GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דבורה מרגוליס: בכל המוסדות נערכו ונערכים והעבודה גם נעשית על בסיס יום יומי, באתרים של האוניברסיטאות יצאו וכבר יצאו ברובם והיום או מחר בטח יצאו באחרים, הנחיות מיוחדות לכל העניין של מועדי ג' ודחייה, והתאמות כאלה ואחרות, אני לא רוצה להיכנס כאן ולפרט, כי בכל מוסד יש את השיטות שלו ויהיו גם ועדות, הוקמו כבר ועדות פרטניות.
עליזה לביא: לגבי חוסר הוודאות כאן בקרב הסטודנטים, אנחנו מקבלים על זה המון פניות.
עליזה לביא: אני פניתי לפני שבועיים למשרד החינוך, כדי שתצא הודעה גורפת.
עליזה לביא: הודעה גורפת לא ניתנה לגבי האוניברסיטאות והמכללות, התשובה היתה – כל מקרה נדון לגופו.
עליזה לביא: שייפנו אלייך, תעבירי אלינו.
עליזה לביא: אסור שזה ימשיך כך.
עליזה לביא: הביטחון של הלוחמים שלנו, 30% מהלוחמים, הם סטודנטים, צריכה להיות אמירה ברורה, גורפת, לגבי הסיכויים שלהם לסיים את שנת הלימודים הנוכחית.
עליזה לביא: צריך שיעורי רענון, צריך את הפתיחה מחדש של הכיתות לפני הנבחנים.
עליזה לביא: איך אפשר לגשת למבחן כשלא סיימת את שנת הלימודים?
עליזה לביא: אז למה אתם לא יוצאים באיזה שהיא אמירה, באיזה שהיא הבנה, באיזה שהיא אמירת תמיכה.
עליזה לביא: מה זה התשובה הזאת – כל מוסד ייתן את דעתו?
דבורה מרגוליס: בכל המוסדות, מכיוון שמערכת ההשכלה הגבוהה בנויה באופן שבו היא בנויה, המל"ג יוכל להתייחס בוודאי לאמירה המערכתית יותר.
דבורה מרגוליס: אני באה בשם ועד ראשי האוניברסיטאות.
דבורה מרגוליס: בכל האוניברסיטאות ניתנו מענים, כל הסטודנטים קיבלו - - -
פנינה תמנו: לא, מענים זה לא מספיק, אני אסביר לך למה.
פנינה תמנו: כי כאשר אוניברסיטה או מכללה רוצה לגייס סטודנטים, אז את רואה את זה לא רק באתר של האוניברסיטה, את רואה את זה בכל מקום מופץ.
פנינה תמנו: אני חושבת שהמינימום, זה ממש לתת את זה בהנגשה.
פנינה תמנו: אם זה באתר, אם זה פניות שלא כל אחד שרוצה ילך לחפש את עצמו.
דבורה מרגוליס: היו פניות אישיות וסטודנטים חברי סגל קיבלו.
פנינה תמנו: מה זה פניות אישיות?
פנינה תמנו: לא, אני לא רוצה שתהיי במקום הזה, כי אני אסביר לך למה.
דבורה מרגוליס: אני אשמח לענות, אם רק תיתנו לי.
פנינה תמנו: אנחנו לא אומרים על המענים, אם נתנו מענה או לא ניתן מענה, קשה לנו לאמוד את זה.
פנינה תמנו: את יכולה לחזור ולומר את זה שוב פעם.
פנינה תמנו: אבל לבוא ולנסות לתת את זה בצורה שהיא מסודרת, סדורה.
פנינה תמנו: אנחנו לא בשנת תרפפ"ו, אנחנו בשנת 2014, הכל מתקדם ואם הם באמת רוצים להרים את הכפפה ושזה לא יהיה רק מס שפתיים, למרות שאני בטוחה שהם נתנו מענה למי שפנה, צריך לעשות את זה בצורה הרבה יותר מסודרת.
דבורה מרגוליס: אבל אני רוצה להגיד שהאוניברסיטאות ביוזמתן הודיעו שמתחילת יולי זה כבר לא שנת לימודים, זה רק באמת מענה לנושא של הבחינות ויש היערכות לנושא של, אם יש, אם מתקיימת בכל זאת בחינה, ויש הזעקה - - -
עליזה לביא: יש הרשמה לקורסים וצריך להכין תוכניות לימודים והקורסים, מסתיימת ההרשמה.
עליזה לביא: אנחנו מכירים את כל העבודה מול האקדמיה.
דבורה מרגוליס: הדברים מוכרים וידועים, לצערנו זה לא מבצע ראשון והלוואי והוא יהיה אחרון.
פנינה תמנו: איך הם מטופלים, אם הוא פונה?
פנינה תמנו: אם סטודנט או סטודנטית פונים?
דבורה מרגוליס: בואו, אולי, יושבת כאן נציגת דיקנט הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, במקרה גם סטודנטית וגם מילואימניקית פעילה.
עליזה לביא: אני לא מקבלת ממך תשובות.
דבורה מרגוליס: היא תוכל לתת תשובה, דוגמה, לאיך האוניברסיטה העברית עושה את זה.
עליזה לביא: מי נמצא פה, מיכל נוימן, סמנכ"ל לעניינים אקדמיים ומזכירת המל"ג, בבקשה.
עליזה לביא: בואי תעשי לנו סדר.
מיכל נוימן: שלום לכולם, זה דיון לא פשוט.
מיכל נוימן: אנחנו כמובן מודעים לבעייתיות הקשה.
מיכל נוימן: הוצאנו קריאה מטעם המל"ג לכל המוסדות להשכלה גבוהה ,להתחשב בסטודנטים.
מיכל נוימן: ביקשנו לקיים שיתופי פעולה עם מוסדות שנמצאים במרכז, שגם הם דרך אגב, כמובן, נמצאים במצב לא פשוט.
מיכל נוימן: אמרה כאן נציגת ור"ה ויושבת כאן עמיתתנו מהתאחדות הסטודנטים, שהם חברים גם במל"ג ושותפים לקול הקורא שיצא מהמל"ג, לצערנו זו לא המלחמה הראשונה, זה לא המבצע הראשון, אנחנו מטפלים בכל פנייה שמגיעה ולצערנו, אנחנו עדיין בעיצומה של המלחמה.
מיכל נוימן: זאת אומרת, הדברים לא הסתיימו, מניסיוננו הבעייתיות הקשה תצא כשייגמר כל העניין, כי אז חוזרים האנשים ואז צריך יהיה לטפל בדברים.
מיכל נוימן: אין משהו שיכול לצאת כרגע באופן גורף, חוץ מהגמישות שהיא ברורה לחלוטין, במוסדות יודעים, מטפלים בזה.
מיכל נוימן: שמעתם שאין איזה שהם, דרך אגב, אנחנו גם מקבלים פניות מסטודנטים.
מיכל נוימן: יושבת לידי מי שאחראית על פניות הציבור אצלנו במל"ג, מגיעות פניות, כל הפניות נענות, גם בתוך המוסדות.
מיכל נוימן: כמובן שנקודתית פה ושם יש דברים שהם בעייתיים ואנחנו מטפלים בהם, אבל אני אומרת שוב - - -
עליזה לביא: מה לגבי נשים סטודנטיות - - -
פנינה תמנו: אני נאלצת לעזוב, תודה רבה.
עליזה לביא: תודה לחברת הכנסת תמנו-שטה, את עוזבת פיסית, אבל לא עוזבת את הנושא הזה, ברור, מחויבת אליו.
פנינה תמנו: בוודאי, בוודאי.
עליזה לביא: מה לגבי סטודנטיות, אימהות לילדים שהבעלים, בני הזוג, נמצאים - - -
מיכל נוימן: האמת היא, שזאת פעם ראשונה שזה קרה.
מיכל נוימן: בדרך-כלל הטיפול הוא במילואימניקים, בסטודנטים שיוצאים למילואים.
מיכל נוימן: אבל הפעם לראשונה פנינו למוסדות, לאחר שיצא המכתב על הבקשה שלנו להתחשב בסטודנטים שנקראו למילואים.
מיכל נוימן: ביקשנו התחשבות, גם בבני ובנות הזוג של מי שיצאו למילואים, קיבלנו הבטחה מ-ור"ה שיש התחשבות, תהיה התחשבות מלאה.
מיכל נוימן: אני שוב אומרת, אנחנו בעיצומם של הדברים.
מיכל נוימן: לכן, אני יודעת שניתנים היום מענים, אבל אם דיברו כאן על קורסים משלימים ודברים שחייבים יהיו להתקיים לאחר מכן או סיוע - - -
עליזה לביא: שמעת את יותם מדבר.
עליזה לביא: על מי יחזור ויהיו כאלה שיחזרו, שלא תהיה להם את המסוגלות - - -
מיכל נוימן: אין, לא תהיה.
מיכל נוימן: אני אומרת לך, אני אומרת לך מניסיוננו ולצערי יש ניסיון רב בעניין, זה לא פעם ראשונה.
מיכל נוימן: אין מקרה שנשאר סטודנט, בן משפחה, ללא מענה.
מיכל נוימן: לא יהיה מצב ואת יכולה לרשום את זה כאן כהבטחה של המל"ג.
עליזה לביא: את מצולמת בטלוויזיה בשידור חי, תגידי את זה עוד הפעם.
מיכל נוימן: לא יהיה מצב שסטודנט לא יסיים לימודים או לא יוכל לגשת לבחינה, כי הוא נקרא לקרב, כי בן זוגו או בת זוגו נקראו למלחמה והם לא יכלו לגשת מטעמים אישיים.
מיכל נוימן: דרך אגב, זה לא רק בני ובנות זוג, אנחנו מקבלים גם, ואנחנו יודעים, אנחנו לא צריכים לקבל פניות בשביל זה, אנשים שאומרים – אנחנו לא מסוגלים להתרכז, כעם ישראל, אנחנו בתוך עמנו אנו חיים וכולנו היינו סטודנטים ואנחנו יודעים מה זה מלחמות.
מיכל נוימן: אתה לא חייב להיות בן משפחה כדי לא להיות מסוגל להתרכז ולגשת לבחינה.
מיכל נוימן: לא יהיה מצב שסטודנט לא יסיים שנת לימודים בגלל המלחמה.
מיכל נוימן: ככל שזה תלוי בנו.
דבורה מרגוליס: אפשר הערה רק לעניין הזה?
דבורה מרגוליס: ממש להשלים.
דבורה מרגוליס: מועדי ג' ניתנים לכולם, בני ובנות הזוג יקבלו את הזכויות וההקלות וההתאמות שניתנות לסטודנטים במילואים.
עליזה לביא: לא קל לקבל מועד ג'.
עליזה לביא: אז את אומרת עכשיו, רגע, רגע - - -
דבורה מרגוליס: הדברים כבר הוכרזו.
עליזה לביא: לא קל לקבל אישור למועד ג'.
עליזה לביא: הרי מותר פעם אחת, יש את ההגדרות שלכם.
דבורה מרגוליס: אבל זה מה שהתחלתי להגיד ולצערי, לא אפשרו לי לסיים.
דבורה מרגוליס: בכל המוסדות כבר התקבלו החלטות, יינתנו מועדי ג' ויהיו מועדים מיוחדים ויתמודד עם הדברים ומתמודדים עם הדברים באמת כמו שהם קורים וככל שעובר הזמן, כמובן שהבעיות יהיו מורכבות יותר, כי גם יש שנת לימודים חדשה לפתוח בעוד חודשיים וחצי.
דבורה מרגוליס: מועדי ג' יינתנו, בנות ובני זוג מקבלים ויקבלו ומקבלים את האפשרות לגשת לאותם מועדי ג' כפי שניתן לסטודנטים במילואים, יש שורה של הקלות נוספות, שבכל מוסד רוצים להפעיל בהתאם להרכב ולצרכים של אותם מוסדות ולכן הדברים הם כלליים אך גם מיוחדים.
דבורה מרגוליס: למשל, אוניברסיטת בן גוריון מפעילים תוכניות, רק אצלם יש 1,500 סטודנטים מגויסים על כל המשתמע עם הסביבה המשפחתית.
דבורה מרגוליס: הדברים ידועים, מטופלים ובאהבה גדולה.
עליזה לביא: אז הדברים לא כל כך ידועים.
עליזה לביא: אני רוצה לספר פה משהו אישי שלי.
עליזה לביא: הם לא כל כך ידועים ואם הם היו ידועים, זה היה יותר קל גם למי שבאמת מחזיק.
עליזה לביא: לי יש בת שלומדת אצלכם בטכניון, פרופ' סימה ירון, והיא אמרה לי – אימא, אני לא מסוגלת.
עליזה לביא: גם כך היא בת בין הבודדות בכיתה, היא אימא לתינוקת והיא אומרת לי – אני לא מסוגלת.
עליזה לביא: אמרתי לה – תפני, תבקשי, היא אומרת לי – למי בדיוק אני הולכת לפנות?
עליזה לביא: את מי אני מעניינת?
עליזה לביא: ואז אמרתי לה – ירדן, תפני, בטוח יש מענה והיא אומרת לי – אימא, למה שיספרו אותי בכלל?
עליזה לביא: היא פנתה, אחרי שאימא שלה דחפה אותה, הילדה בת 25 אבל תמיד הילדה שלי, אחרי שהיא הלכה ליועצת, היא אמרה לי - אימא, את לא תאמיני.
עליזה לביא: היא הושיבה אותי והיא אמרה לי – קודם כל, נתחיל בנשימות , היא הנחתה והרגיעה אותי ואימא, זה לא פעם ראשונה שיונתן יוצא למילואים, למה לא ידעתי שיש את האישה המקסימה הזאת, שתומכת, שמסייעת, שאומרת לי שגם היא תיתן לי עוד זמן במבחן, כשאני אוכל ואהיה מסוגלת לגשת לבחינות.
עליזה לביא: למה הסטודנטיות והסטודנטים שלנו לא יודעים שיש ושאפשר?
עליזה לביא: זה היה הרבה יותר קל ונוח וידידותי.
עליזה לביא: רק בסוף שנה ג' היא מגלה שיש כזאת אישה מקסימה שתומכת.
סימה ירון: זה מפליא אותי שלא יודעים, כי כל סטודנט קיבל באופן אישי מכתב לאן הוא יכול לפנות אם יש לו בעיה כלכלית ואם יש לו בעיה אישית ואם יש לו בעיה אקדמית.
סימה ירון: יש מענה וכתובת לכל, לצערי באמת, אנחנו כבר מאוד מנוסים ויש לנו ועדות קבועות כבר אפשר להגיד במירכאות למקרים האלה, אנחנו, יש לנו כבר נהלים למצבים כאלה ויש את האנשים שכבר טיפלו בהרבה מאוד מקרים כאלה והמערכות קמו לתחייה, ישר עם ההתחלה של הצווי 8.
סימה ירון: אני רוצה להתייחס רגע דווקא למקרה של מועדי ג' שמנפנפים בהם כאן.
סימה ירון: אנחנו בטכניון דנו כל יומיים מה אנחנו מודיעים לסטודנטים ואנחנו סיימנו את מועדי א' רק ביום שישי האחרון.
סימה ירון: אחת הבעיות הכי קשות, מתוך הניסיון שלנו היא שסטודנט מתחיל את הסמסטר הבא עם מטען כבד של חמישה, שישה, שבעה מבחנים של מועדי ג', מסמסטר קודם בגלל מילואים או כל מיני סיפורים אחרים וההחלטה שלנו היתה לפני שאנחנו באים לסטודנטים ואומרים להם באופן גורף – תהיה לכם את האפשרות לגשת למועד ג', תעזבו עכשיו את מועדי א', לבוא להפך, בקריאה – תעשו כמה שאתם יכולים למועד א'.
סימה ירון: אנחנו מנסים כן לשמור על כמה שאפשר יותר שגרה.
סימה ירון: תיגשו למועדי א', אחר-כך יהיה בסדר, אחר-כך יהיו ועדות, כל מי שירגיש שיש לו בעיה עם מה שהוא ניגש ומה שהוא לא ניגש, תהיה כתובת לפנות, אבל תנסו לעשות מה שאתם יכולים לעשות כרגע.
סימה ירון: עכשיו, בסיום מועדי א', באמת נכתב מכתב שהוא אמור להגיע לסטודנטים היום או מחר, שייתן קצת יותר מידע לגבי האפשרויות של מועדי ג', קבוצות שונות, יש לנו את המילואימניקים, יש לנו את בני המשפחה של המילואימניקים ולוחמים שזה לא רק הנשים, זה גם יכול להיות אחים.
סימה ירון: יש לנו את תושבי הדרום ויש את הסטודנטים שבאמת נאמר פה, מרגישים נפגעים בלי להיות שייכים לאף אחת מהקטגוריות האלה ולכל אחד יהיה את המענה שלו כשגם אנחנו נדע איפה אנחנו עומדים, כשנדע אם אנחנו יכולים לעשות מועדי ב' או לא יכולים לעשות מועדי ב'.
סימה ירון: הדברים נשקלים כל יום להלאה, מתוך הראיה המרחבית של מה שקורה במערכת בכלל.
סימה ירון: והכתובת קיימת לכל סטודנט, אם הוא רוצה לגשת, הוא מוזמן.
ענבל אבנון: גבירתי יושבת הראש, אם אפשר רק באמת משפט, באמת, יש עכשיו התגייסות וכן היינו מבקשים לצמצם את אי הוודאות ככל הניתן לסטודנטים ולסטודנטיות במקרה הזה, נשות המילואימניקים, בעלי ובני הזוג של המילואימניקיות, לצמצם את אי הוודאות ככל הניתן ובאמת כמה שפחות בירוקרטיה כשכולנו נחזור לשגרה, שלא נצטרך שוב פעם לחזור על הסיפור הזה.
ענבל אבנון: זאת הבקשה שלנו.
עליזה לביא: אבל כרגע אנחנו מבינים שמקרים שפונים, יטופלו.
עליזה לביא: אין פה אמירה גורפת, לא שמענו את זה לא על ידי ור"ה ולא על ידי המוסדות עצמם.
ענבל אבנון: מחר אמור להתקיים בוועדת החינוך, דיון ספציפי שאמור לעסוק בזה ואני חושבת שגם ישבו כל הגורמים הרלוונטיים כדי באמת לראות איך אפשר לטפל כמה שיותר באמת, שסטודנטים - - -
עליזה לביא: הדיון הוא מחר בראשות חבר הכנסת מצנע ואנחנו נצטרף אליו, זה יהיה על הסטודנטים עצמם.
עליזה לביא: אנחנו פה ביקשנו לדבר על נשות הסטודנטים ואני שומעת כאן שהתשובות ניתנות.
עליזה לביא: כלומר, יהיה מענה.
עליזה לביא: אתם אמרתם שיהיה מענה לכולם.
עליזה לביא: זה מה שאת אמרת.
עליזה לביא: את חזרת ואמרת את זה.
עליזה לביא: אז הדברים ברורים.
גילה גמליאל: כם, אני ממש מתנצלת, יצאתי באמצע ישיבה של ועדת הכספים, שדנה בסוגיית ביטול המע"מ, מע"מ אפס לזוגות צעירים.
גילה גמליאל: רק ברשותך, באתי לומר מספר דברים וברשותכם.
גילה גמליאל: ראשית, זה בהחלט חובה וחשיבות עליונה לדאוג לבני הזוג של מי שמשרתים במילואים וכאן אני חושבת שזה בא לידי ביטוי בפסיפס מאוד מאוד רחב של דברים.
גילה גמליאל: אני מבינה שהסוגיה של האקדמיה עלתה גם כאן.
גילה גמליאל: חשוב לציין שלעתים בשעות האלה מקבלים תמיכה גורפת, אבל לצערי, כשמגיעים לפרקטיקה יש הרבה מאוד בעיות שכן מקבלות ביטוי במוסדות להשכלה גבוהה וכאן מלבד הקריאה שלטעמי צריכה לצאת מטעם הוועדה ליותר פתיחות בנושאים האלה ובהחלט אם זה נשות המילואימניקים ואם זה בני זוג של מי שמשרתים במילואים, אז כאן יש חשיבות עליונה בעיקר בעיתות המבצע.
גילה גמליאל: צריך לעגן את זה גם באופן גורף לעתיד לבוא ולהבין שהמשמעות של תקופת המבצע היא דברים שקיימים בשגרת היום למי שמשרתים במילואים באופן כללי ועקבי ועל כן צריך לדעתי לעגן את זה בצורה לא של, לא שכל מוסד אקדמי על בסיס הרוח וטוב לב המרצים וצריך לבחון איך פשוט מעגנים את הסוגיות האלה שהן יהיו מספיק בהירות, לשגרת יום ולא רק למצב החירום שאנחנו נתונים בו כיום.
גילה גמליאל: לטעמי, יש דברים נוספים שצריך פשוט להכיר בהם.
גילה גמליאל: כל ההיבט של הסיוע, גם בטיפול בילדים, צריך לציין שאנחנו בעידן חדש שבו שני בני זוג עובדים ובסיטואציה כזאת שיוצאים למילואים לפרקי זמן מאוד גבוהים, יש לזה השלכות גם כלכליות וצריך את כל הנושאים האלה פשוט לעגן כחבילה ידועה בזמן שאנשים יוצאים למילואים וזה ייתן את המענה הנכון.
גילה גמליאל: אני חושבת שעכשיו היא שעת הכושר לבצע את הדברים האלה.
גילה גמליאל: כלומר, אם נמתין עם זה, אז הדברים מתמסמסים לצערנו עם הזמן.
עליזה לביא: זה סוג של שעת רצון לבוא ולארגן את הדברים.
גילה גמליאל: היום יש את ההבנות, היום יש את התובנה, היום יש את ההוקרה על כל הפעילות של חיילי וחיילות המילואים וכאן צריך, לטעמי, לבחון איך מעגנים את זה בעת הזו, לשגרת יום, על-מנת שבהחלט לא תיפגענה לא משפחות ובטח לא בני זוג של מי שמשרתים במילואים.
גילה גמליאל: אז אני כאן לסייע בכל מה שצריך בנושא הזה ואני מתנצלת שאני חוזרת לטפל בנושא אחר.
עליזה לביא: אנחנו עוברים אלייך.
מיכל רביבו: אני דיקן הסטודנטים במכללה האקדמית אחווה.
מיכל רביבו: המכללה סגורה בהנחיות פיקוד העורף ולמרות שהמכללה נמצאת תחת שגרת הזעקות, הסגל המנהלי עובד כמיטב יכולתו, לאורך כל התקופה הזו, למרות שחלק ניכר מהסגל המנהלי בעצמו, אימהות לילדים קטנים, כולם בעצם, רוב, 90% מעובדי המכללה הם בעצמם בטווח ה- ובסיטואציה מאוד לא נעימה, נותנים מענה כולל אם צריך מהממ"ד בבית, מתחברים ולתת מענה לכל הסטודנטים.
מיכל רביבו: אין מצב שסטודנטים לא מקבלים מענה.
מיכל רביבו: אין הודעה שנשארת שלא חוזרים אליה וזה חוץ ממיילים והודעות שיוצאות אל הסטודנטים, גם דרך אגודת הסטודנטים וגם דרך אתר המכללה וגם מיילים ואס-אם-אסים, לכל סטודנט במכללה.
מיכל רביבו: אחת הבעיות באמת זה הנושא של האי ודאות.
מיכל רביבו: כמכללה שהיא סגורה, אנחנו לא יכולים לדעת איך נחזור, אין לנו, התסריטים לחזרה לשגרה הם אין סופיים ועד שלא נדע מתי חוזרים לשגרה, אנחנו לא יודעים איך נחזור לשגרה וכשסטודנטים באמת, עיקר הבעיה, האם ביום ראשון יהיה מבחן?
מיכל רביבו: אני לא יודעת.
מיכל רביבו: זאת אומרת, מצד אחד, אנחנו אומרים – ניתן לכם כמה זמן שצריך כדי לחזור לשגרה, קחו, מהרגע חזרה לשגרה, לפחות ארבעה ימים לא יהיו מבחנים, כדי שתחזרו.
מיכל רביבו: מצד שני, כל דחייה עלולה לגרום נזק נוסף ולפגוע באינטרסים אחרים של סגירת התואר ואת זה צריך לקחת בחשבון.
מיכל רביבו: היכולת להקטין אי ודאות היא מוגבלת.
עליזה לביא: מחר תתקיים ועדה בראשות חבר הכנסת מצנע שתהיה באמת נקודתית.
עליזה לביא: אנחנו רוצים להתייחס לנושא של בני זוג ובנות הזוג.
מיכל רביבו: הקטע של בנות זוג, בדיוק.
מיכל רביבו: יש היום זכויות למשרתי מילואים, הנושא של זכויות של נשות משרתי מילואים צריך להיות מעוגן בנהלי התאמות של המועצה להשכלה גבוהה, בלי קשר למבצע כזה או אחר.
מיכל רביבו: כמו שסטודנט שאשתו ילדה, מקבל שבוע חופש, סטודנטית שבעלה יצא למילואים, יהיה זכאי גם וזו צריכה להיות שוב, לא שעת רצון של מוסד אקדמי אלא הנחיה מהמל"ג, באופן גורף, בלי קשר למבצע כזה או אחר.
עליזה לביא: אז הנה, כבר יש לנו המלצה למל"ג ואנחנו נשמח מאוד שתכריזו עליה באופן גורף ולא נתון לחסדים של מוסד כזה או אחר.
מיכל רביבו: ובלי קשר, גם למבצע.
מיכל רביבו: זאת אומרת, באופן גורף כל שירות מילואים, אותה סטודנטית, בעיקר הוא לסטודנטית אימא לילדים, בזמן שבעלה במילואים, שתהיה לה האפשרות למועדי ג', כדי להתארגן.
מיכל רביבו: נקודה שעלתה בעקבות הדברים שנאמרו בתחילת הפגישה.
מיכל רביבו: זכויות של יתומים חללי צה"ל.
מיכל רביבו: אחר כך להשכלה גבוהה, הקושי שלהם אחר כך להתגייס ולהשלים לימודים גבוהים.
מיכל רביבו: אני חושבת שצריכה אולי לקום קרן מלגות ליתומים של חללי צה"ל שתעזור לאותם יתומים להשתלב אחר כך בהשכלה הגבוהה, למרות שכל מוסד אקדמי, אני בטוחה, נותן איזה שהוא דירוג נוסף ליתום באשר הוא, לקבלת מלגות.
מיכל רביבו: המלגות האלה בדרך כלל לא מכסות מאה אחוז שכר לימוד והתקציבים של המוסד הם מוגבלים ולכן צריכה להיות קרן מלגות ליתומי צה"ל.
עליזה לביא: שמענו מקודם על גילאי 21, שהוא לא מוכר.
מיכל רביבו: אבל מה עם זה שהיה בן 21?
עליזה לביא: אנחנו בסוגיות הללו נקיים, פשוט הזמן אוזל לנו ואני רוצה לחזור אלייך, בבקשה.
עליזה לביא: רק שוב תציגי את עצמך, בבקשה.
חגית גיבור: שמי חגית גיבור.
חגית גיבור: אני ככה מרגישה מכובדת לשבת פה עם כולם, אני לא באה לא עם תואר של יו"ר, מנהל, או משהו כזה, אני בסך הכל אזרחית פשוטה מהשורה.
חגית גיבור: אני קצת אסביר, ממש בקצרה, מה עשיתי ואז אני אציף את הדברים שלדעתי לא קיבלו פה מענה קודם או לא עלו, אני לא ראיתי.
חגית גיבור: היוזמה שאני התחלתי, יוזמה פרטית.
חגית גיבור: אני הייתי סטודנטית, אימא לתינוקת בת כמה חודשים שגם עברה ניתוח ואחות שכולה טרייה במבצע עופרת יצוקה ואישי היקר היה בתוך עזה וזה היה תקופה נוראית.
חגית גיבור: לא ידעתי למי לפנות, לא זוכרת שפנו אלי, לא , זו היתה תקופה ממש זוועתית ומדברים על מתי או זה, הקושי הוא היה שלי בתור אישה של איש בצבא, הוא לא חזר עם איזה טראומות, אני הייתי צריכה אחר כך לעבד את הטראומות ואני בכוונה מביאה את המקרה שלי כי זה אולי נשמע מקרה קיצון שגם היה פיגוע וגם בדיוק ילדתי והיא עברה ניתוח וגם הוא היה וגם וגם וגם, אבל אלה גם המקרים שאני בעיקר נחשפת אליהם ולכן אני אומרת, אני פתחתי באיזה שהוא מיזם מאוד אישי, גם כן כמו ירושלמים, אבל ברמה ארצית.
חגית גיבור: קיבצתי אצלי רשימה של מאות מתנדבים.
חגית גיבור: הגיעו אלי גם קרובים מחו"ל עם כל מיני כספים כדי לעזור בארוחות וכאלה והתחילו להגיע אלי נשים ששמעו או כאלה שאמרו על הקרובות שלהן.
חגית גיבור: יש את הדברים שבהם כחברה, אנחנו תמיד עוזרים וזה צריך נראה לי להישאר בידיים של החברה, לסייע עם הארוחות, עם הכספים וזה.
חגית גיבור: אבל יש כמה נושאים שעלו שאני לא יודעת אם אני בתור מתנדבת אזרחית אמורה לטפל בדברים האלה.
חגית גיבור: והדברים האלה בעיקר עלו או מנשים שגרות בדרום ואז באמת יש מקבץ של דברים ביחד, שבוא נגיד כך, יש אנשים שגם ככה הם חלשים או גם ככה הם במצב לא פשוט ואז מגיע המבצע או המלחמה וזה הקש ובמקרים האלה, אני לא יודעת אם יש מענה.
חגית גיבור: לדוגמה, אישה באשדוד שהבית שלה בכלל לא ממוגן והיא עם שני ילדים ובעלה היה מובטל לפני שהוא יצא והיא המפרנסת היחידה ולא רק שהיא המפרנסת היחידה, היא איזה עובדת קבלן במפעל.
חגית גיבור: עכשיו היא מתחננת אלי למצוא לה עזרה, בגלל שהיא לא יודעת מה לעשות.
חגית גיבור: מתקשרים אליה מהעבודה ואומרים לה – אנחנו מוצאים לך מחליפה, את לא יכולה לבוא לעבודה, היא עם שני ילדים, אני מעלה כאן את סוגיית הקיץ והקייטנות.
חגית גיבור: אם דיברו על למצוא איזה שהוא משהו עם המתנ"סים, זה קיץ, רוב המלחמות שלנו משום מה קורות בקיץ, חייבים לעזור לאנשים האלה איכשהו.
עליזה לביא: באשדוד אסור היה להתארגן בקייטנות.
רבקה ורבנר: מותר לי להשיב?
רבקה ורבנר: אני ממשרד הכלכלה.
רבקה ורבנר: אחד ההורים יכול להישאר בבית מבחינה חוקית, זה ההסכם שמתגבש.
עליזה לביא: אבל המעסיק לא מקבל את זה.
עליזה לביא: היא עובדת קבלן.
רבקה ורבנר: בכל מקרה, אני חושבת שזה אחד המקרים שיידונו כמקרה ספציפי מיוחד.
רבקה ורבנר: אבל בגדול, גם בעמוד ענן, גם בעופרת יצוקה, גם במקרים קודמים וגם בהסכם שאני יודעת - - -
עליזה לביא: אבל מה התשובה לאותה אישה שהיא עובדת קבלן?
רבקה ורבנר: אחד ההורים, היא אמרה שהבעל מובטל.
עליזה לביא: אחד המקרים, אחד הדברים המזעזעים שראיתי זה מודעת אבל של בנק ישראל, של קרנית פלוג חתומה עליה, שבה אימא של משה מלקו זיכרונו לברכה, והיה כתוב במודעה שאנחנו משתתפים בצער הגברת, גב' מלקו, בסוגריים – עובדת קבלן.
עליזה לביא: מודעה של בנק ישראל.
עליזה לביא: אז כנראה זה מעמד אחר באבל או את מי צריך ללכת לנחם או לא צריך ללכת לנחם, אבל זו תעודת עניות לבנק ישראל וזו ממש ממש ממש הבנה של איפה נמצאים אנשים.
עליזה לביא: כי אם כרגע אנחנו שומעים על מקרה של אישה שאומרים לה – אין לך מה לחזור כי נמצא לך מחליפה, הרי אין לה שום זכויות.
עליזה לביא: יש עובדי שעה, יש עובדי קבלן.
רבקה ורבנר: אני חייבת לשאול.
רבקה ורבנר: במקרה הספציפי, אם הבעל מובטל, למה הוא לא נשאר?
עליזה לביא: כי הוא במילואים.
רבקה ורבנר: הבעל במילואים?
חגית גיבור: הרי על זה אנחנו מדברים פה.
רבקה ורבנר: אחר-כך היא תוכל לפנות לבית הדין, לדעתי.
עליזה לביא: איזה בית דין, היא עובדת קבלן?
רבקה ורבנר: זאת הבעיה.
רבקה ורבנר: תראי, ההסכם הזה מתגבש, ההסכם הזה הולך ומתגבש בין האוצר לבין העובדים וזה הסכם שיושב בוועדת חוץ וביטחון.
חגית גיבור: אבל הנה, משפחות אחרות שגם כן יוזמה פרטית של גיוס כספים מאנשים, מאזרחים טובי לב, לעזור לשתי משפחות שונות שבני המשפחה שלהן מגויסים ועזרו להם תמיד גם בעבודות של סטודנטים או תשלום שכר הדירה ועכשיו דופקים להם על הדלת והם לא יכולים לשלם את שכר הדירה ואנשים מרימים יוזמות פרטיות להרים להם 5,000 שקל בשלב ראשון, כדי לשלם להם שכר דירה עכשיו, זה לא יעזור להם אחר כ.
רבקה ורבנר: אני לא יכולה לענות על השאלה שהיא אומרת עכשיו, היא לא בסמכותי.
רבקה ורבנר: אני יכולה לדבר רק על מה שאני עוסקת בו וזה בנושא של יחסי עבודה.
רבקה ורבנר: קודם כל, החוק וההסכמים הקודמים אפשרו.
רבקה ורבנר: נכון, יש בעיה ספציפית, אבל הבחורה הזאת צריכה לנסות לעמוד על דעתה בעניין הזה, אולי לשלוח מכתב מעורך דין, לערב את ההסתדרות.
חגית גיבור: בואי נגיד שאימא לשני ילדים קטנים באשדוד, כרגע - - -
רבקה ורבנר: אני לא רוצה לקחת אלי, אני לא רואה את הדברים כנוחים בשטח ואני רואה את הבעיות בשטח ואני אומרת שבסך הכל ההסכם שהולך ומתגבש ונדמה לי שוועדת חוץ וביטחון מצויה מאוד בפרטים שלו, כך שאת יודעת יותר טוב ממני, הוא הסכם שכן יאפשר לאחד ההורים, זאת אומרת, שאחד ההורים יוכל להישאר עם הילדים עד גיל 14 ולא יפוטר, פלוס יגיע לו פיצוי על הימים האלה.
חגית גיבור: גם במגזר העסקי?
רבקה ורבנר: בהרבה מהמקרים הבעיה שלנו היא שהחוק לא קבע את זה.
רבקה ורבנר: במקרה הזה, ההסכם הולך ומתגבש לכיוון הזה.
עליזה לביא: עוד דוגמה?
חגית גיבור: אמרתי קודם על הדרום בכלל, הרבה מהפניות זה בקשה לעזרה עם הילדים, כי אישה שנמצאת כרגע בבית ואני שמה רגע את הצד של העבודה - - -
עליזה לביא: איך פונים אלייך?
חגית גיבור: האזרחים הטובים שהעבירו כנראה שאני לא, שוב, לא מזלזלת בכותרות ובזה, אבל כשאנשים מתגייסים ביוזמה פרטית - - -
עליזה לביא: אז איך, מה מקישים בפייסבוק, כדי להגיע אלייך?
חגית גיבור: יש לי דף שנקרא מתגייסים בשבילך ויש, פשוט הפיצו את זה אנשים טובים, את האי-מייל שלי, את הטלפון.
חגית גיבור: אני חייבת להגיד שאני לא עשיתי כלום בשבוע האחרון, חוץ מלגייס את זה ומצאתי כמה בני נוער שעזרו לי.
חגית גיבור: כמו שאמרה רחל עזריה מהירושלמים, זה המון עבודת נמלים.
חגית גיבור: היה לי הרבה יותר קל, כמו במקרה של ירושלים, אם הייתי יכולה להפנות בכל אזור ועיר למי שזה.
חגית גיבור: ניסיתי לפעמים להפנות גם כמובן לאתרים שמציעים כל מיני דברים, מעברי דירה, דיברו על לתת הארכה לדברים.
חגית גיבור: מישהי שעברה לבד ועכשיו חייבים לסייד את הדירה שהם עזבו ועוברים שבועות ודברים כאלה הרבה פעמים נתונים לחסדים של אנשים טובים, כאלה טובים פחות או יותר.
קריאה: אני אגייס לך סטודנטים.
חגית גיבור: אוקיי.
עליזה לביא: הנה, בבקשה, כבר למדנו.
עליזה לביא: אז אני רוצה לעבור לציפורי.
חגית גיבור: חשוב לי כן להגיד, רק בקטע הכלכלי, ששוב ושוב עלה מנשים, הפיצוי שמקבלים מהמילואימניקים הוא טוב ויפה אבל הוא בא במקום משכורת, הוא לא לוקח בחשבון בייביסיטר והוצאות נלוות וכל המצב הקשה הזה שצריך איכשהו להתנהל, גם כאלה שכן איכשהו הולכות לעבודה ומנסות למצוא פתרונות.
חגית גיבור: צריך לקחת את זה בחשבון ואיזה שהם פתרונות לילדים והדבר האחרון שעלה כאן זה הנושא הנפשי שאני יודעת שככה קצת דיברתי על זה, אולי כן ראוי להביא את זה למודעות.
חגית גיבור: רחלי דיברה על ליצור פניות לאנשים.
חגית גיבור: אני הרבה פעמים מפעילה אסרטיביות נחמדה.
חגית גיבור: יש איזה שהוא מצב אצל אנשים, אני לא יודעת אם זה איזה ג'וק שאנחנו איזה שהוא סופר וומן והקושי לבקש או להגיד קשה לי הוא עצום.
חגית גיבור: יש תחושה שעכשיו הבעל במילואים ואני חייבת להיות - - -
עליזה לביא: אנחנו צריכים לנעול את הישיבה.
עליזה לביא: אז תודה.
חגית גיבור: הקושי הנפשי מאוד גדול.
חגית גיבור: תודה.
עליזה לביא: ציפורי, בבקשה.
ציפורת שימל: אני אתייחס בקצרה.
ציפורת שימל: אז אנחנו באמת כתנועת נשים מקבלות פניות רבות של נשים בימים האלה ואנחנו משתדלות באמצעות 30 סניפים שקיימים אצלנו ופזורים באמת בכל רחבי הארץ, משתדלות לתת מענה לפניות שמתקבלות אלינו בסניפים אצלנו.
ציפורת שימל: אני רוצה להתייחס לאיזה שהוא נושא חקיקתי שאני חושבת שיכול לסייע מאוד לנשים והפניות האלה, ביחס לנושא הזה מגיעות אלינו בעצם לאורך כל השנה, לאו דווקא בתקופה הזו ובתקופה הזו זה כמובן צף ועולה, וזה הנושא שבאמת אנחנו גם במהלך שירות המילואים הפעיל, אנחנו רגילים שבעצם בני הזוג, הבעל שנמצא במילואים, הוא זה שבעצם הוא נושא בנטל המרכזי, כאשר בפועל, מה שקורה כמו שנאמר כאן וזה נכון באמת בעידן המודרני, יש הרבה פעמים חלוקה.
ציפורת שימל: זאת אומרת, אם הגבר לוקח את הילדים בבוקר, אז האישה לוקחת אחרי הצהריים ובמצב הזה, בעצם, היא צריכה להתנהל גם מהמקום הזה, גם מהמקום האחר וזה פוגע באופן ישיר בשעות העבודה וזה מוריד משכרן של אותן נשים באופן ישיר והמון נשים נפגעות כתוצאה מהעניין הזה.
ציפורת שימל: אנחנו בעצם מדברים על הצעת חוק שעוד משנת 2007 רצה וזה הנושא של הזכות להיעדר מהעבודה, כאשר בן זוג נמצא באיזה שהוא שירות מילואים פעיל ואם אנחנו מדברים על המצב שנמצא היום, אז אנחנו מדברים על מבצע.
ציפורת שימל: הדבר הזה היה קיים במבצע חומת מגן והרעיון הוא בעצם ליישם את הנוהל הזה שקיים, שהיה קיים במבצע חומת מגן ולאפשר מינימום של שעה היעדרות לאותן נשים, להיעדר או בבוקר או אחר-הצהריים, המינימום מבחינת הצעת החוק מדברת על שעה, כאשר כמובן יש אפשרות להרחיב את זה מעבר לכך.
ציפורת שימל: הרעיון הוא, שבאמת אותן נשים, זה לא איזושהי הטבה שניתנת לנשים, אתה זה צריך להבין.
ציפורת שימל: מדובר פשוט על למנוע פגיעה ודאית בשכרן של אותן נשים.