GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גילי המר: כשפגשתי את נורית, נחשפתי לפעילויות שהיא ונשים אחרות עושות, למשל, אני נכחתי בפתיחה של המשחקייה הראשונה בארץ שנורית פתחה לאימהות עיוורות, שבעצם זה היה המקום הראשון והיחיד שאמא יכולה לקחת את הילד שלה לחוג שהוא פשוט נגיש, ולהיות שם במקום שהוא מוגן ומותאם אליה.
<גילי המר: זה באמת הכי קטנים שיש המון מה לעשות, אבל אין תקציב בשבילם.
עאידה תומא סלימאן: חבל שאין לנו הרבה זמן לשמוע, אני מצטערת שאני נאלצת לפעמים לזרז אתכם, אבל אנחנו גם מוגבלים בזמן.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, דורית חן, עובדת נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
<דורית חן: ראשית, אני פעם ראשונה בוועדה מהסוג הזה, ואני ממש שמחה שנתתם לי להשמיע את קולי.
<דורית חן: אני לא אדבר אתכם מהכובע של נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות, וגם לא כחברת הנהגה צעירה של המרכז לעיוור.
<דורית חן: אני אדבר אתכם מהכובע של אשה חד-הורית ועיוורת.
<דורית חן: הייתי רוצה להשמיע לכם את הנרטיב שלי.
<דורית חן: עשו פה לפניי עבודה נפלאה אנשי המקצוע, אני רוצה להשמיע לכם בקצרה את הנרטיב שלי.
<דורית חן: קשה לי להיחשף, נרטיב זה בהכרח אישי, אז הייתי מבקשת שמצדכם, אני עושה את המאמץ שלי, אני אבקש מצדכם תעשו את המאמץ שלכם לנשים זה קל, לחשוב על כמה נקודות במהלך הנרטיב שלי.
<דורית חן: המישור העקרוני של יחסי גומלין בין משאבים לדעות קדומות, מצד אחד, כדי לגייס משאבים, צריך שלא יהיו עמדות קדומות, דעות קדומות, שתהיה עמדה חיובית כלפי אנשים במצבי.
<דורית חן: מצד שני, יש את הנושא הזה כשיש דעות קדומות קשה לגייס משאבים, זה עובר כחוט השני במהלך הסיפור הבא.
<דורית חן: כמו רוב האוכלוסייה, או לפחות אני רוצה להיות כמו כולם, יש לי שלושה תארים, התגרשתי כמו כולם, באמת, אני מאוד מנוסה ככה להיות כמו כולם.
<דורית חן: באיזשהו שלב קרה מצב שהיה הריון בלתי מתוכנן, ואז מה שקרה שאחד האלמנטים אם לחשוב להפיל או לא היה שאני עיוורת, אין לי משפחה תומכת, אין לי תקציבים, אני דלת אמצעים – מה אני עושה?
<דורית חן: אני מפילה לא מפילה?
<דורית חן: טוב, אחרי שכבר לא נשארה לי אפשרות החלטתי שאני לא, וזה היה גורם אלמנטרי בחשיבה שלי אם להפיל או לא, העניין של המשאבים ושל דעות קדומות אבל לא של החברה, אלא של הממסד, מה זאת אומרת.
<דורית חן: כשילדתי, הגעתי מבית החולים, כמובן, שדיווחה העובדת הסוציאלית שזה כנראה נוהל, אבל לנו עצמו, הנוהל עצמו הוא בעייתי שיש אשה עיוורת שהיא חד-הורית, ומה עושים, אז מיד הגיעו אליי גורמי הרווחה, יומיים אחרי שילדתי, ואמרו לי עם מי את, מה קורה, מחפשים ככה בבית מישהו, אני אומרת, אני לבד.
<דורית חן: טוב, אז אנחנו מבקשים ממך שיהיה איתך מישהו 24 שעות.
<דורית חן: אני מסבירה שזה בלתי אפשרי, ואני גם לא הטיפוס.
<דורית חן: אז אמרו לי בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים, תראי, או שתביאי מישהו שיהיה איתך 24 שעות, או שאנחנו נעביר את זה הלאה וייקחו לך את הילד - זאת אמירה שבטח לא אומרים אותה לאשה, מי שיכול להיות פה אמא אז יודע על מה אני מדברת, כי יש כאלה שלא יכולים גם אם הם רוצים הגברים פה, אבל זאת אמירה קשה מאוד, אמירה מערכתית שאני לא מקבלת אותה, שהמסוגלות שלי נמדדת על-פי האם אני חד-הורית ועיוורת ואני דלת אמצעים אז אני לא יכולה להיות אמא, זה דבר שעוד לפני שלמדתי עריכת דין, ידעתי בחוש שלא ייתכן דבר כזה, אבל זה נאמר - זה דעות קדומות בעיניי.
<דורית חן: נניח שאני רוצה להביא מישהו 24 שעות, עקרונית, יש היתר להביא עובד זר לעיוור, אבל מה עם המשאבים, מאיפה אני אשיג משאבים לשלם מינימום וכו'?
<דורית חן: אז אין מצב, אז אני צריכה לגדל אותו לבד, אל תשאלו איך אני עושה את זה.
<דורית חן: הנושא של היום הדרכה שיקומית, אני מעריכה את הנושא הזה, אבל אני אישית השתדלתי לא להשתמש בו.
<דורית חן: אני רוצה להגיד שאני לא מייצגת את הכלל, אני אשה חזקה, מצטערת להיות צנועה כל כך, אני בהחלט עשיתי את הדברים לבד בלי משאבים, ואני גאה על עצמי אבל זה בפרספקטיבה, כשחוויתי את זה באותו זמן היה לי קשה מאוד.
זאב בנימין בגין: סליחה, איך התגברת על הנטייה של הממסד להוציא את הילד מהבית?
<דורית חן: לא הייתה נטייה ממשית היות ואני עמדתי על הרגליים האחוריות, ויש לי אופציה כזאת, ואני פשוט הכרזתי בקולי קולות שאם ימשיכו לדבר באופן הזה, כי כשאתה רוצה ל- - - ילד, אתה חייב להוכיח שטובת הילד אומרת שלהם אין מסוגלות הורית, וטובת הילד פה היא המרכז, אז תוכיחו שאין מסוגלות.
<דורית חן: וגם אז אמרתי, בסדר, אם את אומרת לי אמירה כזאת תוכיחי, כי אם לא, אז אני פונה לא רק לתקשורת, אלא באמת למי שצריך, כי לא ייתכן שתגידי משפט כזה.
<דורית חן: אבל הוא נאמר, והוא נאמר מחוסר ידע או מדעות קדומות או שניהם.
עאידה תומא סלימאן: צריך לקחת בחשבון שלא כל הנשים יש להן את היכולת לעמוד מול עובדת סוציאלית ולהגיד לה - -
<דורית חן: נכון, על זה דיברתי כשאמרתי שאני חזקה.
<דורית חן: בחוויה האישית שלי, בהחלט, הילד נשאר אצלי, ועכשיו את הנושא של הגידול שלו.
<דורית חן: אני לא יכולה להסיע את הילד בעגלה, אז הילד צמוד אליי תרתי משמע עם מנשא, ואני לוקחת אותו איתי לכל מקום, זה אומר עד שאני לא מוצאת מסגרת להכניס אותו, אני לא יכולה לעשות שום דבר.
<דורית חן: על תעסוקה אני ארחיב בשתי מלים אחר כך, אבל הוא לא זז ממני ואני לא ממנו - אין לי כסף למטפלת, אין מצב, אז הוא איתי עד שיש לו מסגרת וזה נושא שכבר אנשי מקצוע דיברו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה, לא מגיע איזשהו סיוע לפעוטון?
<דורית חן: אם הוא מוגדר כילד בסיכון אז הוא יקבל.
<דורית חן: אני לא עבדתי באותו זמן.
<דורית חן: בכל אופן, עד שהוא לא נכנס למסגרת הוא איתי, ואני לא יכולה לעזוב אותו כי אני לא מסוגלת להסיע אותו בעגלה, ואז זה אומר שאני צריכה בגיל שנה לסחוב אותו על הגב כי הוא לא הולך, אז עד שהוא הולך, אני בעצם בשלב ביניים.
מירב בן ארי: אני לא מבינה, מי נמצא איתך בבית חוץ ממך והילד?
<דורית חן: אני לבד בבית ואלוקים בטח גם כן, אבל באופן עקרוני אני לבד.
<דורית חן: המשפחה שלי היא לא משפחה תומכת, זה בעצם אומר שאני לבד אתו.
<דורית חן: למזלי, הילד הלך בגיל שנה וחודשיים, אז העול הזה, העול, תרתי משמע – אז אתם צריכים להבין את המשמעות, תחשבו על זה בתור אימהות, להרים את הילד על הידיים כל הזמן, עד גיל שנה וחודשיים אי אפשר לצאת איתו לשום מקום אם לא, זה אומר שאני אתו לבד, אני המקל והמנשא.
<דורית חן: אני מדלגת שלבים כי אין לנו זמן, שוב זה עניין של משאבים.
<דורית חן: הגענו למצב שהוא ילד שצריך לפתח לו את הכישורים האורייניים שלו - יכולת הקריאה שלו, את יכולת הלימוד שלו, את הקוגניציה, בקיצור, אז איך אני עושה את זה?
<דורית חן: אין לי משאבים ומצד שני הנושא של מתנדבים גם אותם קשה למצוא כי יש דעות קדומות, אז קשה למצוא אנשים, הם מעדיפים אותם חונכים של כיתה י' להיכנס לבתים של אנשים – העיוורון מפחיד אותם.
<דורית חן: הרבה פעמים זה מרתיע אותם, הם לא יודעים איך להתמודד אז הם לא עושים את זה, וזה וולונטרי, זה מערכת וולונטרית כל ההתנדבות הזו.
<דורית חן: אז אין תקציב, אז מה אני עושה?
<דורית חן: אז אספר לכם מה עשיתי, הייתי הולכת לחנות ומבקשת מהמוכר שייתן לי להדביק מדבקה מדברת ואני אקליט, שיספר לי מה יש בתוכן של העמוד כדי שהילד יוכל לראות את הציורים ואני אעביר מין ברקוד והוא יגיד לי מה הקלטתי, כל מיני פטנטים שחייבים בפועל להמציא את הגלגל כדי להסתדר.
<דורית חן: בכל אופן בנושא הזה אין חונכות, אחר כך זה בית ספר, מה אנחנו עושים?
<דורית חן: שלא נדבר על גן שעשועים וכו'.
<דורית חן: יצא מצב שנולד לי עוד ילד, והילד הגדול אחראי, האחריות ההורית שלו ענקית וזה עצוב לי מאוד שזה קורה.
<דורית חן: הוא זה שדואג שהילד הקטן יהיה בגן שעשועים בביטחון.
<דורית חן: הוא זה שעוזר לי היום ללמד את הילד לקרוא ולכתוב אתם מבינים, ואין לי אמצעים כלכליים, ואני הלכתי ללמוד עריכת דין אחרי שלמדתי תואר שני בייעוץ חינוכי בשביל לפרנס את הילד בכבוד, כי בתחום התעסוקה אם לא אמצא מקצוע חופשי שבו אני חשה שלא תהיה בו אפליה מגדרית, ואני מקווה שלא תהיה בו אפליה מגדרית, והייצוג ההולם גם כן ייתן ביטוי – עכשיו יש את ייצוג ההולם 3% גם ייתן את הביטוי, אני לא יודעת מה אני אעשה, אני במערכת החינוך זכיתי לאפליה חבל על הזמן.
<דורית חן: היא אמרה משהו על מערכת החינוך.
<דורית חן: מה עשתה מערכת החינוך - לא קיבלה?
<דורית חן: לא קיבלה.
<דורית חן: לא קיבלה עם תואר שני וכו'.
<דורית חן: אבל משפט נוסף, אני כאמא לא אוכל ללכת כשיש לי ילדים קטנים, לא אוכל להתקבל לעבודה משני היבטים, גם העיוורון הוא חסם וגם ההורות שלי לילדים קטנים היא חסם ענקי, ויש לי מספיק כישורים אבל הם לא יכולים לבוא לידי ביטוי כשמישהו שומע שיש לי ילדים.
עאידה תומא סלימאן: תודה רבה על השיתוף.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעלית סוגיות מאוד חשובות, וארצה לשאול עוד שאלות בנושא הזה.
מירב בן ארי: אני חייבת ללכת לוועדה נוספת ובגלל זה אני לא אוכל להישאר עד הסוף.
מירב בן ארי: קודם כל אני שמחה מאוד שכחברה בוועדה הזאת הדיון בנושא שהוא בעיניי מאוד חשוב.
מירב בן ארי: הקשבתי לדברים, נראה שיש כאן עוד הרבה מה ללמוד.
מירב בן ארי: הדבר שהכי מפריע לי בדיון הזה, שאני אשמח לקבל, כמובן, מיושב ראש הוועדה, שאני בטוחה שגם אותה זה מטריד, איזשהו נייר עמדה של משרד הרווחה לגבי נשים שהן אימהות, חד-הוריות יחידניות, כמו במקרה ששמענו כאן.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת מה המדיניות מבחינת המשרד ומבחינת סיוע לנשים כאלה.
<דורית חן: אני רוצה גם להעיר - - -
מירב בן ארי: אל תפריעי לי בבקשה, תאמיני לי שמעתי את כל מה שאמרת בקשב רב.
מירב בן ארי: אני גם רוצה להגיד לך משהו בלי קשר לחברת כנסת, שמעתי את כל מה שאמרת ולא הפרעתי גם לאף אחת, לכן, נראה לי שזה ראוי גם במקרה הזה.
מירב בן ארי: לא הלאה בדיבורים, יש מספיק לדעתי.
מירב בן ארי: אני פשוט אשמח לקבל מה העמדה של משרד הרווחה לגבי נשים עיוורות מגזר יהודי, מגזר ערבי, חד-הוריות, גם יחידניות, אבל בכלל חד הוריות.
עאידה תומא סלימאן: גם מהתכניות ומה חסר, הרגשנו לפי הסיפור ששמענו.
עאידה תומא סלימאן: לפי הנרטיב ששמענו, גם עלו לי כמה שאלות שמחויבות בתשובות כדי שנבין מה בדיוק קורה.
עאידה תומא סלימאן: גם מה עושים במקרה כזה של לא רק חונכות אלא ליווי לאמא במקרה הזה, למה לא היה אפשר להכניס את הילד לפעוטון, אני ממש לא קולטת את זה, כאילו אין תמיכה, אין סיוע מיוחד לילדים, לתינוקות להיות בפעוטונים רק אם מכריזים על האמא שהיא אמא מסכנת, או מה בדיוק.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד לקבל תשובות בעל פה, אבל אני אשמח אחר כך, ואני עוד אני מדגישה שוב - אני מבקשת ודורשת שתשלחו לנו מה בדיוק הזכויות והתוכניות שנמצאות בנושא הזה, ומה כן חסר כדי שנוכל אחר כך לטפל.
עאידה תומא סלימאן: אני אתן זכות דיבור למרדכי גולן, אגף הרווחה, עיריית פתח תקווה.
<מרדכי גולני: תרשי לי, אין פותחים אלא בשבחה של אכסניה, וזו הזדמנות, באמת, הזדמנות פז להיות בבית מחוקקים, הבית שמורם מעם, שאין כל ספק שאני אותו מכבד ואני שמח.
<מרדכי גולני: את יושבת ראש הוועדה, ריגשת אותי בפתיחה שלך, ובמיוחד בגילוי הזה שלא ידעתי, גם אני לא ידעתי, הגם שאני עבדתי במערכת החינוך 43 שנים, 3 שנים האחרונות כגימלאי, אבל אני ממשיך להיות מחנך.
<מרדכי גולני: אני רוצה לדבר על מעטפת, אני לא איש מקצוע, לא בא לפתור את העניין, אבל בכל דיון יש המעטפת והיא מחזקת, היא מפרגנת, ויש לקחת אותה בחשבון.
<מרדכי גולני: אין כל ספק בכלל, כשאני שומע לראשונה – הכרתי את דורית הבוקר, ושמעתי את הסיפור של סיבא מטורעאן, ואותה, ברוך השם את נורית אני מכיר בחודשים האחרונים.
<מרדכי גולני: פשוט, אני כגבר שכן רואה כל מה שנותר לי זה להצדיע.
<מרדכי גולני: וזה לי אומר שעכשיו בהמשך גם הדרך שלי כגמלאי שממילא אני נכנסתי לתוך הנושא הזה של התנדבויות, הרצאות, בחוץ לארץ, אין כל ספק שאני גם אקח על עצמי את הנושא הזה גם להתנדב במגזר הזה שנקרא המגזר של העיוורון.
<מרדכי גולני: נכות היא לאו דווקא עניין של פגם מולד, או פגם שקורה לך בגלל תאונה, או משהו כזה באחד מאיברי גופך.
<מרדכי גולני: אגב, נכות היא גם עניין של חסם מסוים שלא מאפשרים לך לעשות.
<מרדכי גולני: אני דווקא כאיש רוח, כאיש מקרא בעיקר, כאיש תנ"ך בעיקר, ברשותכם רוצה לספר סיפור קצר ביותר, למה מתוך מאות אלפי הסיפורים שיש בתלמוד אני כן רוצה לספר את הסיפור הזה - אם חברת הכנסת רות קלדרון עשתה את זה מעל בימת הכנסת, אני רוצה לעשות את זה בוועדה אבל בקצרה, ומדוע?
<מרדכי גולני: מפני שיש פה היבטים גם של עיוורון וגם של כוח נשים בכלל, בוודאי כוח נשי של עיוורון באופן פרטי, אבל גם מציאות מסוימת שכן ניתן להמשיך איתה ולהתקדם.
<מרדכי גולני: רבי עוירא, זה היה אמורא בדור השני והשלישי, בערך במאה הרביעית, חמישית לספירה והוא היה עיוור, ודווקא אותו עיוור, אותו גבר עיוור הוא דרש ואמר, והוא אמר משהו מסוים שהרבה גברים - - -
עאידה תומא סלימאן: זה לא נעשה קצר יותר ככה.
<מרדכי גולני: אז הוא אמר שבשכר נשים צדקניות נגאלו אבותינו מארץ מצרים.
<מרדכי גולני: כולם מכירים את הסיפור המקראי של עם ישראל במצרים.
<מרדכי גולני: אנחנו מכירים את הסיפור המקראי של ישראל שנמצאים במצרים, והוא טוען, שבשכר נשים צדקניות נגאלו אבותינו מארץ מצרים, הן היו הפעלתניות, הן היו היוזמות, הן יצרו את אותה מציאות של אותה גאולה בזה שהן הצילו את הגברים שעבדו קשה.
<מרדכי גולני: היה מצב של נכות - - -
עאידה תומא סלימאן: אתה לא רק מספר את הסיפור, אתה עושה גם פרשנויות.
<מרדכי גולני: אני סיימתי.
<מרדכי גולני: אני רציתי להראות שאדם שהוא עיוור רואה את הדברים מה שאנשים אחרים לא רואים, לעניות דעתי, אם במצרים שם הנשים יזמו, הרי כאן אנחנו במציאות שהכנסת, חברי הכנסת, הוועדה המכובדת הזו יכולה לתת את הכלים יותר, ואת השאר כבר תעשינה הנשים ותצלחנה בגדול.
עאידה תומא סלימאן: רונית פיסו מ"אשה לאשה", מרכז פמיניסטי חיפה.
<רונית פיסו: בוקר טוב, אני מברכת על הדיון.
<רונית פיסו: אנחנו במרכז חושבות שיש כמה דברים שצריכים לשנות.
<רונית פיסו: קודם כל פילוח נתונים מגדריים, כפי שנאמר פה.
<רונית פיסו: אנחנו יודעות שאין מסד נתונים שבאמת הוא יכול לשמש אותנו כארגוני החברה האזרחית, וכמובן כאן את הכנסת וכל הנוגעים בדבר, כאשר אנחנו רוצות לדעת לא רק לגבי עיוורים ועיוורות, אלא בכלל לגבי אנשים עם מוגבלויות ונשים עם מוגבלויות – אין מסד נתונים וחבל.
<רונית פיסו: הנציבות לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות – הפעם הראשונה שבדוחות שלהם הם הכניסו פילוח מגדרי מאוד מינורי היה רק ב-2012, מאז אנחנו מחכות לדוח הבא, שאנחנו מקוות שיכלול גם פילוח נתונים לגבי נשים ערביות, מזרחיות, חרדיות וכו'.
<רונית פיסו: אחד הדברים שהופיעו בדוח, ואני רוצה בעיקר לדבר על תעסוקה, בין היתר בגלל שדובר הרבה על הורות.
<רונית פיסו: תעסוקה – בדוח של הנציבות עולה שיותר נשים מדווחות על מוגבלות מגברים בהליכה, שמיעה, ראייה וריכוז.
<רונית פיסו: בכל סוגי המוגבלויות שנזכרו, נשים עם מוגבלויות מועסקות פחות מאשר גברים עם מוגבלות, חייבים לבוא ולבחון את זה מערכתית.
<רונית פיסו: בשנה שעברה בדיון דומה שהיה כאן בכנסת, הגיע נציג ממשרד הכלכלה שהוא עוסק בהשמת מקומות עבודה לאנשים עם מוגבלויות, ומבחינתו זו הייתה הפתעה וחוויה לגלות שיש בכלל את הנושא של הדרה כפולה של נשים עם מוגבלויות, והוא אמר – "אני בתפקיד שלי 80% מהבקשות שאני מקבל הן לגבי התאמות של מקומות עבודה לגברים", וזה המקום שמשרד הכלכלה צריך לבוא ויחד עם משרדים נוספים לעשות תכניות ייעודיות לשינוי מקומות עבודה שיכללו גם נשים עם מוגבלויות.
<רונית פיסו: דיברו פה על חוק השילוב 3%.
<רונית פיסו: לפי דעתי, אני קראתי את החוק, אני לא ראיתי שם שום הטמעה של חשיבה מגדרית – 3% של מוגבלויות שאמורים להיות בכל מקום עבודה נפלא, בואו נראה כמה מהן אמורות להיות נשים עם מוגבלויות.
<רונית פיסו: זה המקום שבו עסקים, מקומות העבודה, סקטור ציבורי צריך לחפש את הנשים עם מוגבלויות, ואם אנחנו כבר מדברים על קואטה, אז אותה קואטה צריכה להיות גם לנשים, משום שאשה עם תעסוקה כפי שראינו בסיפור המאוד מרתק ומעניין, ואכן הרואי, תעסוקה נותנת לאשה, פותחת לה את כל מגוון האפשרויות ואופניה, פרנסה והעצמה.
<רונית פיסו: דבר נוסף שאני רוצה להעלות, לא קשור רק לנשים עם מוגבלויות, אבל כל מה שקשור לסטטוס עקרת הבית לחישוב קצבאות של ביטוח לאומי, הרי אשה נשואה היא תקבל פחות קצבאות אם היא מסוגלת לתפקד בבית שלה בניגוד לרווקה ובניגוד לגבר נשוי.
<רונית פיסו: הגיע הזמן להפסיק את הסטטוס המאוד מביך הזה.
<רונית פיסו: לצערי הרב, לפני מספר חודשים קיימנו כנס בראשון לציון, הגיע מנהל ביטוח לאומי בראשון לציון, עיר מספיק גדולה ואמר, אין לנו מבחן אחר יותר טוב, סליחה, אולי הגיע הזמן לחשוב על ביטול המבחן הזה, ולא, איזה מבחן הוא הכי נכון לגבי נשים נשואות - מבחן, סטטוס עקרת הבית.
<רונית פיסו: דבר אחרון שאני רוצה לומר.
<רונית פיסו: כאשר אנחנו מסתכלים על אנשים ונשים עם מוגבלויות, אנחנו יודעים שחלק מהאנשים עם מוגבלויות הפכו להיות בעלי מוגבלויות בצבא.
<רונית פיסו: בחודש האחרון הייתה פסיקה מאוד מעניינת כאשר בחור שנפגע בצבא ביקש את כל התנאים ואת הטכנולוגיות החדשות ביותר שיתנו לו בגלל שהוא נכה צה"ל.
<רונית פיסו: עולה המחשבה המידית, בטח אצלנו כמרכז פמיניסטי - מדוע בארץ שלנו, בחברה שלנו בן אדם שהוא נכה עם מוגבלות איקס זכאי לקבל את כל האמצעים הטכנולוגיים, ואילו אחרים, נשים או גברים, ואין סיכוי הרי, יש כל כך מעט נשים עם מוגבלויות שהפכו להיות מוגבלות בצבא שהן לא יקבלו את זה, הן לא יקבלו את אותם תנאים, את אותם טכנולוגיות מתקדמות.
זאב בנימין בגין: לא הבנתי - אשה שהתעוורה בצבא.
<רונית פיסו: לא, שהיא לא התעוורה בצבא.
<רונית פיסו: אני מדברת על מדרג, על מדרג מסוים שבטופ שלו מבחינת זכאות וקבלה של תנאים יש בצבא, ואני חושבת שהגיע הזמן לערער את ההיררכיה הזו, היא לא נכונה, היא לא ראויה בחברה שלנו.
עאידה תומא סלימאן: תודה, כמובן זאת היררכיה שקיימת בחברות שהן מיליטריסטיות, אין מה לעשות, כמובן, אבל זה ייקח הרבה זמן.
זאב בנימין בגין: גברתי היושבת ראש, דווקא מיליטריסטיות הן חברות שזקוקות לצבא כדי להגן על אזרחיהם.
עאידה תומא סלימאן: למדו לעשות הגנה על אזרחים גם בדרכים של שלום.
עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שנקשיב לקול הזה כי זה באמת הקול הפמיניסטי שבא להגיד, יש דרכים להגן על ביטחון וההבנה של המלה ביטחון היא גם שונה במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בקרוב מאוד נקדיש דיון לנושא הזה ונדון גם על תכניות כאלה.
עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת בני בגין, ביקשת זכות דיבור.
זאב בנימין בגין: אני מודה לך, גברתי היושבת ראש על היוזמה, פשוט מבחינתי זה בית ספר ולמדתי הרבה בשעה הקצרה שישבנו כאן ושמענו.
זאב בנימין בגין: היסוד הוא כמובן כמעט כמו תמיד - שוויון, ושוויון הזדמנויות, זו נקודת המוצא, לכן חובתה של המדינה לסגור את הפערים לגבי אלה שמלכתחילה מסיבות גופניות, יכולות להיות גם סיבות אחרות, הם מתחילים מנקודת מוצא יותר נמוכה, אם אפשר לומר כך, מאשר אחרים, קל וחומר כאשר הדברים נוגעים לנשים, וביחוד לתפקידן כרעיות, ובייחוד בתפקידן כאימהות, כי בתפקידן כאימהות מיצוי הזכות שלהן לשוויון משליכה גם על מיצוי הזכות של הילדים לשוויון של הזדמנויות.
זאב בנימין בגין: נשמעה כאן הערה לגבי הנתונים, אני קצת הוטרדתי מהצגת הנתונים.
זאב בנימין בגין: אוזני קלטה שהנתונים שהוצגו על ידי משרד הרווחה הן מ-2013.
זאב בנימין בגין: אנחנו כבר לקראת המחצית השנייה של 2015, ואני חושב שהנתונים צריכים להיות מעודכנים לפחות לשנה הקודמת.
זאב בנימין בגין: יש לנו כאן, גברתי היושבת ראש, אולי דוגמה ליכולת לפעול, כאשר הקבוצה שיש צורך לסייע בעדה איננה גדולה.
זאב בנימין בגין: אני ביליתי מספיק בדיונים ממשלתיים כשהשאלה היא תמיד של השלכות הרוחב, אבל מהתשובה המקורבת שקיבלתי, נניח שדרושים לנו מיליון שקלים, או מיליון וחצי שקלים, אין לי טענה, יכול להיות שייצא לך שתי מיליון.
זאב בנימין בגין: יש לא מעט בעיות כאלה, אני לא נציג האוצר, אבל ברור שהן מצטרפות בסופו של דבר גם לסכומים ניכרים, ולכן צריך למצוא את נקודת האיזון המתאימה.
זאב בנימין בגין: הצעתי, אני נוטל את נפשי בכפי, במגבלות התקציב, גם התקציב הזה כשהמכפלות אינן גדולות, הן נוגעות לשאלתי לגבי החלוקה הפנימית בין עיוורים בעיוורון מוחלט לבין לקויי למידה, דעתי נותנת – אם תתקנו אותי, אז אני אבין, יש בכל זאת הבדל.
זאב בנימין בגין: הדעת נותנת שיש הבדל - הייתי אפילו מקטין, אני מבין שיש כאן הסתייגות בין אור וצל, אני בכוונה מקטין, בין אור וצל לבין אדם שלא מבחין בדבר.
זאב בנימין בגין: אני אומר את זאת כי ייתכן שכדי למצות נכונה תקציב, למשל, של תגבור שעות עיוורות כדאי היה לבחון גם את ההבחנה הזאת ולערוך את התיעדוף, גם בכל קרן נושאי תעודות עיוור ולתגבר יותר ביותר שעות את הנשים העיוורות לחלוטין, לבין נשים שיש להן שרידי ראייה שמאפשרת בכל זאת תפקוד מסוים ויותר טוב.
זאב בנימין בגין: התקציב יהיה מוגבל, מה שלא נאמר, התקציב יהיה מוגבל, אני מציע זאת, יכול להיות שהצעתי היא מופרכת אז זה בסדר.
זאב בנימין בגין: תודה, גברתי היושבת ראש.
<שושי להט קרטר: עוד משהו קטן, נורא חשוב לציין, דמי הליווי שאדם עם עיוורון מקבל הוא כאלף שקל, הוא מקבל גם שר"מ מהביטוח לאומי, הוא מקבל עוד דברים שמאפשרים לו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמענו שזה לא כל כך מאפשר, כלומר, זה מוגבל ולא מספיק.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: אני גדלתי בבית שחשבתי שאשה עיוורת היא יותר חכמה.
ג'מאל זחאלקה: נולדתי כשסבתי, עליה השלום, הייתה עיוורת, היא הייתה אשה מאוד חכמה, וחשבתי שיש קשר שעיוורים הם יותר חכמים, היא גם סיפרה סיפורים, והייתי צריך ללוות אותה כל הזמן.
ג'מאל זחאלקה: עלה בדעתי עכשיו כאשר דיברנו, אף פעם לא חשבתי על זה באמת, איך הסתדרה בחיים באותם ימים כשהיא גרה לבד.
ג'מאל זחאלקה: ניסיתי לשחזר איך התנהלו החיים שלה, וראיתי, ואני מנסה לדלות מהזיכרון, בכל זאת, הייתי ילד קטן, שהמשפחה עזרה לה, והשכנים עזרו לה, היה מין מצב שבו החברה הפרימורדיאלית פעלה והיחס לעיוור היה יחס רגיל, נורמלי.
ג'מאל זחאלקה: התייחסו אליה בכבוד, אשה מבוגרת, חכמה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדברים בעידן התועלתני המודרני קצת הפכו קצת לבעייתיים יותר מבחינת הראייה של הנכויות היא יותר קשה היום מאשר בעבר.
ג'מאל זחאלקה: נעשה מאמץ בשנים האחרונות לתקן את זה, גם בכנסת, דרך אגב.
זאב בנימין בגין: בין השאר, כפי שאמרת, בגלל השינוי במשפחות, בשינוי של הלכידות של המשפחות.
ג'מאל זחאלקה: והיחס התועלתני, מי שמביא תועלת הוא בסדר, בכל זאת השקעה.
ג'מאל זחאלקה: אני גם חושב לעצמי, אותם עיוורים דגולים בתרבות הערבית - שני ענקי דור, לא קוטלי קנים, טאהא חוסיין, גדול הסופרים במאה העשרים היה עיוור, הוא למד בצרפת והתחתן עם האשה שטיפלה בו, הצרפתייה שטיפלה בו ולימדה אותו צרפתית.
ג'מאל זחאלקה: השני הוא אבו-אלעלא אלמערי, גם אחד מגדולי המשוררים, גם פילוסוף גדול.
ג'מאל זחאלקה: שני אנשים שהם בקאנון של התרבות הערבית – שני אנשים עיוורים.
ג'מאל זחאלקה: תמיד היה קונטציה שהעיוורות שלהם היא יתרון ולא כחסרון.
ג'מאל זחאלקה: בעניין הזה אני רוצה לומר מספר מלים.
ג'מאל זחאלקה: קודם כל הוועדה למעמד האשה נכנסת לתמונה כאן יש בעיות מיוחדות שקשורות לנשים, וכי יש אפליה.
ג'מאל זחאלקה: כשדיברו על תעסוקה אני שמעתי שיש בעיה כאן.
ג'מאל זחאלקה: עלו דברים גם בנרטיב ששמענו, ופה בעיה, וחלק מהבעיות האלה למרות שאני הרבה שנים בכנסת אין להם מספיק קול - אז אנחנו בוועדה רוצים להיות קול לסבל של הקבוצה הזאת.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך פעולת מאסף, לכן הצעתי, שאנחנו נפנה למ.מ.מ.
ג'מאל זחאלקה: שיעשו לנו מחקר.
ג'מאל זחאלקה: יש לי הצעה לדבר שאנחנו לא נוטים לעשות אותו ולא מנצלים אותו בכנסת, בני, אפשר לפנות ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לבקש מהם אנחנו רוצים נתונים בנושא, ואם אין להם הם יעשו מחקר.
עאידה תומא סלימאן: הבעיה שהסטטיסטיקה של הלמ"ס לפעמים עם ליקויי ראייה ואפילו עיוורון מגדרי.
<רונית פיסו: למרות שיש שם עכשיו נציגה יפית אלפנדרי שאחראית על מגדור נתונים.
זאב בנימין בגין: אבל הסקרים שלהם מפורסמים שנתיים, שלוש אחרי זה.
ג'מאל זחאלקה: בסדר, אז אני אומר שצריך לעשות מחקר בנושא הזה, גם איזושהי השוואה בינלאומית קטנה של זכויות העיוור, ואז נוכל לבוא יותר חכמים.
ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם בשם כל חבריי, בשם בני, אנחנו לצדכם, הדברים שלכם נגעו לא רק לראש שלנו, אלא גם ללב שלנו.
עאידה תומא סלימאן: אני אסכם בכמה דברים, חלק מהם מההתרשמויות, וחלק זה מה הולכים לעשות.
עאידה תומא סלימאן: כמה שנרצה לחשוב שאנחנו מודעים ומודעות לקשיים שעומדים בפני אנשים עם עיוורון, אני חושבת שאנחנו לא נוכל להרגיש את זה ולהבין בלי לחזור על דיונים ולשמוע סיפורים אישיים.
עאידה תומא סלימאן: היה רעיון היום להשתתף בדיון שכולו התנהל בחושך, אנחנו כחברי כנסת, ביוזמה של חברת הכנסת קרין אלהרר, התקיים דיון בחושך מוחלט כדי לתת לנו את ההרגשה מה זה.
עאידה תומא סלימאן: אני כל הזמן ישבתי פה וחשבתי לי, זה כל כך מובן מאליו כאילו להסתכל על מי שמדבר ולתת לו סימנים שיפסיק, ובמקרה הזה זה לא עבד.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחשוב מאוד לשמוע ולהבין את הקשיים הקיימים.
עאידה תומא סלימאן: אתמול אמרתי ששוויון זה לא רק לחשוב שאנחנו מביאים את האנשים למצב שכולם עומדים במקום אחד, ואז הציפייה שזה שוויון - זה כמו לבוא ולהסתכל מבעד לקיר מסוים.
עאידה תומא סלימאן: לא מספיק שכולם יוכלו להגיע לאותה נקודה ולהסתכל, גם צריך לשים לב באיזה גובה הם נמצאים, ואחד יותר גבוה מהשני ואז יראה דברים אחרים.
עאידה תומא סלימאן: בשבילי שוויון זה הנגשת כל האופציות, הנגשת האופציות.
עאידה תומא סלימאן: זה לא רק להגיד שהאופציות קיימות כדי שאנשים באמת יוכלו להשתמש באופציות האלה.
עאידה תומא סלימאן: הנגשת חופש הבחירה - אי אפשר להגיד שיש לכם את חופש הבחירה ללמוד או להיות עקרת בית כאשר באמת חופש הבחירה הזה והאופציה הזו לא קיימת בגלל קשיים ומחדלים מסוימים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמאוד חשוב לדבר גם על הנגשת המשאבים, אם אנחנו מדברים על שוויון, אז הדברים האלה חייבים להיות בעיקרון, וזה מה שעלה בעצם מכל הדיונים שלנשים עם עיוורון זה לא נגיש בדרך כלל, ולא מובן מאליו שזה נגיש.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה שהפסקנו להשתמש - השאלה אם מקבלי ההחלטות ואם המדיניות מבינה שהיא מטפלת או בעצם משרתת אנשים עם מוגבלויות ולא אנשים מוגבלים, כי בעצם האנשים הם לא מוגבלים ויש יש להם יכולות, והחברה יכולה - הם יכולים להחזיר לחברה, אבל צריך להנגיש להם את האופציה הזו שהם יוכלו להחזיר לחברה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו נצטרך לבקש שוב את התכניות ואת מכלול השירותים הקיימים ברווחה, ואיך בעצם נותנים את זה - האם יש תכניות ברורות, חוץ מאשר כל מה שידוע בספר הזכויות.
זאב בנימין בגין: צריך להדגיש לעניין הנתונים, האם יש הבדל בין המדיניות ויכולת הרשויות המקומיות, לעומת המשרד - צריך לראות את כל התמונה.
עאידה תומא סלימאן: נכון, והאם יש תכניות מסוימות, כפי שאמרנו, למקומות מסוימים שיש בהם.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות לברר במשרד הכלכלה כל העניין של התכניות הייעודיות להכשרת מקומות עבודה, וגם לברר ה-3% לאן הגענו במטרה הזו של לכלול 3% לפחות מקומות עבודה לאנשים עם מוגבלויות, האם באמת הגיעו המשרדים לפחות, ונציבות שרות המדינה למצב הזה, אני בטוחה שלא כמו בשאר היעדים, אבל לפחות איפה אנחנו עומדים בזה ומהו האחוז הנשים בתוך זה, אנחנו רוצים לדעת.
עאידה תומא סלימאן: כמובן אנחנו ננסה לאגם כמה שאפשר מידע כדי להשתמש בו לדחוף תכניות.
זאב בנימין בגין: יש לנו מכתב שממנו נובע שייתכן משרד החינוך צריך להיות מעורב לגבי עזרה ובהקלות בבחינות מסוימות, וכן הלאה, צריך לבדוק במשרד החינוך לא רק ברווחה.
עאידה תומא סלימאן: כן, במיוחד גם כן לבנות הצעירות, במיוחד שאני יודעת שבדרך כלל זה נכון, הסטריאוטיפים והדעות הקדומות והעניינים התרבותיים לפעמים חוסמים יותר.
עאידה תומא סלימאן: יש הרגשה תמיד שצעירה עם עיוורון היא צעירה בלי עתיד, לפחות בחברה הערבית, אני חושבת גם כן בחברה החרדית, באיזשהם אזורים מרוחקים בפריפריה גם כן צריך לבדוק את העניינים האלה עם משרד החינוך ולראות.
עאידה תומא סלימאן: בכל זאת, בחברה אינדיבידואלית שהיא לא כל כך מקשיבה למה שאר החברה חושבת עליך ואיך היא מתמודדת אתך, זה יכול להיות שזה עוזר - - -
זאב בנימין בגין: היה דיווח של שני לגבי טורעאן.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שכמעט אין אופציה לבחורה עיוורת בימים שלנו, ערבייה עיוורת להתחתן, ואפילו כשאומרים בסדר אולי בחור עם עיוורון ירצה להתחתן איתה אז תמיד קופצים, אז מה שניהם יהיו עם קשיים.