GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמל אלנססרה: מכיוון שהתחלתי במה אנחנו עוסקים, שני הדברים החשובים שלנו, שזה לספק יותר פרנסה והעסקה לנשים שהן מובטלות.
<אמל אלנססרה: מפעל האריגה, שזה עמוד השדרה של סידרה, משם התחילה סידרה לפרוץ את הדרך שלה, היום יש לנו 75 נשים שהן עובדות בתוך הבתים שלהן, בתוך משק הבית, שזה לא מובן מאליו והם כן מאפשרים להם לעבוד במקום שאי אפשר לצאת מהבית.
<אמל אלנססרה: זה אמור לזכותנו שזו כן הצלחה.
<אמל אלנססרה: השאיפה שאנחנו נגיע ליותר מ-200 נשים שיוכלו לעבוד בתוך לקייה בלי בעיות, שהיא תוכל לפרנס את עצמה, שתוכל לממש את עצמה ואת הזכויות שלה.
נחמן שי: כשאת אומרת שהן לא יוצאות מהבית, הן לא יוצאות מלקייה.
<אמל אלנססרה: גם מהבית שלהן.
נחמן שי: ממש מהבית?
<אמל אלנססרה: אנחנו אוספים את הצוות שלנו ואוספים את הכול, אחרי שהן מכינות את השטיח.
נחמן שי: זאת אומרת הן עובדות ממש בבית.
<אמל אלנססרה: הן עובדות ממש בבית.
<אמל אלנססרה: יש לנו שתי נשים, בעיקר זה הצוות של האריגה, שזה שש נשים בתדירות משתנה, יש חלק שעובד בחצי משרה ויש חלק שעובד ברבע משרה, אבל מנסים לעבוד לשירות כל האנשים, בהיקף היכולת שלנו כעמותה שרוצה ושואפת להעסיק את הנשים בנושאים שהן יודעות.
עאידה תומא סלימאן: אמל, אפשר לשאול שאלה?
עאידה תומא סלימאן: כאשר את אומרת 75 נשים עובדות בפרויקט, כמה אישה יכולה להרוויח בחודש בממוצע מעבודתה?
עאידה תומא סלימאן: כמה זה מספק לה?
<אמל אלנססרה: הממוצע 2,000, לא יותר.
עאידה תומא סלימאן: אבל זו עבודה מתוך הבית.
<אמל אלנססרה: בדיוק.
<אמל אלנססרה: אני חייבת גם להזכיר את זה, אנחנו לא גוף ממשלתי, אנחנו נשענים על תרומות שאנחנו מגייסים ולכן היכולת שלנו, גם התקציבית, לממן - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אתן גם צריכות לדאוג למכירת ה - - -
<אמל אלנססרה: לכן חשוב להזכיר את זה, כי זה גם המקום שלכם, איך באמת לראות איפה המקום שאנחנו יכולים להשפיע ביחד ולספק פרנסה ליותר נשים.
<קריאה: אבל יש מכירות טובות, לא?
<אמל אלנססרה: נכון, במקביל כן.
<אמל אלנססרה: המכירות, לפני שלושה חודשים אנחנו הרגשנו שזה מעט, היום אנחנו מרגישים שזה יותר טוב.
<אמל אלנססרה: לפעמים יש עליות ויש ירידות בזה.
<אמל אלנססרה: זה תלוי גם בקבוצות.
<אמל אלנססרה: אחרי המלחמה האחרונה זה מעט, יש לזה השפעה מאוד משמעותית.
<קריאה: יש מישהו שעובד על שיווק?
<אמל אלנססרה: יש לנו.
<אמל אלנססרה: טלאל תיכף יציג את עצמו ואני לא רוצה לקחת לו את ה - - -
נחמן שי: יש פה מגייסת משאבים, נכון?
<אמל אלנססרה: זה מכירות.
נחמן שי: אני יודע, אבל משאבים זה - - -
<אמל אלנססרה: אני לא רוצה לקחת את הבמה רק לעצמי אז תיכף כל אחד יציג את עצמו בשתי דקות ואז כל אחד יסביר על הפרויקט שלו.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבקשת, כשאתם מציגים את עצמכם תגידו את זה בקול רם כדי שנוכל לרשום בפרוטוקול.
<טלאל זיאדנה: אני טלאל זיאדנה, רכז שיווק בפרויקט האריגה, התחלתי לפני פחות מחודש.
<טלאל זיאדנה: כמו שאמל אמרה, שאנחנו עובדים עם משהו כמו 75 נשים שעובדות מהבית שלהן והשאיפה היא להגיע לכמה שיותר, להגדיל את זה.
<טלאל זיאדנה: בנוסף לעבודה של הנשים באריגה, חלק מהן גם מדריכות סיורים בתוך העמותה, כאן באוהל הן מראות את התהליך של האריגה ואנחנו עובדים עכשיו על פיתוח, לנסות לשדרג את הסיורים כמה שאפשר ולנסות למשוך קהל בשביל גם להגדיל את ההכנסות שלנו ולהגדיל את המודעות לפרויקט ולעשייה שלנו.
<טלאל זיאדנה: זהו, בגדול.
<טלאל זיאדנה: אמל כבר סיפרה את הכול.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אומרים מכירות, אתם מקדמים את המכירות בתוך החברה או שמנסים לפרוץ?
<טלאל זיאדנה: אנחנו מנסים להגיע לשווקים מחוץ לארץ.
נחמן שי: למי אתם מוכרים?
נחמן שי: מה קהל היעד שלכם?
<טלאל זיאדנה: כרגע אנחנו מוכרים לתיירים ויש לנו גלריות בחו"ל, יש לנו גלריה בקופנהגן ובמילנו.
נחמן שי: שאתם שולחים להם סחורה?
<טלאל זיאדנה: שאנחנו שולחים סחורה.
נחמן שי: ומה זה תיירים?
נחמן שי: איך התיירים יודעים על המוצרים שלכם?
<טלאל זיאדנה: דרך חברות תיירות, מארגני תיירות.
נחמן שי: הם באים הנה?
<טלאל זיאדנה: הם באים לכאן, כן.
<טלאל זיאדנה: בדרך כלל מגיעים לכאן או דרך תצוגות שאנחנו הולכים, אנחנו משתתפים בתערוכות, כרגע בארץ, אבל השאיפה היא להגיע גם למקומות בחו"ל, גם בבתי שגרירים אנחנו עושים תערוכות.
נחמן שי: מה היקף המכירות שלכם?
<טלאל זיאדנה: את זה אני לא יודע להגיד.
נחמן שי: אמל, מה היקף המכירות?
<אמל אלנססרה: היקף המכירות של האריגה, ממוצע של 250, לא יותר.
<אמל אלנססרה: בחודש אתה מתכוון?
נחמן שי: שנתי.
<אמל אלנססרה: שנתי זה יותר, כמעט - - - זה לא ביותר.
<אמל אלנססרה: אלכס יכולה - - -
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: 300,000 בשנה.
עאידה תומא סלימאן: זה לא הרבה.
<אמל אלנססרה: נכון.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד לחשוב על שיווק ספציפי לכל מיני חנויות שנמצאות בערים הגדולות דווקא, גם בארץ.
עאידה תומא סלימאן: נגיד תל אביב, חיפה.
נחמן שי: שיווק זה מדע גדול.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אבל להתחיל, שהסחורה תהיה בכמה מהחנויות דברים שהם דומים, כך שהציבור, מי שבא - - - וצריך לשווק - - -
<טלאל זיאדנה: אנחנו עובדים על זה, גם על האתר וגם על תכנית שיווקית שאמורה להיות מוכנה עד סוף השנה.
<קריאה: הוא חדש בתפקיד.
<אמל אלנססרה: קח בחשבון שהוא חדש בתפקיד, אבל - - -
<סחר אבו זיאד: שמי סחר אבו זיאד, הצטרפתי חדשה, התנדבתי ביוני, חודש שלם בעמותה והתחלתי ברבע משרה, בחודש הזה.
<סחר אבו זיאד: בינתיים אני סטודנטית.
<סחר אבו זיאד: התפקיד שלי הוא פיתוח כלכלי ומעקב על פרויקטים חדשים.
<סחר אבו זיאד: בינתיים אנחנו עובדים על פיתוח פורום נשי לנשים בעלות עסקים קטנים, בנוסף לעסקים של גברים.
<סחר אבו זיאד: והנה, מתחילים.
נחמן שי: מה ההשכלה שלך?
<סחר אבו זיאד: אני סטודנטית לתואר ראשון במינהל עסקים במכללת אחווה.
נחמן שי: כל יום את לומדת?
<סחר אבו זיאד: לא, שלושה ימים.
נחמן שי: באיזה שנה?
<סחר אבו זיאד: ב'.
נחמן שי: היא לא נוסעת לחברון.
עאידה תומא סלימאן: לא, היא לא נוסעת לחברון.
נחמן שי: אני לא מבסוט מזה שהם נוסעים לחברון.
עאידה תומא סלימאן: גם אני לא, אבל זה - - -
נחמן שי: עם מה הן חוזרות, זאת השאלה.
נחמן שי: לא עם אהבה גדולה לארץ הזאת.
עאידה תומא סלימאן: זה הממשלה והמוסדות צריכים לשאול את עצמם.
<ביאן ג'בר: אני ביאן, רכזת תכניות זכויות - - - כרגע בסידרה - - - מקבלת את ההכרה בכפרים הלא מוכרים, במיוחד לא להרס כפרים ו - - - אנחנו גם עובדים על נושא ביטחון ובטיחות של נשים בכלל, במיוחד בכפרים הלא מוכרים.
<ביאן ג'בר: אנחנו מנסים ליצור איזה שהוא מרחב מוגן לנשים כדי לבוא לשתף, לדבר על מה הצרכים שלהן, מה הרצונות שלהן, מה הן רוצות לעשות בחיים.
עאידה תומא סלימאן: שתפי.
<ביאן ג'בר: למשל אנחנו עובדים במיוחד עם כפר ואדי עתיר - - - זה יעזור לנו מאוד, אין כל הזמן גברים בכפר שיעבירו אותם ממקום למקום.
נחמן שי: הן לא ייכנסו למכוניות עם גבר שהוא לא הבעל שלהן.
עאידה תומא סלימאן: כן, בטח.
<ביאן ג'בר: כן.
<ביאן ג'בר: במיוחד שיש כבר אוטובוס שעובר שם ומגיע עד ל - - - אין שם תחנה שאוטובוס יכול לעצור.
עאידה תומא סלימאן: זה כפר לא מוכר?
<ביאן ג'בר: כן, זה כפר לא מוכר, ואדי עתיר.
נחמן שי: אז האוטובוס לא עוצר.
נחמן שי: הצ'אנס היחיד שלה לצאת מהכפר זה או עם הבעל או החבר שלה, נגיד, או עם עוד נשים ביחד.
עאידה תומא סלימאן: איזה חבר?
נחמן שי: דיברנו קודם על ביטויים אחרים, אז לקחתי את הביטוי הזה.
עאידה תומא סלימאן: או עם הבעל, או עם אח, או עם הבן.
עאידה תומא סלימאן: אפילו בן דוד זה לא - - -
<ביאן ג'בר: וכולם יוצאים בבוקר לעבודה ולא חוזרים אלא רק אחרי הצהריים, נגיד אם מישהי רוצה דחוף לבית חולים או לקופת חולים - - -
נחמן שי: מה היא עושה?
<אמל אלנססרה: יש ילד שנפטר.
<אמל אלנססרה: היה להם מקרה לפני חמש שנים שילד נפטר בלי - - -
נחמן שי: היא מצלצלת לבעלה ואומרת לו - - -
<אמל אלנססרה: אבל במקביל יש קיבוץ, שעובר שם מאותו הכביש.
<ביאן ג'בר: עובר שם אוטובוס, הן רק רוצות תחנה ולא שקו מיוחד יבוא וייקח אותן.
<ביאן ג'בר: זה הכי פשוט.
נחמן שי: ולמה האוטובוס לא עוצר?
נחמן שי: כי זה כפר לא מוכר?
<אמל אלנססרה: כן, הוא לא קיים בשבילם.
<אמל אלנססרה: זה לא נמצא על המפה.
נחמן שי: הם שקופים.
עאידה תומא סלימאן: אלה השקופים.
<ביאן ג'בר: הבאנו עורכת דין ממשרד מבקר המדינה לבקר אותם, לראות את המצב, היא צילמה צילומים והעניין בטיפול.
<אמל אלנססרה: מה שמעניין בזה, שגם עניינים שמגיעים לממשלה זה גם לוקח טווח בלתי נסבל בכלל.
<ביאן ג'בר: והיא ביקרה וצילמה שם את כל ה - - - הייתה שם תחנה, אבל הטענה שהם לא יכולים, שזרקו אבנים ויש הרבה תלונות למשטרה וכשהגיעו למשטרה - - -
עאידה תומא סלימאן: עכשיו הם יקבלו 20 שנה.
<ביאן ג'בר: לא, אבל כשהלכו למשטרה ובדקו את התלונות לא היו שם תלונות על זריקת אבנים.
<ביאן ג'בר: אז זו סתם טענה שקרית שלא - - -
עאידה תומא סלימאן: השאלה, הבעיות של נשים, אנחנו ניסע עכשיו לאום אלחיראן ונראה בשטח ונראה מה - - - אבל נגיד איפה שהזכרת, ואדי עתיר, מאיפה הן מקבלות שירות בריאות?
עאידה תומא סלימאן: מאיפה הן מקבלות שירותי רווחה?
<ביאן ג'בר: זו בעיה שיש - - -
<קריאה: לא ח'ורה.
<נאהדה אלעקבי: זה באר שבע, אבל זה כל כך רחוק וחלק מהן, שהן נמצאות בכתובת של ח'ורה ולא מגיעות לח'ורה, למרות שח'ורה הכי צמוד לאום אלחיראן ולוועדי עתיר.
<נאהדה אלעקבי: גם קח בחשבון שעתיר הוא כפר שהוא במקביל לאום אלחיראן, זה אותו ציר.
<נאהדה אלעקבי: הם אחד מול השני, זה אותם משפחות.
<ביאן ג'בר: זה פשוט יותר נגיש מבחינת השירותים, כמובן שזה לא נגיש, השירותים הם לא - - - הם רק - - -.
<ביאן ג'בר: אז זו הבעיה.
עאידה תומא סלימאן: אז תאר לעצמך, אישה שרוצה להתלונן על אלימות במשפחה.
עאידה תומא סלימאן: כדי לצאת מהכפר היא צריכה שהבן זוג ייקח אותה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר הגבר האלים צריך להסיע אותה כדי שהיא תתלונן עליו, אם בכלל היא תיסע.
נחמן שי: יכול להיות שזה one way.
<אינסאף אבו שארב: לכן אנחנו רואים הרבה נשים שמגיעות עם סיפור אחר, של ביטוח לאומי וכל מיני דברים אחרים, או שירות רפואי, לזה מותר להן, ואגב מתחילים הסיפורים המודחקים המושתקים לצאת לאט לאט.
<אינסאף אבו שארב: צריכים להדחיק כל הזמן, כי אין מענה.
נחמן שי: אם היא מתקשרת למשטרה ואומרת - - - אגב, צריך להיזהר לא לדבר כל הזמן רק על הנושאים האלה כי אז יתקבל הרושם שכל הגברים הבדואים מרביצים לנשים שלהם, שזה גם לא נכון, אנחנו צריכים להיזהר לא לעוות את התמונה, אבל אם נגיד היא מתקשרת - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אבל אם יש אישה אחת מוכה צריך להנגיש לה את השירות.
נחמן שי: ברור, זה מה שאני שואל.
נחמן שי: היא מתקשרת למשטרה, היא יודעת את הטלפון, יש לה טלפון נייד, זה ברור - - -
נחמן שי: זה לא ברור?
<ביאן ג'בר: יש בעיה קטנה, שגם בוואדי עתיר אין קליטה.
<ביאן ג'בר: אתה מגיע לשם אתה יודע ששלוש שעות או במהלך הפעילות אין מצב שיגיע אליך טלפון, שום הודעה, שום כלום.
נחמן שי: אין שום אנטנה שם?
<אינסאף אבו שארב: נניח שהיא התקשרה, מי פוגש אותה?
<אינסאף אבו שארב: מישהו שמדבר איתה בשפה העברית, לא בערבית, ולכי תסבירי מה קורה איתך.
<אינסאף אבו שארב: בינתיים היא יכולה לוותר, להתייאש ולא לעשות את זה.
<אינסאף אבו שארב: וגם אם היא מגיעה לתחנה והם לא ייצאו ליישוב, לסכן את עצמם, הם לא ייצאו ליישוב וישאלו הרבה שאלות, כי לפעמים הם מפחדים שיש נשקים ויש חמושים ולא יוצאים ומניסיון שלי של הרבה שנים, ואני חקרתי את התופעה וראיינתי נשים ובדקתי עם המוסדות, יש לנו את דוח 'קשר השתיקה- אלימות במשפחה', שמדבר בדיוק - - -
עאידה תומא סלימאן: אולי במקרה תגידי מי את.
<אינסאף אבו שארב: לא, כי אתם בדיוק שואלים שאלות שאני לא יכולה לשתוק.
<ביאן ג'בר: אני אסיים עם זה ואני רק רוצה להגיד על הנושא של - - - ולמען האמת שעדיין לא, אלה צעדים ראשונים וכמובן שיש נשים במקומות ש - - - אנחנו רואים שאצלנו בחברה הנשים לא משותפות בשום פורום, אפילו הכי פשוט שיש, ועד הורים בבתי ספר, אין נשים שם.
<ביאן ג'בר: זה הכי פשוט, זה הכי קרוב לילדים, זה לא מקובל.
<ביאן ג'בר: היו ניסיונות וזה לא הצליח ו - - -
נחמן שי: אבל מורות יש.
עאידה תומא סלימאן: אבל הרוב המורות הן מהצפון.
נחמן שי: אין מנהלות?
<קריאה: מעט מנהלות, מעט סגל בכיר.
<רים נסאסרה: אני גרה ברהט, עובדת בסידרה משנה שעברה.
<רים נסאסרה: אני עכשיו בתפקיד רכזת פרויקט גינות, שעושים בכפרים הבלתי מוכרים וצריכות להקים בשמונה כפרים, שהם כפרים בלתי מוכרים, בכל כפר צריך להקים שלוש גינות גדולות ושלוש גינות בינוניות ו-24 גינות קטנות, בקופסאות.
<רים נסאסרה: בפרויקט הזה עובדות אני ורכזת שותפה, סמירה.
<רים נסאסרה: נספר על זה בשטח.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבקר בפרויקט הזה.
<רים נסאסרה: כן.
<סמירה אבו סיאב: אני רכזת פרויקט של גינות של המדבר.
<סמירה אבו סיאב: אני אספר את זה בסיור.
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: ממש בקצרה אני אגיד שקוראים לי אלכס ברגר-פולסקי, אני עובדת פה בגיוס משאבים ובעריכת תכניות.
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: עריכת תכניות זה משהו שאנחנו שמים עכשיו בסדר עדיפויות מאוד גבוה והתחילו להיות לנו תוצאות מזה ורציתי להסב את תשומת לבכם לתיקיות כאן, שאתם מוזמנים לקחת.
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אני מתנצלת שזה באנגלית, כל המסמכים באנגלית, כי זה בדרך כלל קהל היעד של המסמכים שלנו.
נחמן שי: איפה את גרה?
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אני גרה בירושלים ונוסעת.
עאידה תומא סלימאן: את מגיעה כל יום?
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: לא כל יום, אבל עובדת הרבה מהבית, סקייפ זה משהו מדהים.
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אבל תמצאו תוצאות מהעריכה הראשונה שאנחנו עשינו בפיתוח כלכלי בקרב נשים שהתחילו עסקים.
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: זה קצת משקף איך זה השפיע עליהן באופן אישי, איך זה שינה את רמת התקווה שלהם, הרגשה של העצמה, זה היה מאוד מובהק.
נחמן שי: את עובדת של העמותה?
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: כן.
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אנחנו עובדים גם ביחד עם מעריכת תכניות חיצוניות, שהיא מרצה בארצות הברית והיא גם באה לביקורים.
נחמן שי: בעמותה יש מקורות כספיים, חוץ מהתוצר?
נחמן שי: מי תורם?
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: האמת שהעסק עכשיו כמעט מגיע לאיזון.
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אז בעצם כל התכניות האחרות מבוססות על - - -
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל מי התורמים?
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: מי?
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: כרגע התורמים הגדולים לגינות זה קרן ון ליר וכל העבודה של הזכויות זה קרן שנקראת קורדד בהולנד וגם השגרירות האמריקאית, היא כרגע - - -
נחמן שי: את מארצות הברית?
<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: כן, מניו יורק.
<נאהדה אלעקבי: אני יועצת למעמד האישה במועצה מקומית ח'ורה.
<נאהדה אלעקבי: לא היו לי תקציבים, רק השנה קיבלתי תקציב, אבל משנת 2006 אני הקמתי עמותה, קוראים לה בת המדבר, בינת אל בהדייה בערבית.
<נאהדה אלעקבי: התחלתי לעשות כל מיני פרויקטים לנשים, העצמה, העצמה כלכלית, כל מיני, אבל התחלתי לחשוב שתהיה להן פרנסה מתוך היישוב.
עאידה תומא סלימאן: את במינוי במכרז?
<נאהדה אלעקבי: מכרז והייתה גם הצבעה.
<נאהדה אלעקבי: ב-2004 התקבלתי כיועצת למעמד האישה.
נחמן שי: את עובדת סוציאלית?
<נאהדה אלעקבי: לא, אני לא עובדת סוציאלית.
עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת 'אני מקבלת תקציב', זאת אומרת תקציב דרך העמותה או דרך ראש המועצה?
<נאהדה אלעקבי: לא, דרך הרשות.
<נאהדה אלעקבי: רק השנה.
<נאהדה אלעקבי: 20,000 נתן לי.
<נאהדה אלעקבי: מספיק.
<נאהדה אלעקבי: זה השנה הראשונה.
<נאהדה אלעקבי: משכורת אני מקבלת מהמועצה.
עאידה תומא סלימאן: זה תקן שלם?
<נאהדה אלעקבי: כן, תקן שלם.
נחמן שי: תקציב הפעולות שלך הוא 20,000?
<נאהדה אלעקבי: כן.
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שזה תקן.
עאידה תומא סלימאן: אחת הבעיות שלא נותנים תקנים ליועצות.
<נאהדה אלעקבי: יש לנו שכונה שהיא הכי קשה בח'ורה, שאני התחלתי לעשות כל מיני פרויקטים לנשים על משפחתונים, קורס למשפחתון, שתהיה לה פרנסה מתוך הבית, גם ספרות, יזמות עסקית, כל הדברים האלה.
<נאהדה אלעקבי: אני עושה גם מול העמותה, אני לא מקבלת - - -
עאידה תומא סלימאן: יש לכם מעונות יום בח'ורה?
<נאהדה אלעקבי: יש מעונות יום.
<נאהדה אלעקבי: יש לנו 16, יש לנו משפחתונים.
עאידה תומא סלימאן: לא, מעונות יום או משפחתונים?
<נאהדה אלעקבי: מעונות יום יש אחד, שהוא במתנ"ס.
<נאהדה אלעקבי: יש לנו גם את הפרויקט של קייטרינג של ח'ורה, שעובדות מעל 20 נשים.
<נאהדה אלעקבי: אני גם מלמדת אותם קורס תפירה, אני בוגרת שנקר, אני מעצבת ונותנת להם את כל ה - - -
נחמן שי: את גרה בח'ורה?
<נאהדה אלעקבי: אני גרה בבאר שבע.
<נאהדה אלעקבי: כל יום אני נוסעת מבאר שבע לח'ורה.
נחמן שי: כל המשפחה שלך גרה בבאר שבע?
<נאהדה אלעקבי: אני והילדים שלי.
נחמן שי: ומה הילדים עושים?
<נאהדה אלעקבי: הילדים, יש לי שלושה עובדים סוציאליים - - -
נחמן שי: לי יש רק שתיים.
נחמן שי: שתי הבנות שלי הן עובדות סוציאליות, אבל אחת כבר ברחה, ברחה מהמקצוע, לא מהבית שלה.
<נאהדה אלעקבי: לא, יש לי ארבע בנות ושני בנים, אני חד הורית, גידלתי את הילדים לבד, ויש לי הרופאה הראשונה בנגב, היא סיימה והיא גניקולוגית.
עאידה תומא סלימאן: היא סיימה?
עאידה תומא סלימאן: כשפגשתי אותך פעם ראשונה - - -
נחמן שי: רגע, יש עוד חמישה ילדים.
נחמן שי: עוד שלוש עובדות סוציאליות, הגענו לארבע, עוד שניים.
<נאהדה אלעקבי: יש לי שתיים עובדות סוציאליות והבן גם ויש לי אחת שהיא עובדת מזכירה בבית ספר, אני לא מסכימה, אני רוצה שהיא תלמד עוד, ויש לי בן שעובד באילת, אחראי מחסן.
נחמן שי: אז גם ממנו את לא מרוצה?
נחמן שי: את רוצה שהוא ילמד?
<נאהדה אלעקבי: הוא היה ילד חכם, יותר מהבנות, יצא לעבוד, אבל אנחנו רוצים שהוא יחזור.
<נאהדה אלעקבי: אז ברוך ה', גידלנו את הילדים ואני רוצה לתת מה שאני עשיתי לנשים, שיהיו חזקות ויגדלו את הילדים, אפילו יש לנו את ה - - -
נחמן שי: יש לנו שתי חברות כנסת - - - עוד מעט לא יהיה לי מקום ברשימה.
עאידה תומא סלימאן: בהרבה מקומות שהייתי אמרו לי 'עאידה, את האישה הראשונה', אמרתי 'כל פעם שאני נכנסת למשהו כאישה ראשונה אני מבטיחה שלא אשאר יחידה'.
<נאהדה אלעקבי: עאידה מכירה אותי מזמן, לא מעכשיו.
נחמן שי: - - - יותר מאשר בנושאים - - -
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת לאן זה יוביל, בואו נחזור לדיון.
נחמן שי: לא אמרתי, אמרתי יותר בנושאים חברתיים.
עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה שפגשתי את נאהד, הבת שלה בדיוק התקבלה ללימודי רפואה.
עאידה תומא סלימאן: עוד לא התחילה אפילו.
<אינסאף אבו שארב: אני רוצה להתפרץ ולהגיד שביום ראשון התקבלה אחותי ללימודי רפואה אחרי שנתיים שהיא מנסה ולומדת ומשפרת והיא מגיעה מכפר בלתי מוכר.
<אינסאף אבו שארב: אני במקור מכפר בלתי מוכר.
<אינסאף אבו שארב: היא למדה בערערה ו - - -
<נאהדה אלעקבי: בבן גוריון?
<אינסאף אבו שארב: לבן גוריון, כן.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו את צריכה לדבר, בבקשה.
<אינסאף אבו שארב: אני אינסאף אבו שארב, אני עורכת דין, אני מנהלת מרכז זכויות לנשים הבדואיות בעמותת איתך מעכי, משפטניות למען צדק חברתי, מאז שנת 2006.
<אינסאף אבו שארב: אני מגיעה מכפר בלתי מוכר, סדיר, על קו דימונה.
נחמן שי: כמה אנשים חיים שם?
<אינסאף אבו שארב: שם חיים לא הרבה אנשים, 200.
<אינסאף אבו שארב: זה המשפחה שלנו ועוד שלוש-ארבע משפחות.
<אינסאף אבו שארב: לגבי המרכז לזכויות האישה הבדואית, המרכז התחיל כמרכז שנותן מענה לנשים חד הוריות שמגיעות, עקרות בית, חד הוריות, ננטשו, בן זוג לא תומך, כל מה שאנחנו מכירות ואז לאותן נשים צריך לתת את המענה.
<אינסאף אבו שארב: הבטחת הכנסה זה הפתח והפתרון עבור נשים אלה, אין העסקה, אין תעסוקה, אין שום פתרון, גם מבחינת השכלה אלה נשים שלא למדו, רובן לא למדו כלל, אין להן שום הכשרות, אין להן שום תעודות ואני רוצה לציין כבר עכשיו לגבי שירות התעסוקה וההכשרות שהוא נותן, שזה נושא שצריך לבדוק אותו ולטפל בו.
<אינסאף אבו שארב: הסוגיה של הכשרות ששירות התעסוקה נותן לנשים, הוא שולח אותן לעבודות רק של ניקיונות בבתי החולים ובכל מיני מקומות אחרים.
<אינסאף אבו שארב: צריך להציע גם מגוון של תעסוקה אחר.
נחמן שי: מה הכישורים שלהן?
<אינסאף אבו שארב: תראה, גם אם מגיעות נשים שהן לא למדו כלל אפשר להציע להן כל מיני תחומים אחרים, לא חייב לשלוח אותה רק לניקיון, לנקות בתי חולים ובתי עסקים וכל מיני דברים.
<אינסאף אבו שארב: יש אפשרות גם לנשים שהן חסרות השכלה, להכניס אותן לתוך מסלול.
<אינסאף אבו שארב: מה שעושה ריאן גם, שהיא לוקחת את האנשים האלה - - -
עאידה תומא סלימאן: איפה יש מרכזי ריאן פה?
<אינסאף אבו שארב: יש בח'ורה, יש ב - - -
עאידה תומא סלימאן: ברהט אין ריאן.
עאידה תומא סלימאן: יש לשכת תעסוקה.
<אינסאף אבו שארב: יש גם ריאן.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו היינו שם ושאלתי והם אמרו שהם לא חלק מהתכנית.
<אינסאף אבו שארב: לגבי אלימות במשפחה, תופעה קיימת, תופעה שנמצאת והיא לא מטופלת מספיק מבחינת רשויות המדינה.
<אינסאף אבו שארב: אחרי דוח האלימות-קשר השתיקה, הגענו למצב שהמשטרה, אני מדברת על משטרת העיירות, שהיא נותנת שירותים לכל הכפרים הבלתי מוכרים, הם שכרו שירותים של חברת תרגומים שהם מזעיקים נשים וגברים לתרגם לנשים המוכות שמגיעות לשם.
<אינסאף אבו שארב: זה עדיין לא מספיק, זה לא עושה את העבודה.
<אינסאף אבו שארב: זה השתפר מאז ואנחנו רואים גם במספר התלונות שנשים מתלוננות, אבל אנחנו עדיין עם אותה בעיה, שיותר ממחצית מהתיקים נסגרים בגלל האופי שבו מתנהלת החקירה מול שוטרת שהיא לא דוברת השפה הערבית.
<אינסאף אבו שארב: יש בעיה, צריך לחשוב איך אפשר לגייס גם יותר נשים לשורות המשטרה, שיגיעו לשם - - -
נחמן שי: כשאישה בדואית מתלוננת צריכה לראיין אותה שוטרת, לא שוטר, כן?
<אינסאף אבו שארב: זה לא רק - - - אם אנחנו מדברים על אלימות במשפחה וסוגיות מאוד רגישות ואם נכנסת לזה עוד אלימות מינית - - -
נחמן שי: אז חייבת להיות אישה.
<אינסאף אבו שארב: חייבת להיות אישה, שיש לה רגישות.
עאידה תומא סלימאן: בעבירות מין זה חובה שתהיה חוקרת אישה, בעבירות אלימות אחרות זה לא חובה, עדיף.
<אינסאף אבו שארב: אבל עבירות מין אף פעם לא יתגלו.
<אינסאף אבו שארב: האלימות היא מורכבת ואישה לא תבוא, היא תדבר על אלימות פיזית, שיותר קל לדבר על זה, יהיה לה מאוד קשה לחשוף את הסיפור של האלימות המינית, אבל אם יהיו התנאים זה יתאפשר.
עאידה תומא סלימאן: אני גם חייבת להגיד פה שלפעמים זה שמתרגמים זה לא מעביר את המסר נכון, כי לפעמים אנחנו משתמשות בקודים דרך הדיבור שלנו, שהן רומזות, בשפה שלנו הן רומזות למה עלול להתפרשן כתקיפה מינית וכו'.
עאידה תומא סלימאן: אם הבן אדם שמתרגם מתרגם באופן כללי ולא מבין את הקודים האלה זה יפוספס.
נחמן שי: הוא צריך להבין את התרבות.
נחמן שי: אם הוא לא מבין את התרבות, הוא למד בצה"ל ערבית או באיזה שהוא מקום כזה, אלה שפות טכניות יותר ומיועדות לצרכים אחרים, הוא לא יבין את ה - - - כמו שבעברית יש לנו מלים מסוימות שאנחנו יודעים שאנחנו מעבירים את המסר באמצעותן.
<אינסאף אבו שארב: אני חושבת גם שלא מספיק להביא מתורגמנים, סתם מתורגמנים שעברו הכשרה, צריכה להיות הכשרה ספציפית.
<אינסאף אבו שארב: כמו שמכשירים שוטרים לתיקים של אלימות במשפחה, כמו שיש שופטים לדיני משפחה, אותו דבר צריך לחול על אותם מתורגמנים בהיעדר חוקרות שיכולות לעשות - - - אבל זה לא אומר שאנחנו לא נפעל כדי שיהיו נשים חוקרות בתוך המשטרה.
<אינסאף אבו שארב: לא אוכל לסיים בלי לדבר על הפוליגמיות.
<אינסאף אבו שארב: הפוליגמיה, ריבוי נשים, זו תופעה שאני מצפה שיעשו בה פעולות וצעדים כדי לצמצם אותה.
<אינסאף אבו שארב: יש דרך וצריך, כי התופעה ממשיכה באין מפריע וזו בעיה מאוד מאוד קשה מבחינת הנשים.
<אינסאף אבו שארב: זה אלימות, זה הריסת בתים, זה כמו היעדר שירותים.
<אינסאף אבו שארב: זו הבעיה שמזינה את כל הבעיות.
נחמן שי: את יכולה לתת בכמה משפחות יש פוליגמיה?
<אינסאף אבו שארב: לפי המחקרים יש לנו בין 30% עד 40% מהמשפחות שהן משפחות פוליגמיות.
עאידה תומא סלימאן: תוסיפי עוד.
נחמן שי: אישה שנייה.
נחמן שי: יש גם יותר?
<אינסאף אבו שארב: שנייה, שלישית, רביעית, באין מפריע.
נחמן שי: מאיפה הן באות?
<אינסאף אבו שארב: הן באות?
<אינסאף אבו שארב: מכאן.
נחמן שי: מהסביבה?
נחמן שי: אין שום סמכות רוחנית או אחרת שיכולה - - -
<אינסאף אבו שארב: הרוחנית אומרת תתחתנו.
עאידה תומא סלימאן: הבעיה שלפי - - -
<נאהדה אלעקבי: לפי הדת, אבל לא לוקחים את הדת כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: לפי הפרשנות המסורתית לדת עושים כאילו יש לגליזציה דתית לעניין של פוליגמיה, כאשר יש פרשנויות אחרות לטקסט שמגדיר את העניין.
עאידה תומא סלימאן: כלומר אתם מורשים להתחתן פעם ראשונה, שנייה, שלישית, רביעית, זה הטקסט, אבל אם יהיה לכם חשש שלא תנהגו בשוויון בין כולן אז אל תתחתנו, וממשיך הטקסט ואומר, ואף פעם לא תוכלו להיות שוויוניים.
עאידה תומא סלימאן: כלומר בעצם בתוך הטקסט יש אמירה ברורה שאתם לא תוכלו אף פעם להגיע לשוויון ואז אתם - - -
<רבקה קנריק: מה שקובע זה המסורת, לא הטקסט.
עאידה תומא סלימאן: זה מסורת, זו שליטה של אנשי דת שהם הולכים לפי הפרשנות המאוד מסורתית, אפשר גם להגיד ריאקציונית - - -
<אינסאף אבו שארב: ויש שתיקה של המדינה בקטע הזה.
<נאהדה אלעקבי: המדינה הייתה לוקחת את הבעל לבית סוהר, עכשיו לא.
נחמן שי: אם אני אתחתן עם שתי נשים כן יתערבו.
עאידה תומא סלימאן: אם אתה תהיה נשוי ותהיה לך מוכרת בציבור אף אחד לא יתערב.
עאידה תומא סלימאן: כי בעצם הנישואים השניים והשלישיים לא נרשמים.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו דורשים שהמדינה תתערב ואת יודעת את העמדה שלי, אני הייתי מהראשונות, כשאת היית עוד - - -
<נאהדה אלעקבי: כן, בכפר הבלתי מוכר, רצה שם.
עאידה תומא סלימאן: דיברתי על העניין של פוליגמיה, אנחנו רוצים שהמדינה תתערב, אבל לצערי הרב הנישואים האלה לא נרשמים.
עאידה תומא סלימאן: כדי שהמדינה תתערב צריכה להיות תלונה.
עאידה תומא סלימאן: מי שיכול להגיש את התלונה זו האישה עצמה ואז יש לנו בעייתיות.
עאידה תומא סלימאן: כל עוד שהאישה נמצאת במסגרת הנישואים האלה היא לא תלך להתלונן.
עאידה תומא סלימאן: ברגע שהיא תיפגע היא צריכה להוכיח שהיא נשואה, קודם כל.
עאידה תומא סלימאן: הבעיה שמה שקורה, בבתי דין שרעיים, כאשר רוצים לאשרר שהיו נישואים והם יודעים שאלה נישואים שניים ושלישיים הם צריכים להעביר את התיק למשרד המשפטים.
עאידה תומא סלימאן: כשחקרנו את הנושא התברר שבתי הדין השרעיים במקרים המאוד מועטים כן מעבירים את התיק אבל משרד המשפטים לא עושה עם זה כלום.
<אינסאף אבו שארב: בערבית, ואז זה יושב, מתייקים.
נחמן שי: בגלל שזה לא רשום לנישואים אז זה לא קיים.
<אינסאף אבו שארב: לא, אבל בהחלטה מאשררים.
עאידה תומא סלימאן: אבל בית הדין אישר.
עאידה תומא סלימאן: כלומר כשאישה רוצה להתחתן או כשאישה רוצה לרשום את הילד או משהו היא הולכת לבית הדין השרעי ואומרת 'תאשררו לי את הנישואים שעוד לא רשומים אצלכם', ואז בית הדין השרעי, לפי השריעה, חייב לאשרר.
עאידה תומא סלימאן: אבל הוא חייב להודיע למשרד המשפטים שהייתה פה עבירה על החוק הישראלי.
עאידה תומא סלימאן: הם מעבירים את התיקים למשרד המשפטים, משרד המשפטים לא עושה עם זה כלום.
<רבקה קנריק: ועל זה מה התשובה?
עאידה תומא סלימאן: את יודעת כמה שנים עסקתי בזה?
<נאהדה אלעקבי: החוק מעל בית הדין השרעי, צריך לעצור את בית הדין השרעי.
<נאהדה אלעקבי: כמו שהיה אז, ב-68', היו עוצרים אותם.
עאידה תומא סלימאן: אני עוסקת בנושא הזה משנת 1995, אני אומרת לכם, המאבק העיקרי שלנו כנשים ערביות זה המאבק בתוך החברה, זה העלאת המודעות, זה שאנחנו נרים את הקול.
עאידה תומא סלימאן: כי להגיד את האמת, פתאום אנחנו סומכים שרשויות המדינה יתפנו מהכול ויבואו לטפל בזה, הם יטפלו בזה כשזה נוגע לכל מיני הקצבאות.
עאידה תומא סלימאן: אז הם מתערבים.
עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו צריכות לנהל את המאבק בתוכנו, אנחנו צריכות לדבר על זה בתוכנו.
עאידה תומא סלימאן: זה מאבק פנימי.
<קריאה: אבל זה גם, זה צריך להיות מגובה ב - - -
נחמן שי: מגיעות עוד נשים מהשטחים?
נחמן שי: מהגדה גם מגיעות נשים?
<אינסאף אבו שארב: יש נשים שהמצב שלהן מאוד גרוע פה.
נחמן שי: אז הן דפוקות מכל בחינה.
נחמן שי: גם אין להן הגנה, הן גם לא יכולות ללכת למשטרה, כי - - - אולי למשטרה כן כי - - -
<אינסאף אבו שארב: הן מפחדות.
נחמן שי: הן מפחדות שיגרשו אותן.
עאידה תומא סלימאן: והמדינה עוזרת בדיכוי הזה, אקטיבית.
עאידה תומא סלימאן: כי ברגע שהיא לא נותנת להן שום סטטוס, בגלל הוראת שעה של חוק האזרחות, בעצם משאירים את הנשים האלה, היא לא יכולה להתלונן, כי אם היא מתלוננת היא שב"חית, והיא לא יכולה לקבל טיפול רפואי כי בעצם אין לה ביטוח והיא לא יכולה - - -
<קריאה: ולא קצבאות ולא שום דבר.
עאידה תומא סלימאן: אז היא תלויה בו כלכלית לגמרי.