן לבוא ולדבר כמו חברותינו, יחד עם קבוצת גננות פוטרנו על אותו העוון, פיטורים מחמת גיל, גיל 55, פוטרנו ללא תנאים סוציאליים מינימליים.
<יהודית קליין: התחלנו להיאבק על זכויותינו, הנהלת העמותה אמרה שהמדינה משלמת לעורכי דין ומצידם שנתבע אותם עד 120.
<יהודית קליין: בית הדין לעבודה החזיר אותנו עם עוד גננות לעבודה - - -
עאידה תומא סלימאן: למה פיטרו בגיל 55?
<יהודית קליין: כי הם החליטו שאנחנו כבר לא שוות ואנחנו כבר לא מסוגלות.
<קריאה: הם עלו להם יותר בגלל הוותק.
<יהודית קליין: הגננת גיטה אלבוים, למשל, אם ל-15 ילדים, מפרנסת עיקרית, גם פוטרה מחמת גילה.
<יהודית קליין: היא לא ידעה על התביעה המשותפת שלנו והתחננה לשוב לגנה.
<יהודית קליין: הגן שלה המשיך לפעול באמצעות גננת חדשה צעירה והעמותה לא התחשבה בה לאחר עשרות שנות עבודה מסורה והותירה אותה לאנחות.
<יהודית קליין: מכיוון שהסתדרות מורי אגודת ישראל, להם שילמנו דמי חברות כל השנים, לא נענתה לקריאתנו חברתי שמחה בוסי ואני, בהכוונת עורך דין - - - התחלנו לפעול למען הקמת ארגון גננות חרדיות, לכן הנהלת עמותת הגנים נקמה בנו וסגרה לשתינו את גני החובה, שם עבדנו, באמצע השנה, בלי לדאוג לילדים, לאן הם יילכו ללמוד, איפה יש להם מקום.
<יהודית קליין: אנחנו המשכנו לעבוד עד סוף השנה ולא השבתנו את הגן אפילו ליום אחד, עבדנו ללא שכר כל השנה.
<יהודית קליין: במטריית רישיון הגן שלי עבדה גננת נוספת, אלמנה.
<יהודית קליין: היות שהרשת סגרה את סמל הגן שלי גם גנה נסגר, היא פוטרה באותם אי תנאים כמו שלנו והמשיכה לעבוד בעמותה אחרת שלקחה את הגנים בתנאים מביישים.
<יהודית קליין: במר נפשה היא התלוננה על מצבה הכלכלי הקשה, היא סיפרה בכאב שהיא אינה שורדת.
<יהודית קליין: שבוע לאחר מכן היא קיבלה דום לב ונפטרה.
<יהודית קליין: איך אפשר להתעלם ולהבליג?
<יהודית קליין: גננות זועקות גם מהאדמה.
<יהודית קליין: לאחר כ-40 שנות עבודה בנאמנות ובמסירות נשארנו ללא פיצויים וללא פנסיה, כל הפנסיה שלנו, שנגיע לגיל 70, לפי התכנית שלהם, זה 1,300 שקל לחודש.
<יהודית קליין: הם עשו לנו חיסכון מאוד אכזרי, כמעט 40% מתוך החיסכון, מתוך הקרנות לפנסיה, הם הפכו את זה לתכנית ביטוח חיים ולכן הקופות שלנו ריקות.
<יהודית קליין: וגם חלק מהזמן לא העבירו מהכספים שהורידו לנו לקרנות.
<יהודית קליין: שמחה הייתה מפרנסת עיקרית, בעלה חלה מיד לאחר פיטוריה באירוע מוחי קשה והפך לסיעודי.
<יהודית קליין: יש להם ילד שלוקה בתסמונת דאון.
<יהודית קליין: אני אלמנה מגיל 37, אם ל-7 ילדים, מפרנסת יחידה.
<יהודית קליין: ללא כל התחשבות, לא אנושית, לא חוקית, הותירה אותנו ללא כל ביטחון סוציאלי מינימלי.
<יהודית קליין: רבות מן הגננות הינן מפרנסות עיקריות וכל נטל הפרנסה מוטל על כתפיהן.
<יהודית קליין: הן אינן מצליחות לגמור את החודש ונאלצות להשלים בגלגלי ההלוואות שאינן נגמרות.
<יהודית קליין: בתים רבים על סף התמוטטות, העוני הכבד מכה במשפחות האלה ומחולל בהן שמות.
<יהודית קליין: אחוז נשירה מלימודים ונטישת הבית בקרב משפחות שהאם מועסקת כגננת או סייעת נוסק לגבהים.
<יהודית קליין: כן, ילדים ממש נוטשים את הבית, נוטשים את הלימודים, כדי לעזור לאמא, להורים, בכלכלה.
<יהודית קליין: הם לא יכולים לראות את המצב הזה.
<יהודית קליין: אנו מבקשות לבדוק מדוע מנסים להשתיק ולהחביא את זעקת הגננות מתחת לשולחן.
<יהודית קליין: שתיים, לאזן בין דרישות הפיקוח לבין מכת הקיפוח.
<יהודית קליין: מדוע לא יקום גוף חוקי אשר יפקח לאן זורמים כספי הגננות על ידי צינורות שהעלו מזמן חלודה.
<יהודית קליין: ואחרון אחרון חביב, נבקש מכולם כאן סביב כי שכר ותנאים יועברו ממשרד החינוך לעובדי ההוראה באופן ישיר, זו העת לעצור שפיכות דמים, למנוע סבל ועוולות.
<יהודית קליין: תודה לכולם.
עאידה תומא סלימאן: האמת, אני לא דקדקתי בזמן הדיבור כי באמת אני מזועזעת.
עאידה תומא סלימאן: היה לי מאוד קשה לשמוע את הפרטים האלה.