GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: זה מין מעגל קסום כזה שהיא לא יכולה לצאת ממנו ואז היא צריכה לקבל את הכול - - -
נחמן שי: איך הם משיגים את הנשים האלה?
נחמן שי: בכסף?
<אינסאף אבו שארב: זה המשפחות שלהם מעבר לקו הירוק.
עאידה תומא סלימאן: הוא הולך, מתחתן עם בת דודה שלו ומביא אותה.
<קריאה: אני עובדת בסידרה מ-91', העבודה שלי, אני יודעת את כל השלבים של עבודת האריגה, אבל אני עכשיו עובדת בחנות, מוכרת דברים ומדריכה תיירים בערבית ועברית, גם עושה תערוכות בהרבה מקומות בישראל.
עאידה תומא סלימאן: את הלחם הזה את הכנת?
<קריאה: אני יודעת, אבל לא אני עשיתי.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאנחנו בסיור הזה נראה הרבה דברים מדכאים, נראה הרבה דברים מקוממים, אבל רציתי באמצע היום שנקבל - - -
נחמן שי: אבל יש גם הרבה דברים מעודדים.
עאידה תומא סלימאן: כן, בגלל זה רציתי באמצע היום את האתנחתא הזו כדי לקבל גם קצת עידוד מנשים חזקות כמוכן, נשים שמובילות שינוי ונשים שפורצות דרך.
נחמן שי: גם את אישה פורצת דרך.
עאידה תומא סלימאן: זה כיף תמיד שיש גברים בוועדה אצלי, אני כל הזמן מקבלת מחמאות.
נחמן שי: אבל חברים בוועדה, לא יושב ראש.
נחמן שי: שיידעו את המקום שלהם, זה הכי טוב.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצא קצת לראות את האריגה.
בשעה 13: אום אלחיראן
<ראאד אבו אלקיעאן: ברוך בואכם ליישוב אום אלחיראן, היישוב הלא מוכר.
<ראאד אבו אלקיעאן: תיכף אנחנו ניגע ברקע לגבי היישוב.
<ראאד אבו אלקיעאן: אני ראאד, יושב ראש ועד היישוב ומזכיר היישוב.
<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו נעשה היכרות.
<ראאד אבו אלקיעאן: שוב אני מתחיל, אני ראאד, ועד היישוב, מזכיר היישוב.
<ראאד אבו אלקיעאן: הוועד נוסד בשנת 2000, תיכף אנחנו נדבר על הרקע.
<ראאד אבו אלקיעאן: (סבב נוכחות).
<ראאד אבו אלקיעאן: התכנסנו כאן במטרה שדיברה עליה חברת הכנסת ואני אשמח שהיא תיתן קצת הרחבה ואז נעבור לשלב הבא.
עאידה תומא סלימאן: אפשר להגיד את הדברים בערבית, זה לא מחויב בפרוטוקול.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) אנחנו מדברים גם בעברית כי יש חלק שלא מבינים ערבית, אך גם כמו שהסברתי לכם, זה דבר שנחשב לחלק מתפקיד הוועדה אשר אנו עורכים בכנסת, ועל כן אנו גם רושמים פרוטוקול על מנת שנוכל לעקוב אחרי העניינים שצצים.
עאידה תומא סלימאן: אני נבחרתי לפני כחודשיים להיות יו"ר הועדה למעמד האישה שהיא אחת מהוועדות החוקתיות בכנסת, וזו היא הפעם הראשונה שיש לנו אישה ערבית, או ח"כ ערבי שעומד בראש ועדה כזו, הבחירה שלי לבוא לסיור ראשון, בדרך כלל הוועדה מתכנסת בכנסת או שהיא עורכת סיורים בשטח למען סקירת המצב, ואני החלטתי שהסיור הראשון שתערוך הוועדה בשטח יהיה בנגב, ושהנושא שלו יהי הנשים הערביות הבדואיות.
עאידה תומא סלימאן: בבוקר היינו ברהט, נפגשנו עם ראש העירייה ועם מנהל לשכת הרווחה, ועם פקידים בכירים ועמותות, ושמענו לגבי מצב הנשים ברהט, וזה כמובן משקף את המצב בהרבה מקומות אחרים בנגב, לאחר מכן הלכנו לעמותת.
עאידה תומא סלימאן: והכרנו את פעילות העמותה, ושם ביקרנו בפרויקט שלהם "...
עאידה תומא סלימאן: המדבר" והיה חשוב לנו מההתחלה להליט לבקר באום אלחיראן.
עאידה תומא סלימאן: אום אלחיראן כיום, כפי שאני רוצה להבהיר, שאנו כרשימה משותפת העלנו את העניין של אום אלחיראן בכנסת יותר מפעם אחת, אנחנו מנסים לדחות את ההחלטה, או לבטל את ההחלטה באמצעות הסכם מסויים שנוכל באמצעותו לקבע את האנשים באדמותיהם ובבתיהם, אבל לצערי, הממשלה הנוכחית לא ברור לנו עד כמה היא יכולה לשתף פעולה, כי התהליך של גזילת האדמה הוא תהליך חשוב מאוד מבחינתם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם באנו כי מבחינתי, אום אלחיראן היא דוגמא למהותה של הדאגה בה חיות הנשים כשהן מודעות שהבית שלהן עלול להיהרס.
עאידה תומא סלימאן: איך משפיע הרס הבתים על הנשים ועל הגברים כמובן.
עאידה תומא סלימאן: וכסוג של סולדריות כלפיכם בסוגיה ההוגנת שלכם.
<ראאד אבו אלקיעאן: קצת רקע היסטורי ואני רוצה להגיד לכם בפתיח שלי שלאישה אצלנו יש את המקום שלה, יש את ההשפעה שלה ויש את היכולות שלה, גם היכולות הפיננסיות, כשאנחנו מדברים על יכולות פיננסיות, בסיוע ובקידום מקורות פרנסה בבית ובמרכז ביחס למהות היישוב.
<ראאד אבו אלקיעאן: היישוב אום אלחיראן הוא יישוב לא מוכר ואתם יודעים מה זה יישוב לא מוכר, ואני גם אגע בזה תיכף, אבל לאישה אצלנו יש את התפקיד שלה.
<ראאד אבו אלקיעאן: זה לא רק עקרת בית, ועקרת בית זה התפקיד הכי בכיר, ברגע שהיא עקרת בית טובה אז המשפחה יוצאת משפחה בריאה וגדלה משפחה בריאה וטובה, אבל אנחנו דוגלים בשיתופי פעולה מלאים וגם שיתוף פעולה לא רק בעשייה, אלא לפעמים שיתוף פעולה, בפעילות ופעולות ובתכנון או בהכנת החזון והמטרות והיעדים גם תוך המאבק של היום, כמו מאבק פוליטי, חברתי, קהילתי, תקשורתי, הכול, אז משתמשים ועוסקים בכול.
<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו נמצאים ביישוב שהוא יישוב אליטה, יחסית.
<ראאד אבו אלקיעאן: בן 18, יש לו שני מסלולי בחירה ברגע שהוא חוצה את גבול התיכון.
<ראאד אבו אלקיעאן: הוא מסיים תיכון ויש לו שתי אפשרויות בחירה, אין לו את האפשרות השלישית.
<ראאד אבו אלקיעאן: מה זה שתי אפשרויות לבחירה?
<ראאד אבו אלקיעאן: האחת זה לבחור באקדמיה וכל היישוב יתמוך בו, אבל כלכלית המשפחה הספציפית שלו תתמוך בו, שתיים, להיכנס לעסקי המשפחה ולהיות חלק מהם וחלק שמוביל, הוא ילמד את המקצוע וילמד.
<ראאד אבו אלקיעאן: פאדי יכול להעיד, רפאת יכול להעיד וכל אחד בנגב שאתם יכולים לפנות אליו ולשאול אותו, מתוך 46 כפרים לא מוכרים, אני אומר את זה בגאווה חיובית, בגאווה טובה, ואני רוצה שכולם יהיו אותו יישוב, זה יישוב האליטה של ה-46 יישובים.
<ראאד אבו אלקיעאן: מבחינת המצב הסוציו אקונומי, המצב הכלכלי שלו הוא מצב טוב מאוד.
<ראאד אבו אלקיעאן: המצב הכלכלי שלו הוא מצב חזק, המצב החברתי הוא מצב חזק.
<ראאד אבו אלקיעאן: אמרתי, יש שתי אפשרויות בחירה.
<ראאד אבו אלקיעאן: אופציה שלישית לבחור, במצב שלילי, או ללכת לפן השלילי או ללכת לכיוון השלישי, אין כזה מצב.
<ראאד אבו אלקיעאן: יש לנו שתי עובדות שאני מדבר עליהן עכשיו, וזו הדוגמה ששני צעירים בחרו ללכת לא בדרך טובה, לא בדרך חיובית ולא שמעו בקולנו.
<ראאד אבו אלקיעאן: מה שקרה להם, הם נתפסו על ידי המשטרה, נעצרו ונלקחו לשופט.
<ראאד אבו אלקיעאן: אף אחד מוועד היישוב, מהיישוב, גם ההורים, האחים, האבא והאמא, לא ניגש אליהם, אחד מהם אח שלי ואחד מהם בן דוד שלי, שלא שמעו בקולנו והוענשו.
עאידה תומא סלימאן: על מה מדובר?
<ראאד אבו אלקיעאן: לא, זה משהו פלילי.
<ראאד אבו אלקיעאן: אני נותן לך דוגמה על מצב היישוב מבחינת יישוב, איזה רמת חיים.
<ראאד אבו אלקיעאן: זה יישוב ש - - - אני רוצה לתת לך את הדוגמה הזו להמחיש לך כמה היישוב הזה - - -
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) ראיד תקשיב לי ותירגע.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע, אבל חשוב שיהיה ידוע לפני שאנחנו מדברים, שהסוגיה העיקרית שקיימת היום היא סוגיית ההרס.
עאידה תומא סלימאן: גם בגלל שאנחנו מוגבלים בזמן, ואני מעוניינת לשמוע את הנשים, שיהיה ברור, אני רוצה לשמוע אותן.
<ראאד אבו אלקיעאן: אז אני אקצר.
<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו נמצאים היום בשנת 2015 לאור החלטה של בית המשפט העליון שהחליט כן לעקור את היישוב, לפנות אותו ולסלקו ללא שום תכנית אלטרנטיבית אחרת.
<ראאד אבו אלקיעאן: זה משפט אחד.
<ראאד אבו אלקיעאן: משפט שני, זה צווי הריסה, זה צווי פינוי וסילוק, מטפל בית המשפט העליון.
<ראאד אבו אלקיעאן: בית המשפט השלום בקרית גת מטפל בצווי הריסה, זה היה ב-5 במאי, החלטה של בית המשפט העליון, ב-25 במאי ההחלטה על ההריסה, ואז ביקשנו ופנינו לשופט ואמרנו לו, אנחנו פנינו לבית המשפט העליון במטרה לקיים דיון נוסף בנושא הפינוי והסילוק וטרם קיבלנו תשובה ואנחנו רוצים שתדחה את האמירה, או ההחלטה על ההריסה עד שנקבל מועד או נקבל החלטה מבית הדין העליון.
<ראאד אבו אלקיעאן: השופט הקשיב.
<ראאד אבו אלקיעאן: אז אנחנו תחת איום של הריסות היום ביישוב ותחת איום של פינוי וסילוק.
<ראאד אבו אלקיעאן: שני האיומים שמטרידים אותנו.
<ראאד אבו אלקיעאן: הם מטרידים את הנשים, מטרידים את הגברים ומטרידים את הילדים.
<ראאד אבו אלקיעאן: היישוב הזה נוסד לאחר שלוש עקירות בשנת 56' על ידי המושל הצבאי שהביא את האנשים מאדמותיהם, בוואדי זיבאלה, בכוח עקר אותם ומי שהתנגד כביכול, או הוחרם הציוד שלו או נעצר או הורחק לצפת או לאילת, אום רשרש, או לסאפד.
<ראאד אבו אלקיעאן: בשנת 49' זו עקירה ראשונה, בשנת 51' עקירה שנייה, בשנת 53' עקירה שלישית מגבעות להב לכאן, ובשנת 56' הוחלט על ידי מסמך שנמצא אצלנו, ברשותנו וברשות כל העמותות שפעילים איתנו, המסמך הזה אומר שאנחנו יישוב ברשות שמותר לנו לעשות קיום חיים נורמטיביים, 700 דונם למגורים ו-7,000 דונם, שזה לא שייך לגבעות ולכול, חקלאות.
<ראאד אבו אלקיעאן: היום אנחנו לפני פינוי וסילוק או עקירה חדשה, שאנחנו לא מסכימים לה, מכיוון שבשנות ה-90 בוטלה ההכרה של 56' ואז בשנת 2000-2001 הוועד הזה שהוקם, הוועד שאני מייצג אותו והוקם על ידי תושבי המקום, הוועד הזה הוקם לאחר אסון, ואתם חייבים להקשיב לזה, לאחר אסון האוהל שהיה מזכרת מסבא שלי, הוא שכן באמצע היישוב, הוא בער באש באמצע יום שבת בשיא החום ביוני, לא יודעים אם מישהו הדליק סיגריה או משהו, היה אחד הצעירים, בן דוד שלי, בן 19, בתוך האוהל והוא נלכד בתוך האש הזאת וכשהוזעקנו אליו לא הצלחנו לעשות שום דבר למענו כדי להציל אותו, עד שהאש כבר פגעה בו ואז גם אנחנו סיכנו את חיינו והוצאנו אותו ואני זוכר משפט אחד שהוא אמר, 'האם אני חוזר להיות איך שהייתי?
<ראאד אבו אלקיעאן: יפה ושחקן כדורגל?
<ראאד אבו אלקיעאן: ' והוא לא חזר, הוא שרד 12 יום בבית החולים, אחרי כריתות וניתוחים ומת כתוצאה מהאסון הזה.
<ראאד אבו אלקיעאן: אסון שקדם לו, ב-97' זה האסון שהבתים פה היו מפחונים רובם ואוהלים.
<ראאד אבו אלקיעאן: ואז הגיעה סופה של צפון הנגב, שהעיפה את הכול, הרסה את שני הכפרים.
<ראאד אבו אלקיעאן: באסון הזה נספו 3 ילדות ו-51 פצועים ופצועות, כולם בקרב נשים כמעט, רק בחור אחד היה.
<ראאד אבו אלקיעאן: האסון הזה אירע בשעות שרוב הגברים לא בבתים, לא השאיר כלי רכב, לא השאיר בתים, לא השאיר שום דבר, נספו בו 3 ילדות, 51 פצועים.
<ראאד אבו אלקיעאן: 3 הילדות, 11, 12 ו-14, את הראשונה מצאנו אחרי ארבעה ימי חיפוש ליד תל שבע, השנייה בבאר שבע, חמישה ימים, והשלישית לכיוון עזה, כיסופים, בנחל, עם הרוח שהעיפה אותם והנחל סחב אותם.
<ראאד אבו אלקיעאן: רשתות המים.
<ראאד אבו אלקיעאן: אני מקצר וקופץ בין השנים על מנת לא לעבור את שבע הדקות שהגדרתי לעצמי, שיהיה זמן לכולם לדבר.
עאידה תומא סלימאן: אתה עברת אותם.
<אמל אלנססרה: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אם תרשה לי משהו.
<אמל אלנססרה: אני תמיד שומעת את הנאומים הללו.
<אמל אלנססרה: אבל טוב גם שעאידה תומא תשמע את הדברים הללו, אבל באמת אם היית שומעת מהנשים - - -
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) כן ראיד, אבל עוד פעם, אני אהיה מאוד עצובה אם אני אצא מפה מבלי לשמוע את הנשים.
<ראאד אבו אלקיעאן: (אומר דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) את תשמעי את כולן, את לא יוצאת מפה, אנו כבר סגרנו את הכביש.
<ראאד אבו אלקיעאן: אצל הבדואים, האורח הוא "אסיר" אצל המארח.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אני באמת חשבתי שכבר שכחתם את המסורת הזו.
<ראאד אבו אלקיעאן: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי( לא.
<ראאד אבו אלקיעאן: מי שמחליף את המסורת שלו, אין לו זהות ואין לו מולדת וגם לא עבר.
<ראאד אבו אלקיעאן: מי שאין לו את כל אלה, הרי שאין לו עתיד.
<ראאד אבו אלקיעאן: (אומר דברים בשפה העברית) ביקשנו מים ונלחמנו במשך שישה חודשים וקיבלנו אישור רישיון למים.
<ראאד אבו אלקיעאן: פתחנו מים ביער יתיר, במרחק של 7 קילומטרים, עד לפה משכנו את קו המים, על חשבוננו החפירות והצנרת והכול.
<ראאד אבו אלקיעאן: אחרי שלוש שנים של מאבק שני היישובים, כי אין מכסה מספיקה, נותקנו אנחנו מהמים, עתיר המשיכו לשתות, אבל לשתות פחות.
<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו מ-2003 עד לפני שלושה חודשים, עד חודש מאי שתינו מים כשקוב מים עולה 65 שקל ואני במקום לקבל מכסה של 30 או 40 קוב לבית שלי הייתי מקבל 12 או 20 קוב, כי לחכות בתור להזמנת המים, כי המוביל שמוביל מח'ורה לא יכול כל הזמן להביא לי, יש אחרים שרוצים מים וצמאים.
<ראאד אבו אלקיעאן: והיו ימים ושבועות שנתקלנו והרמנו ג'ריקנים בכלי רכב הפרטיים.
<ראאד אבו אלקיעאן: זה אחד הדברים שתיכף ידברו עליהם וירחיבו על הקושי שלהם.
<ראאד אבו אלקיעאן: יישוב לא מוכר, אתם יודעים, לא בתכניות, לא במפה, לא מקבל שירותים מוניציפאליים.
<ראאד אבו אלקיעאן: ב-2003 אנחנו מקבלים את המכה, שכל היישוב הזה הריסה.
<ראאד אבו אלקיעאן: ב-2004 אנחנו מקבלים את הגל הכי קשה, פינוי וסילוק לכל היישוב ואז ממשיכים את המאבק שלנו עם העמותות ואחת העמותות שמלווה אותנו, באמת מתמידה ועושה המון, המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים ועדאללה.
<ראאד אבו אלקיעאן: בנוסף דו קיום, אג'יק, סידרה עשתה כמה דברים ואירועים ביישוב וניסתה לעזור, שתי"ל, כל מיני ארגונים אחרים שהם שותפים למאבק שלנו וכיום, אחרי ההחלטה ב-2011, לבטל את ההכרה שהוכרה על ידי הוועדה להכרה ביישובים, היא הביאה את המלצותיה שהיישוב הזה יהיה אחד מתוך ה-25 שיקבלו הכרה ובסוף הורידו את זה ל-17 ועוד פעם הורידו את זה ל-13 והוא היה במספר 13 של ההכרה ובסוף הכירו ב-11 יישובים בשנים 2003-2006 והיישוב שלנו, בוטלה ההכרה שלו סופית, ב-2011 ביום חג הקורבן, על ידי משרד ראש הממשלה.
<ראאד אבו אלקיעאן: אודי פראוור, האחראי על תכנית פראוור, הוא שביטל והוא שחתם על הביטול של ההכרה.
עאידה תומא סלימאן: אתה מתכוון לבגין?
<ראאד אבו אלקיעאן: פראוור, הוא היה המנכ"ל של משרד ראש הממשלה והוא ביטל את ההכרה.
<ראאד אבו אלקיעאן: אני רוצה לחזור לאירוע ולאסון של שנת 97' וסיימתי ואני נותן לך את הבמה, אל תדאגי.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא רוצה במה, אני באתי לשמוע את האנשים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאמינה שכל הזמן שומעים את הדברים, הפעם אנחנו באנו לשמוע - - -
<ראאד אבו אלקיעאן: טוב, בסדר.
<ראאד אבו אלקיעאן: שנייה.
<ראאד אבו אלקיעאן: ב-97' כל משרדי הממשלה, יחד עם מוסדות הממשלה, הגיעו לביקור ואחד מהם, שאני מצטט אותו ואני חייב להגיד את הדברים שלו, למרות שאנחנו יודעים שבדעות שלו ובפוליטיקה שלו לאן הוא היה שואף, אבל הוא הגיע לכאן, וכמו שאת עצרת אותי עכשיו, הוא עצר את כולם ואמר 'אני לא רוצה שאף אחד ידבר, התמונה מדברת בעד עצמה, אני רוצה עשייה פה'.
<ראאד אבו אלקיעאן: העשייה מתבצעת ככה, הוא קרא לכל המשרדים, המינהל, משרד הפנים, השר לתשתיות לאומיות אז בזמנו ב-97' אריאל שרון, וביקש מהם בפקודה לפעול על מנת להחזיר את המבנים וביקש מאיתנו לבנות מבנים מבטון עמידים בפני אסונות טבע ואף תרם מכספו האישי וגם מכספו במשרד והנחה הנחיה בפקודה, משטרה, צבא, מינהל מקרקעי ישראל, משרד הפנים וכולם לפעול על מנת להחזיר את היישוב לקדמותו ויותר טוב.
<ראאד אבו אלקיעאן: אז יושבות איתנו ככה, רפאת, שתיכף תסקור לכם, מרים, עאישה, סוהא, סוהייר ורדא.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) יותר נוח לכן בערבית או בעברית?
עאידה תומא סלימאן: אתן יכולות לדבר בעברית האופן שוטף?
עאידה תומא סלימאן: מי שיכולה שתדבר בעברית, ומי שלא יכולה שתדבר בערבית ואני אתרגם עבור הפרוטוקול.
עאידה תומא סלימאן: אוקיי?
עאידה תומא סלימאן: ..... עדיף בערבית?
עאידה תומא סלימאן: אז בואו נעשה כך: שדא, תכתבי את את הפרוטוקול בערבית מהבנות, אבל רק תגידו את השמות שלכן באופן ברור בהתחלה, ואז המשכנה בערבית, מה שאני רוצה לבקש מכן הוא, השאלה שאני רוצה לשאול היא כך: אני יודעת שיכול להיות שאתן הכנתן את מה שתרצו להגיד, ואני כן רוצה לשמוע את זה, אבל חשוב לי גם שחלק ממה שאתן תגידו יהיו לגבי מה הם הקשיים העיקריים שאתן עומדות בפניהם כנשים, הן אם הייתן עובדות או שאתן עובדות בתוך בתיכן, ואני לא מקבלת שמישהי תגיד "אני לא עובדת", כי גם בתוך הבית זה עבודה, זו משרה מלאה בפני עצמה.
עאידה תומא סלימאן: גם מי שבבית עובדת, מי שבבית עובדת יותר מאשר מי שאומר עליה שהיא יננה עובדת.
עאידה תומא סלימאן: בגלל זאת ברצוני לשמוע מכן מה הם הקשיים שאיתם אתן מתמודדות בחיי היומיום הרגילים, הילדים איך הם הולכים לבית הספר, איפה אתם מקבלים טיפול רפואי?
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, איך אתן רוצות להתחיל?
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) דבר ראשון ברוכים הבאים, שמי עפאף אבו אלגיעאן.
<עפאף אבולגיעם: הקושי הראשון שיש לנו הוא בעניין התחבורה והלימודים.
<עפאף אבולגיעם: אנחנו לומדות בבית ספר יסודי, חט"ב ותיכון, ואז יש לנו קושי איך להגיע ללמוד בבית הספר או ללימודים באוניברסיטאות.
<עפאף אבולגיעם: אנחנו מאחלות לצאת ולהמשיך את הלימודים, ואם יש איחור אז אנו מתקשים בכל העניין של החזרה הביתה.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) היכן הבית ספר הכי קרוב וכמה זה מרוחק בקילומטרים?
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) הכי קרוב אלינו זה בחורה, מרחק של 7 קילומטרים! .
עאידה תומא סלימאן: בית הספר הכי קרוב זה 7 קילומטרים מפה, בח'ורה, ובעצם אין תחבורה, הם צריכים לסמוך כל פעם שיוצאים לבתי הספר, או על הכלי רכב שבכפר, ובדרך חזרה הרבה פעמים הם - - -
<חיתאם אבו אלקיעאן: אפילו אין כלי רכב פה.
עאידה תומא סלימאן: אין כלי רכב?
<חיתאם אבו אלקיעאן: כאילו אם לבעל שלך או למישהו קרוב אין רכב - - -
<קריאה: לא, היא מתכוונת לתחבורה ציבורית.
עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא אמרתי תחבורה ציבורית, הם הבינו, לכלי רכב של הכפר.
עאידה תומא סלימאן: אבל בדרך חזרה לפעמים הן נתקעות, לפעמים אין מי שיביא אותן, הן צריכות ללכת ברגל.
עאידה תומא סלימאן: זה הילדים וגם המבוגרים.
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אני עובדת בבית ספר בחינוך, אני מאוד מתקשה למצוא מישהו שיקח אותי ויחזיר אותי.
עאידה תומא סלימאן: היא עובדת בחינוך בח'ורה, בית ספר לחינוך מיוחד.
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברי ם בערבית, להלן התרגום החופשי) אני משלמת המון עבור תחבורה
עאידה תומא סלימאן: משלמת הרבה על התחבורה.
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לפעמים אפילו, כשאני בלימודים אני נאלצת לחכות לאחד מבני משפחתי או מהקרובים ואני גורמת לו לעיקובים כדי שאוכל ללכת הביתה
עאידה תומא סלימאן: אבל יותר זה השעות שהיא יושבת ומחכה עד שמתפנה מישהו מהמשפחה כדי לאסוף אותה.
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) מבחינת לבצע עבודות באמצעות המחשב.
<עפאף אבולגיעם: יש לנו תאים סולריים, אבל אין לנו לא חשמל ולא כלום, אפילו קליטה סללולרית אין, אנו מאוד מתקשים לתקשר - - -
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) החשמל פה באמצעות גנרטורים?
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לא, באמצעות התאים שקולטים את אור השמש, וגם זה התחיל לא מזמן.
<עפאף אבולגיעם: הגנרטור זה בלילה, אבל יש את התאים הסולריים שפועלים על אנרגית השמש, אבל רק עד השקיעה שאחריה נפסק זרם החשמל, למרות שהבנאדם יותר צריך את החשמל משעות הערב.
<עפאף אבולגיעם: גם כשאנו רוצים לצאת לעבודה, אנו מתקשים למצוא מקום לשים שם את ילדינו.
<עפאף אבולגיעם: יש לי שני בנים, אני נאלצת לקחת אותם איתי לחורה ולהחזיר אותם איתי ואני מאוד מתקשה למצוא מישהו.
<עפאף אבולגיעם: אין לילדים משפחתון ולא גנים, אין כלום.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אבל טיפול בריאותי, כלומר, מצבים חס ושלום של מחלות, איפה המרפאות שאליהן אתם פונים?
עאידה תומא סלימאן: סליחה, אם מדברים ביחד אני לא יכולה להבין יותר.
עאידה תומא סלימאן: אני חכמה אבל אני לא יכולה להבין 4 ביחד.
עאידה תומא סלימאן: מה שהייתי אומרת זה, שבמקרי חירום במהלך היום ואני רואה את מצב האדמה מסביב לכם, במידה חס ושלום ילד נפל ונפגע בראש, או שעלה לילד החום, מה תעשו?
עאידה תומא סלימאן: יש מישהי מכן שיש לה רשיון נהיגה?
עאידה תומא סלימאן: <קריאה:> מעט מאוד.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) ראיד, לא עלה בדעתכם שאם יש אישה מהנשים שנמצאות בכפר, והיא לא עובדת, אך יש לה רשיון נהיגה, שיהיה לה רכב למקרי חירום שהיא תיקח את החולה ותצא איתו לחורה?
עאידה תומא סלימאן: <קריאה:> (נאמרים דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לי יש רכב ואני נוהגת בו.
עאידה תומא סלימאן: בלי רכב זה קשה מאוד וכאשר האנשים בעבודה וצריך רכב דחוף, אין רכב.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) צריך שיהיה רכב תורן בכפר.
עאידה תומא סלימאן: שיהיה איזה רכב חירום, כי אם קרה משהו במשך היום ויש נשים שיש להן רישיון, אבל אלה הנשים שעובדות - - - בעניין הרס הבתים, כולכן מכירות את המצב, ובטוח עוקבות אחרי העניינים - - -
<סהב אבו אלקיעאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אנחנו חיים במה שדומה למחנה פליטים כי אין לנו אפשרות לבנות ולהתפתח.
עאידה תומא סלימאן: הן אומרות שהבתים הן ככה, כי כל הזמן הם מפחדים, הם לא מפתחים את הבתים ולא בונים יותר כי כל הזמן יש את הפחד הזה שיבואו ויהרסו והכול יילך.
<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אנחנו אומרים שאנו רוצים תחבורה טובה עבור הילדים.
<עפאף אבולגיעם: אוטובוס אחד מגיע בבוקר מעמיס את כל הילדים, בני 3 שנים עם תלמידי תיכון .
<עפאף אבולגיעם: כשהם חוזרים הביתה, הילדים הקטנים חוזרים בהליכה, מורידים אותם למעלה.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) יש עוד משהו שברצונכן להגיד לי לגבי מצבכן?
<מרים תראבין: אני בעצם כאן רק חמש שנים.
<מרים תראבין: הייתי בכפר מוכר וכל החיים היה חשמל, מים מהראשי והכול בסדר.
<מרים תראבין: עכשיו כשהתחתנתי כאן היה קשה מאוד.
<מרים תראבין: כשבאתי לא היו מים, כאילו אין בבית בכלל מים, אנחנו רק ממלאים ג'ריקנים וסוחבים ומביאים לבית, או איזה מכונית מביאה מים ואנחנו קונים ושמים בדליים וכל מיני.
<מרים תראבין: אחר כך התקדמנו טיפה, קנינו מיכלים גדולים ושמנו בהם מים, אבל צריך למלא כל כמה ימים.
<מרים תראבין: בהתחלה היה לי קשה מאוד, לסחוב כל הזמן מים.
<מרים תראבין: עד עכשיו לסחוב מים, אי אפשר כאילו שיש דוש, לשבת ולעשות מקלחת רגילה.
<מרים תראבין: אין.
<מרים תראבין: רק שמים מים ועל הראש.
<מרים תראבין: קשה מאוד חיים.
<מרים תראבין: חוץ מזה גם אין תנועה, כאילו בהתחלה כשבאתי לכאן באתי בלי אוטו, חשבתי שיש אוטובוסים, כמו בכפר רגיל.
<מרים תראבין: אבל זה לא היה ככה.
<מרים תראבין: היה קשה מאוד, הצטרכתי לקנות אוטו כי הילדים שלנו, הילדה שלי הקטנה, 3 שנים, קשה מאוד כשאני שולחת אותה לבית ספר שאני אשלח אותה שהיא תעבור את כל זה, ובחום הזה יש מלא חיות וזה מה זה מסוכן, בחום הזה וגם בחורף.
<מרים תראבין: צריך לקחת עד בית הספר ולהחזיר אותה, אבל לא לכולם יש מכונית לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) הבנות מסיימות בי"ס תיכון פה בכפר?
<מרים תראבין: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) גם זה אחד הקשיים שיש בנות שלא ממשיכות בגלל המרחק הרב, ושאין ...
<מרים תראבין: האנשים מפחדים על הבנות שלהם.
<מרים תראבין: (ממשיכה את דבריה בעברית) קשה, כי המקום רחוק.
<מרים תראבין: יש כאלה שכן, אבל יש כאלה שנותנים להם היום, אבל קשה, לא לכולם יש את זה, כי אין אוטובוס, אין משהו כדי ללכת.
<מרים תראבין: זו הבעיה הרצינית.
<קריאה: יש הרבה נשירה.
<קריאה: (נאמרים דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) הקושי הוא, מעבר למים ולחשמל שדיברנו עליהם, גם מעבר לגני ילדים וכו', הדבר בו אנו נתקלים מידי יום, בין אם אנו יוצאים מהבית או נשארים בו, זה הכי פשוט, הפסולת!
<קריאה: אם אנו רוצים להשליך את זה, אז אין לנו מקום בשביל זה, אז מה אנו עושים?
<קריאה: אנו שורפים את הכל, וזה דבר שמשפיע עלינו.
<קריאה: מבחינה בריאותית.
עאידה תומא סלימאן: הם מדברים על האשפה, שאין מי שאוסף את הזבל ואז בעצם הם צריכים כל יום לזרוק את מה שיוצא וזה בעצמו גם כן קשה מבחינה בריאותית.
<מרים תראבין: גם לגבי ההריסות.
<מרים תראבין: אנחנו כל הזמן תחת פחד.
<מרים תראבין: אני כעובדת, אני כל הזמן עוקבת אחרי החדשות, אני רואה בבוקר שיש צבא ויש כל מיני בולדוזרים וזה, אני פוחדת שהולכים להרוס את הבית שלי.
<מרים תראבין: כל הזמן אנחנו בדאגה שאולי אנחנו נחזור הביתה ולא נמצא בית.
<מרים תראבין: זה קשה מאוד, גם לילדים.
<מרים תראבין: כל פעם שבאים לכאן מפחידים את הילדים, זה פחד איום כל הזמן.
עאידה תומא סלימאן: היא מדברת על השיניים שלה, היא צריכה טיפולי שיניים, איך היא תיסע כל פעם לקבל טיפולי שיניים?
<מרים תראבין: אנחנו רוצים הכרה בכפר, אנחנו רוצים את הדברים הבסיסיים, שירותים, מרפאה, מרפאת שיניים, מים, חשמל.
<מרים תראבין: משהו.
<מרים תראבין: הצרכים הבסיסיים, גנים לילדים.
<מרים תראבין: שאם יש לי איזה אירוע אני יכולה לשים את הילד שלי וללכת, לא כל הזמן משפחתון.
<מרים תראבין: כל מיני דברים בסיסיים שאנחנו צריכים אותם, אנחנו צריכים שהקול שלנו יגיע לשם ויזעק שם.
<מרים תראבין: למה כל האפליה הזאת?
<מרים תראבין: משה יכול לבנות ויכול ומציעים לו את כל השירותים ואנחנו, את הדברים הבסיסיים גוזלים מאיתנו.
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) יש מצבים שהבנאדם לא תמיד מוצא מה להגיד בהם, כי אני יודעת שהפתרון של הסוגיה הזו צריך להיות מהשורש, דרך ההכרה.
עאידה תומא סלימאן: ההכרה זה לא משהוא שבידיים שלי, אני יודעת שאי ההכרה מביא איתו המון סוגיות נוספות.
עאידה תומא סלימאן: (ממשיכה את דבריה בעברית) ההכרה היא הפתרון האמיתי לכל הבעיות האלה, אבל לצערי הרב ההכרה היא לא בידיים שלי.
עאידה תומא סלימאן: מבחינתי יש לי הכרה מלאה בכם ובמקום.
<מרים תראבין: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) כל הדברים מהם סובלת האישה, מונעים ממנה לחשוב ולהתפתח בכיוונים אחרים, היא תמיד תמשיך לחשוב על הדברים הפשוטים שהיא צריכה לתת לילדים - - -
עאידה תומא סלימאן: תמיד היה מאוד קל לחשוב על דיכוי האישה על ידי הגברים ועל ידי החברה.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים מוסדות המדינה והממשלות לא חושבים עד כמה הם תורמים לדיכוי הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל מה שאנחנו יכולות לעשות.
עאידה תומא סלימאן: .
עאידה תומא סלימאן: כל מה שאנחנו יכולות לעשות בוועדה.
עאידה תומא סלימאן: תהיו בטוחות, שהקול הזה כן יגיע לאן שהוא צריך להגיע, אני למעשה אגיע עם הקול הזה לשר התחבורה, אל שר הפנים, וכן יגיע לשר החינוך, לכל האנשים שאמורים לספק את השירותים הללו לאזרחים במדינה.
עאידה תומא סלימאן: אתם אזרחי מדינה, וזכותכם לקבל את הדברים הללו, אני חושבת שנכון שהסוגיה שלכם נמצאת כבר בבית משפט הגבוה, והוא זה שיחליט, כולי תקווה שיקבלו החלטה בכיוון הנכון ושלא יהיו יותר הריסות בתים, אבל אתם צריכים לדעת דבר אחד: אתם לא לבד, נכון שאני נמצאת פה היום מטעם וועדה של הכנסת אבל אני חושבת שזה היה מאוד חשוב שנגיע בתור וועדה של הכנסת כי גם עאידה, חברת הכנסת מטעם הרשימה המשותפת יודעת מה העניין של אום אלחיראן ויודעת מה הן בעיות הנשים בנגב, אבל גם חשוב שהגוף הממלכתי שנקרא הוועדה לקידום מעמד האשה ידון בעניינים הללו, ושאני אוכל מהבמה הזו שניתנה לי כיו"ר הוועדה הזו, לפנות אל האנשים שאמורים להיות אמונים על ....
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלפעמים זה מאוד קשה לכם, אתם מרגישים שהאנשים באים ואתם מדברים ומדברים ומשתפים, ואז הם הולכים הביתה ואתם אלה שנשארים במציאות הזו, ברצוני להגיד לכם דבר אחד, נכון שאולי אני לא יכולה לעבור לגור באום אלחיראן כדי להיות איתכם, אבל אני איתכם באמצעות זה שאני אבצע את עבודתי שם באופן נכון, ולדבר בקול שלכם שם באופן נכון.
<רפאת אבועאיש: (אומר דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) הם רוצים שהאישה תתפתח ותתקדם, אבל אנחנו רוצים להישאר עם המסורת שלנו והדת שלנו מבחינת לבוש ומכל הבחינות - - -
עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לבוש הוא לא המדד למידת הקידמה - - -
<רפאת אבועאיש: (אומר דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לא, אבל אנחנו רוצים מבחינת לימודים זה מה שאנחנו רוצים שתעזרו לנו להתפתח בו - - -
עאידה תומא סלימאן: היא אומרת שכל הזמן רוצים שאנחנו נתפתח ואנחנו נתפתח כנשים, אז שיעזרו לנו גם בחינוך וגם בתעסוקה להתקדם.
<ראאד אבו אלקיעאן: אז לסיכום ברשותך, חברת הכנסת, הקִדמה באה מתוך האנשים, כפי שהגדירה את זה יפה רפאת, אבל תוך כדי אמצעים ואנחנו צריכים את האמצעים האלה.
<ראאד אבו אלקיעאן: לא יכול להיות שמדינה, שמתיימרת להיות מדינה דמוקרטית, עושה למיעוט או לאזרחיה מה שהיא עושה היום.