GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרווה זהר: יש אישה בחיפה שהייתה ברשימת המתנה תקופה ארוכה והיא מקבלת עכשיו טיפול באחד המקומות שאפשר לקבל טיפול לנפגעות תקיפה מינית.
<מרווה זהר: הטיפול הזה הוא פעם בשבוע, בלילות.
<מרווה זהר: יש לה טריגרים שצפים ואין לה לאן לפנות.
<מרווה זהר: אני מנסה בווטסאפ להחזיר אותה הביתה מהניתוקים הדיסוציאטיביים שלה, להחזיק אותה בחיים.
<מרווה זהר: לפני חודשיים הייתי בהלוויה של חברה קרובה שהתאבדה, כי לא היה לה לאן לפנות וזה אחרי שהיא כן ניסתה לבקש עזרה בכל הערוצים הקיימים שקיימים, אבל הם לא נותנים את העזרה.
<מרווה זהר: העזרה הזאת עדיין לא מותאמת.
<מרווה זהר: עוד חברה קרובה שהייתה במצב אובדני והלכה לקבל את העזרה, הצמידו לה מאבטח צמוד, כל כך צמוד שנצמד אליה ונצמד אליה ונצמד אליה ולא הלך הביתה גם כשהתחלפה המשמרת.
<מרווה זהר: עוד חברה שנמצאת כרגע באשפוז באחד המקומות, אחרי שהיא תקופה ארוכה נמצאת באשפוזים, עוברת מבית חולים לבית חולים, לא מקבלת טיפול לסיבה האמיתית של הפגיעה שלה באף אחד מהמקומות האלה.
<מרווה זהר: היא מקבלת טיפול סימפטומטי להפרעות אכילה, שזה בכלל לא מה שבאמת גורם למצוקה שלה.
<מרווה זהר: היא משתחררת עכשיו ואין לה לאן להשתחרר, כי גם אם יהיה את הבית של השלושה חודשים, זה לא בית שיקומי ארוך טווח כמו שיש בנושאים אחרים של הפרעות אכילה והתמכרויות.
<מרווה זהר: אין מקום כזה של טיפול בנפגעות תקיפה מינית לאורך זמן.
<מרווה זהר: עוד חברה שעכשיו נמצאת במצוקה, אז כל מה שאפשר להציע לה זה להצטרף לרשימת המתנה של שנתיים או שלוש במכון תמר, או במכון לוטם - אני לא יודעת בדיוק את המספרים, אבל אני יודעת שזה לא עוזר לה עכשיו, ברגע הזה, כשהיא צריכה את העזרה הזאת והמצב הוא אקוטי.
<מרווה זהר: ההלוויות האלה, שאני הולכת אליהן ועשיתי לי מנהג ללכת להלוויות האלה, אני לא יודע מי עוקב אחרי אחוזי ההתאבדויות האלה.
<מרווה זהר: אני לא חושבת שהמשפחות אפילו יודעות בחלק מהמקרים את הסיבה האמיתית להתאבדות, אבל אחרי שכולם עוזבים את הקבר, אנחנו נשארות – אנחנו, החברות שיודעות, שקיבלנו את מכתבי ההתאבדות ואנחנו שומעות את הסיפור, אנחנו אומרות שזה רצח פעמיים.
<מרווה זהר: הנפש נרצחה לפני שנים בילדות, מאנשים או ממי שפגעו, וזה רצח פעם שנייה, בהזנחה של הגורמים המטפלים ושל המדינה.
<מרווה זהר: אני רק מתחננת, אני יודעת שכולם אנשים עסוקים פה ואני יודעת שאתם עושים מעל ומעבר, אבל תתחילו את היום שלכם במה אפשר לקדם הלאה ותסיימו את היום שלכם, לפני שאתם יוצאים מהמשרד עם איך עוד אני יכול לקדם כדי שזה לא ייתקע במנגנוני הבירוקרטיה.
<מרווה זהר: וגם עם כל התכנית היישומית שהובטחה לפני 10 שנים - בהתאבדות של א"ג ז"ל - הכל יישום והכל ייפתח ואני מבינה שיש עם זה עיכובים – גם אם כל זה יקרה אנחנו עדיין מאד מאד רחוקות מהמצב שבו נפגעות תקיפה מינית תקבלנה באמת את הטיפול שהן זקוקות ואת המענה שהן זקוקות לו מהמענה – בכל אורך הקשת הפוליטית.
<מרווה זהר: לא צריך לפרט, אני חושבת שהוועדה הזאת כבר שמעה את הסיפורים האלה מספיק פעמים.
<מרווה זהר: אני מתחננת שאני לא אצטרך ללכת לעוד הלוויות של חברות.
<מרווה זהר: אני לא אעמוד בעוד הרבה כאלה.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים קשה לנשום אחרי ששומעים את הדברים.
עאידה תומא סלימאן: גם כשחושבים שהתרגלנו, כמישהי שעוסקת בתחום הזה יותר מ-23 שנים, אבל לא במקרה ביקשתי ממך, מרווה, להתחיל את הדיון הזה, כדי שנחזור למציאות, כדי שנתחבר לסיבה שבגללה אנחנו יושבות פה ולמה אנחנו דנות במה שאנחנו דנות.
עאידה תומא סלימאן: כדי שכולם יזכרו שכל החלטה וכל מילה שאנחנו אומרות, בסופו של דבר תשפיע על חיי נשים ונערות וצעירות שנפגעו.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להודות לך לא רק על זה שדיברת עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לוקח הרבה מהאנרגיות שלך, אבל אני רוצה להודות לך על כל מה שאת עושה.
עאידה תומא סלימאן: על עצם העובדה שקיבלת על עצמך אחריות, אולי היא כבדה, כבדה מאד, אבל אני רואה שיש בך את הכוח להמשיך.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדון עכשיו בעניין, אבל את צריכה לדעת שאנחנו, לפחות אני, כי אני יכולה לדבר בשם עצמי – אני נמצאת ואני מוכנה לתת כל עזרה ואני אמשיך לשאול את עצמי כל יום האם עזרתי במשהו.
עאידה תומא סלימאן: תודה לך, באמת תודה.
עאידה תומא סלימאן: מרווה העלתה שאלות מאד מאד קשות, בעיני.
עאידה תומא סלימאן: שאלות שאם היו שואלים אותן בדרך כלל, אז הרבה מהמדיניות, התנהלותה וסדר יומה של המדינה אולי היו משתנים.
עאידה תומא סלימאן: אם היינו שומעים יותר את הקולות האלה ואם היינו מקצים את המשאבים שצריך להקצות לא רק לנפגעות תקיפה מינית, אלא בכלל לנשים ולנערות, או בכלל לאזרחים שצריכים סיוע ועזרה בכל מיני נושאים – אז אולי היינו מוכנים לשבת בדיונים עד אחת בלילה בנושאים כאלה ולא רק בנושאים שתלויים בגז ותלויים במשאבים שמכניסים הרבה עושר לחיי קבוצה מסוימת זו או אחרת.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפנות לגברת ציפי נחשון גליק ממשרד הרווחה, מנהלת שירות, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אבקשך להתייחס לדברים שאמרה מרווה, לגבי ההרגשה שלה שלא קיים מענה, למרות שאני יודעת, מהניסיון שלי שיש מרכזי סיוע ושיש מרכזיים טיפוליים ושיש לשכות רווחה.
עאידה תומא סלימאן: מדוע עדיין קיימת ההרגשה הזו שאין לנו מענה ואיפה אנחנו נמצאים היום בתכנית לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
עאידה תומא סלימאן: כמובן שיהיו לי שאלות בסוף, כמו שאת מכירה אותי.
<ציפי נחשון גליק: אני אספר בקצרה מה משרד הרווחה עושה בתחום הטיפול בנפגעי ובנפגעות תקיפה מינית.
<ציפי נחשון גליק: אני מתייחסת לאוכלוסייה של גילאי 18 פלוס, כי במשרד הרווחה יש גם את השירות לילד ונוער, שפיתח בשלוש השנים האחרונות מענים לילדים ונוער עד גיל 18.
<ציפי נחשון גליק: אני אגיד מה אנחנו עושים ובסוף אני גם ארשה לעצמי להגיד מה אנחנו עוד צריכים לעשות, כי אוכלוסיית הקורבנות בתקיפה מינית היא מאד מגוונת בקשיים, במורכבות של הבעיות, ולכן המענים צריכים להיות מאד מגוונים, שיתאימו לכל אחת שכבר מעיזה להגיע לטיפול.
<ציפי נחשון גליק: אני רוצה לציין שגם אלה שמטופלות מעל גיל 18, הרוב באות לטיפול שנים רבות אחרי הפגיעה.
<ציפי נחשון גליק: זה רק אומר באמת כמה הן סוחבות את הסיפורים ואת הקשיים ואחר כך זה מקשה עוד יותר במתן המענים לפעמים.
<ציפי נחשון גליק: כשמשרד הרווחה נותן מענה, זה לא רק כלי כמו שאנחנו מבינים שמומחים יושבים שעה עם המטופלת פעם בשבוע, אלא אנחנו משתדלים לתת מעלה הוליסטי, שהוא כולל גם היבטים של טיפול משפחתי לפעמים, היבטים של תעסוקה, היבטים של שייכות חברתית וכו'.
<ציפי נחשון גליק: בשנת 1999 משרד הרווחה התחיל עם שני מרכזים קטנים בראשון ובחיפה ובמהלך השנים האלה, בנוסף למרכזי הטיפול, תמך במרכזי הסיוע בהיקף תקציב של 4 מיליון שקלים – 11 מרכזי סיוע.
<ציפי נחשון גליק: היום אנחנו נמצאים בשלב שאודות לכניסה של הרשות לקידום מעמד האישה, שלפני 8 שנים נכנסה איתנו בצורה מאד אינטנסיבית, ודרך אגב, הרומן הגדול הזה התחיל דווקא בוועדה למעמד האישה, שהועלו צריכים גם של נשים בזנות וגם של פגיעות מיניות.
<ציפי נחשון גליק: אני חייבת לציין שמאז יש פריצת דרך מאד משמעותית במתן מענים.
<ציפי נחשון גליק: באותו מעמד ובאותו תקציב אנחנו הצלחנו להקים שלושה מרכזים גדולים, חדשים, ולשדרג את השניים הוותיקים שזה בחיפה ובראשון; ובנוסף לזה הוקם מרכז מאד גדול במשרד הבריאות, שצביה, שהיא המנהלת של המקום, דיברה כאן בשבוע שעבר.
<ציפי נחשון גליק: חמישה המרכזים האלה דרך אגב הם אזוריים, כך שהם נותנים מענה גם ליישובי הפריפריה שסמוכים אליהם.
<ציפי נחשון גליק: מתוך המציאות שהתחילו להיווצר רשימות המתנה, בשנתיים האחרונות אנחנו קיבלנו תוספת תקציב של שני מיליון שקלים לשנה ובזה פתחנו יחידות נוספות, כדי להנגיש את השירות לנשים שלא צריכות לנסוע לפעמים שעה למקום הטיפול, ויש לנו היום, בנוסף לחמישה מרכזים, 14 יחידות לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
<ציפי נחשון גליק: בתקציב הזה אנחנו גם הצלחנו לפתוח 4 יחידות לטיפול בגברים, במסגרת המרכזים הגדולים.
<ציפי נחשון גליק: אז יש לנו גם 4 יחידות כאלה.
<ציפי נחשון גליק: בנוסף לכך, הזכרתי קודם את מרכזי הסיוע שהיום הם 11 במספר, והתמיכה שהם מקבלים לשנה ממשרד הרווחה עומדת על 6 מיליון שקלים, שגם את זה הצלחנו להגדיל.
<ציפי נחשון גליק: במסגרת חלק מהמרכזים יש לנו תכנית תעסוקה ייחודית לנפגעות תקיפה מינית.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו גם מרכז יום שמיועד לנשים שבשלב הזה של הטיפול לא מצליחות להתארגן כדי לצאת לעבודה, למרות שהן מעוניינות ורוצות.
<ציפי נחשון גליק: הן יכולות לבוא למרחב שפתוח שלוש פעמים בשבוע, גם לשיחות טיפוליות, גם למפגש חברות וגם למפגש קבוצתי.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו דירת מעבר אחת לצעירות מעל גיל 18.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו בית חם לנערות וצעירות, שגם מיועד להיות כמו מועדונית, שנערות וצעירות באות פעמיים בשבוע.
עאידה תומא סלימאן: אבל הוא לא רק לנפגעות וזה לא טיפולי.
<ציפי נחשון גליק: הבית החם הייחודי הזה הוא לנפגעות.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו עוד 170 בתים חמים לנערות במצוקה, זה משהו אחר, אבל אחד ספציפי בתל אביב שפתוח חמישה ימים בשבוע, שכל נערה יכולה לבוא פעמיים בשבוע לצרוך שם מה שהיא רוצה.
<ציפי נחשון גליק: זה מתחיל בארוחה חמה, בקשר עם מטפלת או מתנדבת, בהעשרה וכו'.
<ציפי נחשון גליק: וכמו שבישרתי לפני שבועיים, אנחנו פתחנו את החלופה היישובית, שפיזית נמצאת ברעננה.
<ציפי נחשון גליק: יש שם מנהלת.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו התחלנו בהצטיידות.
עאידה תומא סלימאן: מצאתם מנהלת?
<ציפי נחשון גליק: יש לנו מנהלת, כן, מצאנו.
<ציפי נחשון גליק: עכשיו היא מגייסת את צוות העובדים.
<ציפי נחשון גליק: אני מניחה שנוכל לקלוט את הראשונה כבר בתוך שבועיים-שלושה.
<ציפי נחשון גליק: החלופה האשפוזית הזאת יוצאת לדרך אחרי שהצלחנו לקבל את תוספת התקציב של 2 מיליון שקלים.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו עסוקים בהכשרות של אנשי מקצוע, שעובדים בתחום כדי לשדרג את העשייה וכנ"ל לגבי עובדים שנכנסים לתחום.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו רוצים להרחיב את ההכשרות גם לעובדים סוציאליים, שיש לכם מגע עם אוכלוסייה של נערות צעירות ונשים, כדי שיידעו לזהות ולאתר את זה, כי כמו שאמרתי, רוב אלה שמגיעות לטיפול חושפות את הסיפור בפרספקטיבה של הרבה מאד שנים אחרי, וכדאי שמי שנותן איזה שהוא מענה לנשים בכלל, שתהיה לו הפרקטיקה לעזור לזהות ולהבין את הדינאמיקה של הפגיעות המיניות כדי להפנות את האנשים בזמן.
<ציפי נחשון גליק: זה בערך מה שהמשרד עושה.
<ציפי נחשון גליק: אני חייבת לומר שמתוך הטיפול, וקודם אציין איך נשים מגיעות לטיפול: הן מגיעות קודם כל על ידי הפניה של גורמי טיפול.
<ציפי נחשון גליק: חלק מהן מגיעות בפניות עצמאיות, שהן כבר יודעות שיש מערכת כזאת.
<ציפי נחשון גליק: לפעמים הן פונות למרכזי הסיוע ואז מפנים אותן ישירות.
<ציפי נחשון גליק: אין לנו הגבלה למשך הטיפול, אנחנו לא מגבילים.
<ציפי נחשון גליק: בדרך כלל יש אישור לטיפול בשנה ואחר כך כל פעם צריך להעריך את המצב כדי לבקש להאריך את הטיפול.
<ציפי נחשון גליק: אני לא יודעת אם כולם מכירים, אבל נשים מטופלות ברווחה מזוהות ברווחה.
<ציפי נחשון גליק: יש אחוז מסוים של נשים שלא מוכנות להיות מזוהות ברווחה.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו מאשרים לכ-10% טיפול ללא הזדהות בכלל.
<ציפי נחשון גליק: זה צריך לעבור אישור של מפקח שלנו, אבל אנחנו כן מאשרים את זה.
<ציפי נחשון גליק: לא יהיה מצב שצעירה תרצה לבוא לטיפול ולא תתקבל על רקע זה שהיא אומרת – אני לא רוצה להיות מזוהה בשירותי הרווחה.
<ציפי נחשון גליק: יש לי דוגמא של חיילת, כי בדרך כלל אנחנו מקבלים חיילות לטיפול בתנאי שהצבא מאשר את הטיפול.
<ציפי נחשון גליק: היה לי מקרה של חיילת שאמרה "על גופתי", "אני לא רוצה שאף אחד יידע".
<ציפי נחשון גליק: "לא רוצה אפילו למלא את הטופס הייחודי שאני הולכת לטיפול פגיעה מינית".
<ציפי נחשון גליק: "אם כך, אני הולכת להתחפר עוד שש שנים בסוד".
<ציפי נחשון גליק: היא גילתה את הסוד בגיל 12, שהדוד שלה אנס אותה.
<ציפי נחשון גליק: הוא ישב בכלא וזה פתאום צף, כי אחרי שש שנים הגיע לו לצאת לחופשה והתקיימה ועדה כדי לשאול אותה מה מידת המסוכנות עבורה אם הוא יהיה בחופשה.
<ציפי נחשון גליק: וכשזה הציף את הטראומות מחדש, היא פנתה לאותה עובדת סוציאלית וביקשה ללכת לטיפול, אך בלי ידיעת הצבא.
<ציפי נחשון גליק: ובאמת הצלחנו להשיג אישור מהצבא בלי שם.
<ציפי נחשון גליק: קיבלנו אישור עקרוני לטפל בבחורה הזו.
<ציפי נחשון גליק: אז ישנם מצבים כאלה.
<ציפי נחשון גליק: ושוב אני מדגישה, שלא יעלה על הדעת שמישהי לא תקבל טיפול בגלל שהיא לא רוצה או לא יכולה להזדהות.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שקיבלתי מידע שבגלל ה-25% מימון מצד לשכות הרווחה למימון הטיפול, חלה ירידה בחלק מהמרכזים.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על סמך מידע שאני יודעת.
עאידה תומא סלימאן: חלה ירידה, כי נשים, ובמיוחד נשים ממעמד סוציו אקונומי של מעמד הביניים ומעלה, אם היא עוסקת בכל מיני מקצועות חופשיים, אם כמהנדסת וכדומה – היא לא רוצה להיות מזוהה או לא רוצה להיות מקושרת ללשכת הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אני מדברת במיוחד על האוכלוסייה הערבית, למרות שקיים רק מרכז אחד וגם על זה אני רוצה לדבר בהמשך.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאחרי שאישה פונה אתם עושים את כל מה שאתם יכולים כדי לשמור על החיסיון הזה, אבל אם אישה יודעת מראש שהיא צריכה בכל זאת לגשת, יכול להיות שהיא לא תיגש ולא תבקש את החיסיון הזה.
עאידה תומא סלימאן: היא תתרחק, כי היא יודעת שזה יעבור דרך לשכת הרווחה, שהיא לא רוצה להיות מקושרת אליה או שיודעים עליה.
עאידה תומא סלימאן: האם חלה איזו שהיא ירידה או האם חל שינוי במגמה של בקשת טיפולים, מאז שהתחלתם בשנת 2013 את כל הנושא של תקצוב 25% דרך לשכות הרווחה.
<ציפי נחשון גליק: אלף, לא שלא חלה ירידה.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו רשימות המתנה בכל אחד מהמרכזים.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו פתחנו את היחידות שהתמלאו מהר מאד במטופלות, וכבר ביום חמישי ישבתי עם 12 מנהלות, שאצל כולן יש כבר רשימות המתנה.
<ציפי נחשון גליק: אז אני לא יודעת להגיד לך.
<ציפי נחשון גליק: תראי, בשירותי הרווחה, אתה באמת צריך להזדהות, אבל בגלל הרגישות אצל נשים מסוימות, כן יש את האופציה שאם אישה מגיעה למרכז ואומרים לה - כדי שאנחנו נטפל בך אנחנו צריכים שתעברי דרך הרווחה, למרות שחלק ממרכזי הטיפול הם בתוך הרווחה עצמה – אז אם היא אומרת אני לא אשוב ואני לא אבוא לטיפול, אז הם יודעים לפנות אלי.
<ציפי נחשון גליק: אני אומרת לך שמאז שמיסדנו את ה25% וכל זה כדי להגדיל תקציב ב-25%, אז אני ביקשתי להיות מעורבת באופן ישיר והפניות מגיעות אלי.
<ציפי נחשון גליק: לא הייתה אלי פנייה שאני לא אישרתי שהאישה לא תעבור דרך שירותי הרווחה והיא מקבלת את הטיפול בלי השתתפות הרשות המקומית.
<ציפי נחשון גליק: אני רוצה לסיים ולומר שדווקא מתוך המגוון של המטופלות ומגוון התכניות, יש אוכלוסיות שהן יותר מורכבות, שאין להן עדיין מענה במדינת ישראל.
<ציפי נחשון גליק: נעשה ניסיון בחיפה של בריאות הנפש עם המרכז בחיפה, לייצר למשל מודל של בית קבוצתי, אבל הצלחנו לייצר בית אחד שהוא בדיוק לארבע צעירות.
<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שאנחנו צריכים להרחיב מודל כמו שמרווה הזכירה, נושא של הוסטל שיקומי.
<ציפי נחשון גליק: בנוסף לחלופה אשפוזית, בנוסף למרכזים.
<ציפי נחשון גליק: אני חושבת גם שלחלק מהצעירות אנחנו צריכים מה שנקרא בית לחיים.
<ציפי נחשון גליק: בית שהיא יכולה להגיש חופשייה להיות בו, ובמצבי ירידה, אם היא הולכת וחוזרת – לא להתחיל לעשות חשבון – בגלל שהלכת בעצמך ופרשת, עכשיו את צריכה לעבור מבחן קבלה מחדש.
<ציפי נחשון גליק: אלא באמת מקום כזה שיכול להכיל, ללא שום מבחן וכדי שבאמת יאפשר לצעירות האלה כל פעם מחדש, אם הן נופלות – לקום.
<ציפי נחשון גליק: יש מקרים מאד מורכבים שזה בריאות נפש ופגיעה מינית, שאין לנו עדיין מענה בשבילם.
<ציפי נחשון גליק: מרווה הזכירה את הצעירה שהתאבדה, אני יודעת עליה.
<ציפי נחשון גליק: היא הייתה שנים מטופלת במרכז לטיפול בנפגעות תקיפה מינית וכשהייתה ירידה מאד דרסטית היא הופנתה לבריאות הנפש ואובחנה על ידי פסיכיאטרים.
<ציפי נחשון גליק: הפסיכיאטריים בודקים ונכון לעכשיו אין צורך באשפוז כפוי וכשהיא יוצאת משם, אז היא עושה מעשה שהוא בלתי הפיך, לצערנו הרב.
עאידה תומא סלימאן: שאלה אחרונה ואני אפתח את זה לדיון עם הנוכחים האחרים גם, ואולי אני מתפרצת פה לדלת פתוחה, תגידי לי אם כן.
עאידה תומא סלימאן: האם המרכזים והיחידות שאתם מגישים בהם את הטיפול, ייפגעו או יהיה קשר איתם בכל הנושא של הרפורמה לבריאות הנפש, או שזה נפרד באופן טוטאלי ואין לזה שום נגיעה?
<ציפי נחשון גליק: זה תהליך של משרד הרווחה שאני מקווה שהוא ילך ויגדל.
עאידה תומא סלימאן: רציתי רק להיות בטוחה שלא ייפגעו המרכזים האלה.
<ציפי נחשון גליק: לא, לא.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו גם ביקשנו תוספת תקציב לשנת 2016, נקווה שיאשרו לנו, כדי להרחיב ולתת יותר מענים.
<ציפי נחשון גליק: אין לזה קשר.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שאנחנו שמחות שאנחנו שומעות שאתם אוטוטו הולכים לפתוח את החלופה האשפוזית.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שתהיה לנו הזדמנות לבקר ולראות איך מתנהלים העניינים.
<ציפי נחשון גליק: בשמחה.
עאידה תומא סלימאן: תמיד מבורך לדעת שיש עוד פרויקט ושיש עוד אנשים שעומדים לשרות הנפגעות.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדרישה הזו שאני שמעתי ממך, אולי לא דרישה אלא יותר תקווה שתצליחו להקים הוסטל שיקומי ובית לחיים.
עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שאנחנו גם, כוועדה, נוכל לעזור בעניין וזה ונראה בהמשך מה אפשר לעשות.
עאידה תומא סלימאן: נמצאת איתנו גברת טניה שיפמן, מנהלת מרכז תמר.
עאידה תומא סלימאן: בבקשה, לרשותך 3-4 דקות.
<טניה שיפמן: מרכז תמר קיים 7 שנים ומטופלות בו כרגע בערך 110 נשים ו-25 גברים.
<טניה שיפמן: אני חייבת להגיד שהבעיה המרכזית שיש לנו זה ביקוש הרבה יותר גדול ממה שאנחנו יכולים לתת.
<טניה שיפמן: כלומר, ברשימת ההמתנה אצלנו יש לנו 60 נשים ממתינות ובערך 15 גברים, מה שאומר שרשימת ההמתנה עומדת על שנה.
<טניה שיפמן: זה מצב שהוא אינו סביר.
<טניה שיפמן: הרבה פניות דחופות, שיש טריגר מיידי שמצריך טיפול עכשיו, כאשר משהו הביא סוף סוף אישה או גבר לפנות לטיפול ועדיין צריכים לחכות שנה – הרבה אנשים נושרים בשלב הזה או מגיעים למצבים הרבה יותר קשים ואז עד שהם מגיעים לטיפול – הם מתחילים מנקודה נמוכה יותר, כשאחד הצרכים המרכזיים שלנו זה באמת הרחבה של התקינה והרחבה של מספר האנשים שאנחנו יכולים לטפל בהם.
<טניה שיפמן: עוד אגיד שאנחנו מטפלים בתושבי ירושלים והסביבה.
<טניה שיפמן: ירושלים היא עיר מורכבת מאד.
עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים עם רשימת ההמתנה?
עאידה תומא סלימאן: נרשמתי ברשימת ההמתנה, ובינתיים אני ממתינה?
עאידה תומא סלימאן: אתם לא מפנים לגורם אחר, אפילו אם הוא אינו טיפולי עד הסוף, אבל לפחות שיהווה סיוע.
<טניה שיפמן: בוודאי שאנחנו עושים את זה, כשאפשר וכשזה מתאים.
<טניה שיפמן: אנחנו מפנים גם למרכזי הסיוע, לקו הטלפוני, שנשים יכולות לקבל שם תמיכה.
<טניה שיפמן: אנחנו מפנים לפעמים ללשכות רווחה.
<טניה שיפמן: אנחנו עובדים עם המרפאה בעין כרם, שם יש נשים שמגיעות לאיזה שהוא טיפול קצר טווח, עד שהן תתחלנה אצלנו.
<טניה שיפמן: זה לא מענה שהוא מספיק בשום צורה.
<טניה שיפמן: הרבה מהנשים מתקשרות אלינו שוב ושוב ושוב לשאול מתי הן מתחילות.
עאידה תומא סלימאן: כמה נשים יש לך עכשיו ברשימת ההמתנה?
<טניה שיפמן: יש לי 60 נשים שממתינות לטיפול.
<צביה זליגמן: במרכז לוטם יש 200 מטופלים שמחכים.
<טניה שיפמן: יש גם 15 גברים שממתינים.
<טניה שיפמן: אין לנו עוד תקנים שהולכים להיפתח באופק.
<טניה שיפמן: ירושלים היא עיר גדולה מאד, ענייה מאד, כך שהאנשים שצריכים טיפול דרך שירותי הרווחה הם רבים.
<טניה שיפמן: אני רוצה להגיד שירושלים היא עיר מורכבת.
<טניה שיפמן: האוכלוסייה החרדית מגיעה אלינו באחוזים פחות או יותר דומים לאחוזים שלהם בתוך העיר.
<טניה שיפמן: אוכלוסיית מזרח העיר כמעט ולא מגיעה אלינו לטיפול וזה לא בגלל שלא צריך טיפול.
<טניה שיפמן: יש לנו כרגע 10 נשים ומטופל אחד ממזרח העיר.
<טניה שיפמן: זה חסר פרופורציה.
<טניה שיפמן: אנחנו עושים עבודה עם לשכות הרווחה, אנחנו אמורים להעביר שם הכשרה בקרוב.
עאידה תומא סלימאן: כמה אנשי מקצוע יש לכם במרכז?
<טניה שיפמן: יש לנו 14 מטפלים, עובדים סוציאליים בחצי משרה.
<טניה שיפמן: יש לנו פסיכיאטרית ב-20% וזהו.
<טניה שיפמן: זה הצוות שיש.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת פסיכיאטרית ב-20% משרה?
עאידה תומא סלימאן: כלומר היא מגיעה ליום אחד?
<טניה שיפמן: היא מגיעה ליום אחד.
<טניה שיפמן: אם מישהי צריכה לפגוש פסיכיאטרית, בדרך כלל היא צריכה לחכות חודש עד שהיא תוכל לפגוש אותה.
עאידה תומא סלימאן: 14 בחלקיות משרה, זה אומר חצי משרה או 20%?
<טניה שיפמן: חצי משרה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, שבעה תקנים.
<טניה שיפמן: כן.
עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא אותו דבר.
עאידה תומא סלימאן: שבעה תקנים שמחולקים על 14 מטפלים זה אומר שמטיפול לטיפול מטופל צריך לחכות יותר זמן.
<ציפי נחשון גליק: לא, אבל אם היא נכנסת לטיפול זה פעם בשבוע, אבל יש עוד 60 שלא יכולות להיכנס לטיפול.
עאידה תומא סלימאן: כן, וגם לא יודעים מתי יכניסו אותם לטיפול.
<טניה שיפמן: נכון.
<טניה שיפמן: אנחנו מפעילות גם קבוצה של מתנדבות שמגיעות אלינו.
<טניה שיפמן: הן מטפלות בהתנדבות תמורת הדרכה וכך הן מתמחות בתחום של פגיעות מיניות, וזה מאפשר לנו לכסות עוד קצת מקבוצת הנשים וכך לצמצם את רשימת ההמתנה, אבל כולן הן נשות מקצוע שבעצם עושות את העבודה בהתנדבות.
<טניה שיפמן: כלומר, זה לא משהו שמתוקצב.
<טניה שיפמן: יש לנו במרכז יותר מטופלות מאשר התקינה המקסימאלית.
<טניה שיפמן: כלומר, אנחנו משולמים על 100 מטופלות ויש לנו 113.
<טניה שיפמן: אז ה-13 הנוספות הן כאלה שבאמת אנחנו מחזיקים באמצעות המתנדבות, אבל לא דרך תשלום.
<טניה שיפמן: אני כן רוצה להגיד כמה מילים על מזרח העיר, כי אני חושבת שזאת בעיה רצינית מאד שמצריכה עבודה.
<טניה שיפמן: אנחנו קיבלנו עכשיו עוד עובדת סוציאלית ערבייה, דוברת ערבית, אבל המצב במזרח העיר הוא קשה.
<טניה שיפמן: המטופלות שמגיעות אלינו לשם, לא מעט מהן נמצאות בסכנת חיים מיידית וממשית.
<טניה שיפמן: הטיפול בהן מצריך החזקה הרבה יותר רחבה, רק כדי שהן תוכלנה להגיע לטיפול.
<טניה שיפמן: הרבה לא יכולות ומפחדות מאד להגיע לטיול במערב העיר, שם אנחנו ממוקמים.
<טניה שיפמן: אז אנחנו מאפשרים להן להגיע לטיפול בבית חנינה.
<טניה שיפמן: אבל כל הדברים האלה הם עדיין לא מספיקים.
<טניה שיפמן: לא יתכן שיש לנו רק 10 מטופלות ממזרח העיר.
<טניה שיפמן: כדי שהן תוכלנה לקבל מענה גם כן, אנחנו גם צריכים עוד תקנים בשביל עובדות ערביות, כי רוב המטופלות צריכות טיפול גם בערבית וגם על ידי מישהי שמבינה ומכירה היטב את התרבות; ואנחנו גם צריכים לעשות הכשרות לאנשי מקצוע שם, כדי להעלות מודעות.
<טניה שיפמן: שוב, זה משהו שאנחנו עושים אותו עכשיו ועומדים לעשות שני ימי הכשרה כאלה לעובדות משפחה במזרח העיר.
<טניה שיפמן: זה לא מתקרב למה שצריך.
<טניה שיפמן: גם האוכלוסייה האתיופית לא מגיעה אלינו לטיפול, ואני חושבת שאם תהיה לנו מטפלת דוברת אמהרית, אז גם להם אנחנו נוכל לתת מענה.
עאידה תומא סלימאן: רציתי לשאול לגבי המרכז בנצרת, שהוא בעצם המרכז היחיד שפועל בתוך האוכלוסייה הערבית והוא מספק את השירותים - - -
<ציפי נחשון גליק: זה באזור הצפון.
<ציפי נחשון גליק: יש עוד מרכז בטירה, יותר קטן, שנותן מענה לאזור המשולש.
<ציפי נחשון גליק: בטירה מדובר במרכז חדש.
עאידה תומא סלימאן: לא ידעתי על קיומו.
עאידה תומא סלימאן: כמה זמן הוא קיים?
<ציפי נחשון גליק: הוא חדש, קיים חודשיים.
עאידה תומא סלימאן: כמה אנשי מקצוע יש בו?
<ציפי נחשון גליק: יש שם תקציב ל-2 חצאים של משרה לעובדות.
עאידה תומא סלימאן: ובנצרת?
<ציפי נחשון גליק: בנצרת זה אותו תקציב.
עאידה תומא סלימאן: זה אותו דבר?
עאידה תומא סלימאן: כלומר שבעה תקנים מחולקים?
<ציפי נחשון גליק: זה 1,400,000 שקלים למרכז.
עאידה תומא סלימאן: היא דיברה על ירושלים המזרחים וזה תיק אחד נפרד שאני מכירה אותו עוד מאז שנשים היו פונות למרכז בעמותה שאני ניהלתי וגם למקלט לנשים מוכות.
עאידה תומא סלימאן: לגבי הדרום, אזור הדרום, הנגב, האם יש עובדות ערביות שעובדות בבאר שבע?
<ציפי נחשון גליק: הייתה תקופה שהייתה עובדת בחצי משרה, אבל אין שם הרבה מטופלות, הן לא מעיזות לבוא לטיפול.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו קושי להביא אותן לטיפול.
עאידה תומא סלימאן: תשמעי, להגיע לטיפול מהכפרים הנידחים עד באר שבע, זה לבד – אני לא יודעת אם זה להעיז או שהנגישות של הטיפול היא הגורם במקרה הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שלא דואגים או שלא מפיצים את השמועה שקיים מרכז כזה שנשים יכולות להגיע אליו.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם המידע על קיום המקום - - -
<ציפי נחשון גליק: המידע עובר.
<ציפי נחשון גליק: יש שם מרכז סיוע מאד מאד גדול, מסל"ן.
עאידה תומא סלימאן: מסל"ן ויש גם את מע"ן שמפעילות מרכז סיוע, אבל אם אין מטפלים בערבית ואם הנשים לא יודעות על כך.
עאידה תומא סלימאן: זה בכלל נושא אחר לגמרי איך לטפל בנושא הזה בדרום.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש שם חסר מאד ברור במידע, בנגישות לשירותים ובאפשרות שהנשים באמת תוכלנה לצאת, לדווח ולקבל טיפול.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי שנקדיש דיון מיוחד לגבי מצב הנשים הערביות, הבדואיות בנגב ונתייחס גם לנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש המון מה לעשות בנושא הזה.
<טניה שיפמן: רקע וד מילה על הרפורמה.
<טניה שיפמן: אני כן רוצה להגיד שבחודשיים-שלושה האחרונים יש לנו עלייה גדולה בפניות של נשים שמבינות שיכול להיות שבחנות לבריאות הנפש יהיה כבר יותר קשה לקבל טיפול ארוך טווח, וגם פניות מהתב"נים, שמפנים אלינו נשים, כי אצלנו באמת אנחנו לא מושפעים ישירות מהרפורמה, אבל אני חושבת שיהיו יותר ויותר פניות אלינו, ברגע שהרפורמה תגביל את הטיפול שם.
<קריאה: הרפורמה לא תגביל את הטיפול, זה לא נכון.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שאמרת הוא הקדמה טובה להיכנס לנושא של הטיפול הנפשי בנפגעות תקיפה מינית במשרד הבריאות ואני כן חושבת שאתם, כמרכזי טיפול, אכן תושפעו באופן עקיף אולי, מהרפורמה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר דנו בנושא הזה, על המוגבלות בסוג הטיפול והנגשת הטיפול עצמו ואורך הטיפול שניתן, במיוחד לנפגעות תקיפה מינית.
עאידה תומא סלימאן: התקיימה פה ישיבה ודיברנו על זה, מבחינת הרפורמה אני מתכוונת.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שחלק מהנשים המטופלות היום במרכזים, ואני יודעת שאנשי מקצוע כבר התחילו להיפרד ממטופלים שלהם בגלל העניין של חוסר הוודאות מה קורה איתם אחרי כניסת הרפורמה לפועל.
עאידה תומא סלימאן: אז אני בטוחה שתגענה גם נשים שהופסק הטיפול איתן או נודע להן שיפסיקו להן את הטיפול והן תתחלנה לפנות למרכזים.
עאידה תומא סלימאן: לכן הייתי רוצה לפנות בשלב הזה לגברת חיה ישראל, בבקשה.
<חיה ישראל: קודם כל אני רוצה להגיד אישית תודה למרווה, שמלווה אותי לאורך כל התקופה והיא זאת שנותנת לי התרעות אם לא חזרתי אליה תוך שבוע, לשאול אותי מה קורה עם הדברים.
<חיה ישראל: אז מרווה, תודה רבה.
<חיה ישראל: אני רוצה לתת איזו שהיא תמונת מצב ולהתחיל דווקא במיטות האשפוז הייעודיות לנפגעות תקיפה מינית.
<חיה ישראל: כשאני נכנסתי לתפקיד – בערך לפני 4 שנים – ירדה התכנית שהייתה להקים מחלקה ייעודית באיכילוב, מכל מיני סיבות והמצב היה שלא היו בכלל מיטות אשפוז.
<חיה ישראל: ואז היה אישור של מנכ"ל משרד הבריאות בזמנו, פרופסור רוני גמזו, לנסות ולהגיע למצב של פיזור מיטות אשפוז בפיזור ארצי.
<חיה ישראל: הכוונה הייתה בעיקר לפתוח את המיטות האלה בבתי חולים כלליים.
<חיה ישראל: לצערי לא היה רצון רב מבתי החולים הכלליים, שיש להם מיטות פסיכיאטריות לממש את זה, אז מי שפתח את המיטות זה בבית חולים רמב"ם, יש לנו שתי מיטות במחלקה הפתוחה.
<חיה ישראל: בבאר שבע, בגלל שבסורוקה לא היו מיטות פסיכיאטריות מראש, הכוונה הייתה במחלקת השהייה בבית החולים, במרכז לבריאות הנפש באר שבע שהן נפתחו; ושתי המיטות שהיו אמורות להיפתח בתל השומר לא יצאו לפועל.
<חיה ישראל: במקביל, בבית החולים כפר שאול-איתנים ובשער מנשה, מהמשאבים שלהם, מההבנה שלם שצריך מיטות ייחודיות ייעודיות לנפגעות, הם פתחו את המיטות ואז היה אישור לפצל בעצם את המימון שהיה אמור להגיע לתל השומר, לשני בתי החולים האלה.
<חיה ישראל: זאת אומרת נכון להיות יש לנו פיזור של 8 מיטות.
עאידה תומא סלימאן: והמימון הגיע?
<חיה ישראל: המימון הוא מתקציב חד פעמי שהגיע ממשרד ראש הממשלה.
<חיה ישראל: משנת 2013 אנחנו בעצם מעבירים את הכסף לכל בית חולים.
<ורד סויד פאר: אם אפשר לדייק, מהרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה.