GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין: אני פורע שיקים, את יודעת.
עליזה לביא: אז תודה רבה.
זאב אלקין: תודה רבה ועוד פעם, אני מצדיע לכל מי שיושב בחדר הזה ולכל אותם עשרות אלפים שהוא מייצג כאן.
עליזה לביא: תודה, חבר הכנסת אלקין.
עליזה לביא: תודה גם לחברת הכנסת פנינה תמנו שטה, בעלך גויס למילואים והיה חשוב לך להגיע ולומר את דברייך בפתח הישיבה, עזבת שני ילדים והגעת לכאן הבוקר לאחר שאתמול עזבת מאוד מאוחר את הכנסת.
עליזה לביא: איך את משלבת את הכל?
פנינה תמנו: אני לא כל כך טובה באישי.
פנינה תמנו: בוקר טוב, אני חושבת שהדיון הזה ראוי לשבח גברתי היושבת ראש.
פנינה תמנו: בימים האחרונים מצאתי את עצמי מתמודדת, בוודאי כמו כל מי שנשארה בבית והבעל גויס למילואים, עם כל מיני פרוצדורות ודברים וילדים וריצות ומתי נחזור ויש הצבעות, אין הצבעות, למצוא קיזוז ופתאום התחלתי לחשוב על הצעות חוק שהנחתי על שולחן הכנסת, כדי באמת לעזור לנשות המילואים.
פנינה תמנו: אני אולי גרה ליד אימא שלי, אנחנו משפחה מורחבת ויש לי את העזרה, אבל, ניסיתי לשים את עצמי בתוך נעליים של נשים שלא בהכרח יש להן עזרה מהסביבה ולצערי, מצאתי רק הצעת חוק אחת שהייתי חתומה עליה, לדעתי שנייה, של חבר הכנסת חיליק בר, לגבי שעות הגעה למקום עבודה ושעת יציאה, שזה בוודאי עוזר ואני מאוד מקווה שאנחנו, יש לנו פה אינטרס ובוודאי לוועדה יש אינטרס לבוא ולקדם אותה במושב הקרוב, כי מחר הוא כבר היום האחרון של המושב.
פנינה תמנו: מעבר לכך, אני חושבת שהדיון הזה חשוב, מאחר ולא באמת הצלחתי למצוא מה עוד אני יכולה לעשות וברור לי שיש מה לעשות, בין אם זה לתת אולי עוד נקודת מס למי שנמצא במילואים, אני לא יודעת, צריך למצוא את ההקלות ואת מתן העזרה.
פנינה תמנו: נשות המילואים הן לא פחות חשובות מאותם חיילים שהולכים לחזית ובחירוף נפש הם נותנים הכל למען הגנת המולדת ולמען ההגנה על האזרחים.
פנינה תמנו: ברור שאנחנו "משחררות" את הבעל, אנחנו המפקדות כשהבעל הולך למילואים, זה מהמקום שאנחנו מקריבות.
פנינה תמנו: אנחנו יודעות שזה יכול להסתיים בדרך כזאת או אחרת, בתקווה שתמיד זה יסתיים רק בטוב ורק שיהיו בשורות טובות, אבל זה מהמקום המקריב, מהמקום של הנתינה, מהמקום שאנחנו כאן בהגנה, בתוך המודעות על מדינת ישראל ואני באתי כדי להקשיב וכדי שנוכל אולי בסוף לצאת עם כמה רעיונות שיתגבשו להצעות חוק והתחושה שלי שאת גם, את יודעת, אנחנו, יצא לנו לעשות סיעור מוחות, אני יושבת הראש ולנסות לראות איך מביאים את נשות המילואים לכאן וזה לא שאין הרבה נשות מילואים שהיו רוצות להיות כאן, אבל זה קשה.
פנינה תמנו: זה קשה להגיע.
פנינה תמנו: זה קשה להגיע בימים כאלה, בגלל כל התמרונים שנשים צריכות לעשות.
עליזה לביא: אחד הדברים שעשיתי, בעזרת גלית מנהלת הוועדה, זה לדעת מה הזכויות של עובדי הכנסת ולראות איך אנחנו פה בכנסת, דואגים לעובדים שלנו.
עליזה לביא: בואו נראה למי ומה מאפשרת הכנסת ומה במקומות עבודה שאני בטוחה שאתם לא מכירים את זה, גם אני מאוד הופתעתי.
עליזה לביא: עובד כנסת שנמנה על מערך המילואים של צה"ל ושירת 10 ימי מילואים לפחות בשנה קלנדרית, זכאי להטבות הבאות:
עליזה לביא: עובדי כנסת – יום חופשה מעבר למכסה השנתית שהוא זכאי לה, גמישות בצבירת ימי חופשה, לעובדים ועובדות שבני זוגם נקראו לשירות המילואים בקריאת פתע, תינתנה ההטבות הבאות: מתן אישור להיעדרות של שעה ביום עד תום שירות המילואים, שזה כבר רעיון להצעת חוק, לצורך סידורים הכרחיים הנובעים מעצם קריאות הפתע של בן או בת הזוג.
עליזה לביא: בנוסף, אישור יום חופשה בתום שירות המילואים של בן/בת הזוג, מעבר למכסה השנתית שהעובד זכאי לה.
עליזה לביא: אני לא יודעת באיזה עוד מקומות עבודה יש את ה - - -
אבי סייג: בכל השירות הציבורי, בנציבות שירות המדינה.
אבי סייג: לא אתם דאגתם לעצמכם.
עליזה לביא: אני מעבירה לך את רשות הדיבור.
עליזה לביא: אם זה ניתן בשירות הציבורי, אני חושבת שמייד צריך לכל חייל לאפשר את מה שמגיע לעובדי הציבור, לעובדי השירות הציבורי ולא צריך פה חוק נוסף.
עליזה לביא: פשוט צריך להרחיב את החוק הזה, בטח בתקופה הזאת, בתקנות כאלה ואחרות.
עליזה לביא: אז הנה אני מעבירה לך את הכדור, בוא תן לנו תמונה באמת רחבה יותר, אתה חי את הנושא הזה, אבי סייג, מהעמותה, יושב ראש העמותה למען נשות אנשי המילואים.
אבי סייג: כמו שאמרת, אני אלוף משנה במילואים, קצין מילואים ראשי של חיל הים ואני פעיל בכנסת בדיונים האלה, כבר 18 שנה.
אבי סייג: אנחנו למעשה, שינינו את כל פני המילואים ב- 20 השנה האחרונות.
אבי סייג: נתחיל בזה, שכאשר היינו מג"דים צעירים במילואים וחיילים לא רצו להגיע למילואים, נאלצנו לשלוח 300% צווים, כדי לגייס אנשים לתקופת האינתיפאדה.
אבי סייג: אנו החלטנו ללמוד למה אנשים לא באים למילואים, מה הסיבות.
אבי סייג: בין הסיבות גילינו, שלחייל בקבע יש ביטוח חיים, כאשר לחייל מילואים אין ביטוח חיים.
אבי סייג: לקח לנו חמש שנים להעביר כאן את החוק בכנסת והיום יש להם ביטוח.
אבי סייג: מדובר בסכום חד פעמי של 350,000 שקל שאלמנה מקבלת, דבר שלא היה מובן מאליו פה במדינה.
אבי סייג: אחרי זה בדקנו שוב וגילינו, שעד שנת 1999 אלמנת צה"ל של איש מילואים לא היתה מקבלת דמי ביטוח חיים.
אבי סייג: מאחר ולא היו מוכנים לדבר אתנו, פנינו לבג"צ, עשינו הרבה בלגאן עד שבסוף אישרו לנו 100,000 שקל, למי שהתאלמנה לפני שנת 1999.
אבי סייג: לא היתה ברירה, כי סליחה, אבל האלמנות לא נשארות איתנו לעד.
אבי סייג: אני מדבר אתכן על אלמנות ממלחמת השחרור, מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ועד שנת 1999.
אבי סייג: אם יצא מפה עוד דבר שעזרנו לאלמנות, גם הענישו אותנו עוד בזה שאם היא תתחתן בשנית, אז מבטלים לה את כל הזכויות.
אבי סייג: אז גם פה נכנסנו למערכה, המהלך הזה, וגם שולי מועלם שאתכם כאן, גם היא אלמנת צה"ל והדבר הזה שונה ואלמנת צה"ל רשאית להינשא בשנית בלי שהזכויות שלה ייפגעו.
אבי סייג: דובר אז על בערך 700 אלמנות צה"ל שלא נישאות, כי הן מסורתיות, הן לא יכולות לגור עם ידוע בציבור וגם את המדוכה הזאת עברנו.
אבי סייג: גילינו שחיילים מפוטרים כשהם חוזרים ממילואים.
אבי סייג: לקחנו את חוק החזרת חיילים משוחררים מעבודה, חוק ישן, ושינינו אותו.
אבי סייג: נתנו הרבה יותר שיניים לשופט ובאמת הורדנו את כמות הפניות.
אבי סייג: לא שהם נגמרו בכלל, אבל הורדנו את כמות הפניות של אנשים שמפוטרים או לא מקודמים בעבודה בגין המילואים.
עליזה לביא: חייל שחוזר ממילואים עכשיו ומוצא שמקום העבודה סגור בפניו, למי הוא יכול לפנות?
אבי סייג: אם מקום העבודה פשט את הרגל, את מתכוונת?
עליזה לביא: לא, סגור בפניו.
אבי סייג: אין מצב, אין מצב.
אבי סייג: אסור לפטר את חייל המילואים 45 יום מיום חזרתו ממילואים.
פנינה תמנו: כן, אבל השאלה היא מה קורה אם מפטרים אותו אחרי 45 ימים.
אבי סייג: בדרך כלל, אני גם מעסיק גדול, יש לי מאות עובדים אז אני יכול לתאר את זה, גם לי יש היום חיילים במילואים שם.
אבי סייג: בדרך כלל המעסיק שמקבל אותך לעוד 45 יום, הוא נרגע.
אבי סייג: אני יכול להגיד לכם שקשה.
אבי סייג: היום מג"דים ואנשים קרביים, מוחקים את זה מקורות החיים.
אבי סייג: הם לא כותבים בקורות החיים שלהם, כשהם מגישים למקום עבודה, שהוא מג"ד, כי הוא לא מתגאה בזה היום, כי הוא יודע שאם הוא מג"ד, המעסיק לא יעסיק אותו, לא יקבל אותו לעבודה מלכתחילה.
אבי סייג: , יש כאן איזה מערכת איזונים שניסינו ליצור פה בכנסת.
אבי סייג: יכולנו להכניס את המעסיק לכלא, בסדר?
אבי סייג: זו עבירה פלילית, דרך אגב, לפי חוק שוויון הזדמנויות בעבודה.
אבי סייג: יכולנו להכניס אותנו לכלא, אבל זו לא המטרה.
אבי סייג: מראש לא יעסיקו אותנו.
אבי סייג: ניסינו למצוא משהו אופטימאלי, שבכל-זאת יקבלו אותנו חזרה לעבודה והמעסיק די נרגע בתקופה הזאת.
אבי סייג: אני יכול להגיד לכם שזה די עובד, אם לא, הוא משלם חמש משכורות קנס מיידי וכמובן את הפיצויים ואת כל מה שזה אומר ויש גם בית משפט, זה נקרא ועדת תעסוקה, של משרד הביטחון, שיש להם סמכויות של בית משפט שלום, והם דנים את המעסיק.
אבי סייג: המעסיק מגיע והם דנים, הוא בא עם עורכי דין וחובת ההוכחה, העברנו את נטל ההוכחה מהחייל למעסיק.
אבי סייג: החייל לא צריך להוכיח שפיטרו אותו בגלל מילואים, המעסיק צריך להוכיח שהוא פיטר אותו שלא בגלל מילואים.
אבי סייג: חבר'ה, זה משמעותי מאוד.
אבי סייג: אני לא אכנס לכל החוק, כי זה חוק גדול.
אבי סייג: בנוסף, החלטנו שאנחנו נקים את חוק המילואים.
אבי סייג: אנחנו רוצים הסכם, אני אומר את זה כאן, גם לכן, הנשים, כי למעשה כל זכויות חייל המילואים זה זכויות אשת חייל המילואים או האישה שעושה מילואים, כן?
אבי סייג: גם בואו לא נשכח אותן.
אבי סייג: אז כל מה שאני מדבר כאן, הוא נוגע כאן לכל הנשים למעשה וארגנו חוק מילואים שמגדיר את מערכת היחסים בין החייל לצבא, בין החייל למדינה.
אבי סייג: מה אתה רוצה ממני, אנחנו עושים הסכם.
אבי סייג: אתה רוצה אותי ל- 20 שנה?
אבי סייג: בסדר.
אבי סייג: מה אתה נותן לי מנגד?
אבי סייג: אני חייב להיות זמין אליך ב- 20 שנה.
אבי סייג: והחוק קובע עד איזה גיל נעשה מילואים, חייל מילואים עד גיל 40, קצין עד גיל 45, אלא אם כן מבקשים צו כזה חריג או שהוא מתנדב.
אבי סייג: משך תקופת ימי המילואים בשנה הוגדרה על פני שלוש שנים והצבנו מטרות.
אבי סייג: לא קוראים לנו יותר לשמור על יישוב קטן כאן, או על בסיס.
אבי סייג: אנחנו לא באים לשמירה יותר.
אבי סייג: מותר לקרוא לנו למילואים רק להכנה למלחמה, לתעסוקה מבצעית, ולמלחמה.
אבי סייג: כל היתר – אסור לקרוא לנו למילואים.
אבי סייג: חבר'ה, זה משמעותי מאוד, אתם כבר לא מוצאים חיילים שומרים בבסיסים.
אבי סייג: והחוק הזה הוא בן 49 סעיפים שמדבר על כל מערכת היחסים בין חייל המילואים, בין היתר גם שהצבא חייב לאמן אותנו.
אבי סייג: הצבא לא מאמן אותנו, אז זה אחת הדוגמאות.
אבי סייג: אני אמשיך.
עליזה לביא: את מה שצריך לחוץ וביטחון, בוא נשאיר לחוץ ובטחון.
עליזה לביא: אנחנו התכנסנו היום לישיבת ועדה מאוד מסוימת ומוגדרת.
עליזה לביא: בוא נדבר, אתה מדבר על ה- יש, בוא נדבר גם על ה- אין.
עליזה לביא: בשלושת השבועות האחרונים אני מניחה שגם אתה נחשפת ל-אין.
עליזה לביא: דיברנו כאן במילים של ריק, של חוסר סינכרון, של חוסר ידע, של אי-שיתוף פעולה למשל איך אפילו להגיע כדי לתמוך גם אם יש פה מי שרוצה לתמוך, קשה מאוד להגיע.
עליזה לביא: אנחנו נשמע פה גם על יוזמות איך להגיע, "מלשינון" למשל שעיריית ירושלים הקימה, נשמע על זה בהרחבה.
עליזה לביא: בוא ספר לנו אתה, מהניסיון שלך ובטח מהידע שהצטבר אצלך בשלושת השבועות האחרונים, מה עוד צריך לעשות?
פנינה תמנו: ברשותך, אני רוצה גם להדגיש.
פנינה תמנו: לי גם מאוד חשוב להתרכז בנשים שנמצאות בבית, לא רק נשים, גם גברים כשהאישה מתגייסת, כשהן נמצאות או הם נמצאים בבית, מה אנחנו יכולים לעטוף דווקא את הסביבה שנשארת בעורף, ולאו דווקא בחזית.
פנינה תמנו: כי זה לא פחות מטריד את אלו שנמצאים בחזית.
אבי סייג: לגבי מה שהעליתם פה, מה מותר לאשת איש מילואים שהיא או בעלה עובד במגזר הציבורי, התחלנו את התהליך ב- 2002 ובאמת זה תפש.
אבי סייג: היום בנציבות שירות המדינה יש זכויות גם לנשים.
עליזה לביא: רק במגזר הציבורי?
אבי סייג: במגזר הציבורי.
אבי סייג: ביקשנו להחיל את זה על כל המשק, אבל זה "תקוע" פה בכנסת.
אבי סייג: אנחנו מבקשים מכם עזרה להזיז את זה ומבקשים מכם עזרה נוספת שתעזור כאן להרבה נשים שזקוקות לזה.
עליזה לביא: מה זה תקוע, איפה זה תקוע?
אבי סייג: הגישו הצעת חוק וזה כל הזמן נדחה.
אבי סייג: הגשנו הצעת חוק נוספת ביום ראשון שעבר, בוועדת שרים לחקיקה, שאומרת – חוק דחיית, הארכת מועדים.
אבי סייג: אם אני נמצא במילואים, שאשתי לא תצטרך לדאוג, היא יכולה לנסוע עם האוטו גם בלי טסט, גם בלי ביטוח, היא לא צריכה לחשוש שעשרה שיקים שלי יחזרו, כי לא הספקתי לסדר כסף, ואז אני אהיה לקוח מוגבל.
פנינה תמנו: מה שמזכיר לי, שעדיין לא שילמתי שכירות.
אבי סייג: יש לנו פה דוגמה שאני מקווה שהגיעה קרן, שיש כאן גברת שהיא לא יכולה לשלם את השכירות.
אבי סייג: בעלה יושב במילואים והיא לא מצליחה לשלם את השכירות.
אבי סייג: חבר'ה, יש פה בעיות, אוסף של בעיות ביום יום, אבל את חוק דחיית מועדים אנחנו מבקשים מכם, מהוועדה, אנחנו מבקשים מכם לעזור לנו.
אבי סייג: דחו אותנו ב- 60 יום.
אבי סייג: אנחנו צריכים את החוק הזה עכשיו.
אבי סייג: החוק קיים, פשוט כתוב בחוק, החוק משנת 74, אחרי יום כיפור, שרק אם פרצה מלחמה, לא פרצה מלחמה, לא מכריזים בארץ על מלחמה.
אבי סייג: צו 8 המוני, תכריזו.
אבי סייג: כתבנו הצעת חוק דרך עומר ברלב ועוד חברי כנסת.
עליזה לביא: היא מונחת פה?
עליזה לביא: היא עברה ועדת שרים?
אבי סייג: היא נדחתה לעוד 60 יום.
אבי סייג: אז מתי?
אבי סייג: בעוד מלחמה יש לנו?
אבי סייג: אנחנו מבקשים את העזרה שלכם.
אבי סייג: אני לא באתי, אני מצטער שדיברתי יותר מדי, כי יש כאן מספיק גבירות שבאו איתנו, לדבר על הנושאים ואני באמת אשמח אם כל אחת - - -
פנינה תמנו: זה חריג בוועדה הזאת שנותנים לגברים.
עליזה לביא: לא, לא צריך להגזים, חברת הכנסת תמנו שיטה.
אבי סייג: אני אשמח באמת אם תעזרו לנו.
פנינה תמנו: בבדיחות, בבדיחות.
עליזה לביא: בואו נשמע את אורלי זוהר שבאה אתך, בבקשה, אורלי.
אורלי זוהר: האמת היא, שאבי ביקש ממני לבוא ואני התלבטתי מאוד בימים האלה, גם השותפה שלי אסנת, שהתאלמנה במלחמת לבנון האחרונה, היתה צריכה לבוא אתי והיא חשבה לבוא מרמת הגולן, במטרה להביא לכם את הדברים שמאוד קשה לשמוע אותם.
אורלי זוהר: אמנם, כולנו פה מדברים על הלפני, על ללוות אותם, לחכות להם, להישאר עם הילדים לבד.
אורלי זוהר: את כל זה אני מכירה מהרבה שנים לפני, אבל, אנחנו רוצים לדבר על אותה אישה שנשארת דקה אחרי שדופקים לה בדלת.
אורלי זוהר: זו בדיוק הסיטואציה שבאתי אתה, שהיא באמת קשה ולא נעימה.
אורלי זוהר: אנחנו חושבים שקל לנו להגיד "היא מסודרת, הכל בסדר, היא מסתדרת", אבל הדברים בטווח הזמן שאני מביאה אותם וממקום שבאמת רואה כבר בצורה יותר רחבה את הדברים, הם לא כל-כך פשוטים.
אורלי זוהר: יש לי כמה דברים מאוד קריטיים להגיד.
אורלי זוהר: אני לא חייבת לפרט אותם כאן, אני יכולה להביא באופן כללי, ואם נרצה להמשיך בסיפור הזה, אנחנו נמשיך אולי בדרכים אחרות.
אורלי זוהר: אבל לפחות להעביר את המסר הזה.
אורלי זוהר: זה קשה, זאת אומרת, אני אומרת כאילו, את יודעת, אני מדברת למשל איתך ואני אומרת – אולי את לא צריכה לראות אותי עכשיו בעצם, זה בדיוק אותה סיטואציה שבגללה אני לא באה לנחם, למשל, או אם במקרה אחר-כך כשפונים, אני מוכנה לעזור, באמת בטווח של שנים ודרך שעשיתי ושהילדים שלי היום גדולים וכבר יש לי היום קצין בצבא ושני ילדים שמתגייסים או-טו-טו ואני בעוד כמה חודשים אמצא את עצמי עם שלושה ילדים בצבא, שהיו אז מאוד קטנים.
אורלי זוהר: אנחנו מדברים על תחילת האינתיפאדה, אנחנו מדברים על אמיר שהיה מ"פ פלח"ן חטיבת חי"ר במילואים ואנחנו מדברים על היתקלות.
אורלי זוהר: כל הדברים היפים בעצם, שאנחנו רוצים לדעת ולזכור ואני חושבת שהסיפור שלי באמת מייצג את ארץ ישראל היפה, את החיילים שליוו אותי כל השנים.
אורלי זוהר: באמת, החברים הכי טובים שיש לי היום ומשפחה נפלאה, הכל באמת כמו בספרים שרוצים לראות.
אורלי זוהר: בתוך הדברים, יש הרבה דברים שנשארת אותה אישה.
אורלי זוהר: אותה אישה שהיתה לפעמים עם קריירה משלה, אותה אישה שהבית תפקד בדרך מסוימת והאדם לפני אמנם יצא למילואים וגייסנו את כל הכוחות, עם שלושה ילדים קטנים וכולם באמת עזרו ב- 70 יום, פלוס ימים חד יומיים במשך השבוע, והכל בסדר למען המדינה, למען הציונות, למען הערכים, למען חינוך הילדים, אבל יש משהו שקורה אחרי ונורא נעים לחשוב שהכל בסדר, שהן מטופלות.
אורלי זוהר: יש אנשים נפלאים בדרך שמטפלים וגם במערכות ואני לא פוסחת על אף אחד, אבל אני חושבת שיש כמה דברים שהם מאוד קיצוניים, שלא נעים לראות אותם ולא נעים לשמוע ולא נעים להיכנס אליהם.
אורלי זוהר: אני לא רק מדברת על אנשי המילואים, דרך אגב, אני בעצם מייצגת, לפחות בדברים שלי, בחברות שלי, אני מייצגת בעצם גם את אלמנות הקבע.
אורלי זוהר: אנחנו מוצאות את עצמנו באותה סיטואציה.
אורלי זוהר: אמנם איש המילואים עזב את הבית, זאת אומרת, ביום יום, אני הייתי העוזרת, אני עזרתי לאמיר לטפל בילדים, זאת אומרת, זה פשוט אבסורד.
אורלי זוהר: אבל אני בעצם מצאתי את עצמי לומדת את הכל מחדש, להתנהל, ללכת, לצעוד, פשוט אני לימדתי את עצמי ללכת על בלטות, בלטה-בלטה, מי שהיה רואה אותי, כדי ללמוד ללכת מחדש ובטווח, אנחנו מדברים על תחילת האינתיפאדה, על שנת 2000, בטווח של 14 שנה, אני חושבת שיש לי המון מה להגיד על הדברים האלה.
אורלי זוהר: אני עברתי בהמון בתים של אלמנות, מהדרום, מהצפון, מבני המיעוטים, אני באמת יכולה להביא תמונה רחבה של הדברים.
אורלי זוהר: ואני, עם כל הקושי היום והכאב והדברים שצפים בעקבות כל מה שקורה, אני מאוד התלבטתי אם לבוא ולהתחיל לדבר על זכויות.
אורלי זוהר: אבל גם אחרי שראיתי אתמול, דיברה אחת האלמנות ואמרתי – זה בדיוק הסיפור שלי, כאילו, ואני לא יכולה לשכוח את זה.
אורלי זוהר: זאת אומרת, אני, יש לי אולי איזה שהיא, גם אם אני, הדברים בשבילי שלא ישתנו, אני הולכת עם זה היום עד הסוף.
אורלי זוהר: זאת אומרת, גם אם אני לא אהיה חלק מהסיפור הזה, אני, אסור לי לשכוח את איפה שהייתי ואסור לי לשכוח מה שעברתי ואסור לשכוח מה שאנחנו עוברים ובעצם, להערכתי, עם כל זה שעברתי דרך ואני חושבת ששיקמתי את עצמי ולמדתי לחיות עם האובדן ועם הכאב, הילדים שלי עברו תהליכים, ובאמת יש לי, זה נס גדול.
אורלי זוהר: היום שאני רואה את שלושת הילדים שלי, אני חושבת שזה נס גדול שהבאתי אותם למקום הזה ואני אומרת, פשוט צריך להיכנס בסדקים האלה ולראות מה קורה בדברים האלה, בתוך חדרי החדרים ולראות איך מתנהלים הדברים האלה.
אורלי זוהר: הם לא תמיד, זאת אומרת, אני לא חושבת שזה מרוע, אני חושבת שיש המון חוסר ידע.
אורלי זוהר: אני אסיים באיזשהו מכתב שבזמנו כתבתי, עם חברה שלי שהיא היתה אשת קבע, אם יש לי כמה דקות.
עליזה לביא: את יכולה לשתף אותנו בחדרי החדרים שאת מדברת עליהם, כדי שנבין מה אנחנו יכולים, איך אפשר עוד לעזור, איפה, אולי לא שמנו לב.
אורלי זוהר: כן.
אורלי זוהר: אז אני מדברת בעצם, על שלושה דברים שאחד, אני חושבת שאותה אלמנה שנשארת ביום שאחרי, לא בהכרח שיש לה כוחות ללכת להילחם, לברר, לחפש בתוך הניירת והחוברות שמקבלים.
אורלי זוהר: הדברים צריכים להיות, כמו שאני חושבת שהם צריכים להיות לאנשי המילואים ידועים לפני שהם יוצאים וזה לא קורה, הם צריכים להיות, הם צריכים לבוא איתם אל אותה אלמנה.
אורלי זוהר: זה מגיע לך, זה מגיע לך, זה מגיע לך, זה מגיע לך.
אורלי זוהר: אין את הכוח.
אורלי זוהר: זאת אומרת, גם היום לפה, אנחנו רואים שהיה קשה, כל סיטואציה כזאת היא מאוד קשה.
אורלי זוהר: היא מאוד קשה לבוא והבנות לא רוצות לבוא.
אורלי זוהר: לא רוצות לבוא.
אורלי זוהר: זה מאוד מעלה תכנים, מאוד מעלה קשיים.
עליזה לביא: מה זאת אומרת לא רוצות לבוא?
עליזה לביא: לא רצו להגיע לכאן היום?
אורלי זוהר: לא רוצות לבוא למאבקים האלה, קשה להן.
אורלי זוהר: קשה להן.
אורלי זוהר: נפשית, זה סיטואציה שאותה אלמנה לא צריכה למצוא את עצמה נלחמת בשבילה ובשביל היתומים שלה.
אורלי זוהר: היתומים הם יתומים של החלל.
אורלי זוהר: המדינה, לצורך העניין, היא האחראית על הילדים האלה.
אורלי זוהר: המערכת צריכה להבין שהיא צריכה, אותה אלמנה לא צריכה להיאבק כי אין לה את הכוחות האלה, צריך לבוא, צריך לתת, צריך להגיד מה מגיע.
אורלי זוהר: אני מתעסקת עם יתום, שהיה בן 21 ביום נפילת האב, הוא לא נחשב, הוא לא ברשימות של משרד הביטחון כיתום צה"ל.
אורלי זוהר: זאת אומרת, אם עכשיו מהמשפחות שראיתי, למשל נערה שלהערכתי היא גובלת בגבול של 21, יתומה, שתהיה יתומה, יתומה מהשבוע האחרון, היא לא נחשבת ברשימות.
אורלי זוהר: אני הבאתי את זה לאריה מועלם, הוא אומר לי – את צודקת, את צודקת, זה מאבק צודק.
אורלי זוהר: היא לא נחשבת יתומה, אין לה זכויות.
אורלי זוהר: היא לא ברשימה בכלל, היא לא ברשימה שלהם, אם היא היתה ביום נפילת, היתום או היתומה, אם הם היו בני 21 ויום, ביום נפילת האב.
אורלי זוהר: בשום מצב שבעולם, אבא לא נוטש את הילד שלו בגיל 21.
אורלי זוהר: אין מצב כזה.
אורלי זוהר: היום ילדים לא יוצאים מהבית בגיל 21, אין מצב כזה.
אורלי זוהר: בשום מצב.
אורלי זוהר: זה לא, זה לא לעניין שלי האישי, אבל זה עניין שהוא חורה לי מאוד, הוא לא נכון.
אורלי זוהר: הוא לא נכון.
אורלי זוהר: היתום הזה הוא יתום.
אורלי זוהר: אבא שלו איננו.
אורלי זוהר: יש דברים שעולים, תכנים, קשיים, לכל החיים.
אורלי זוהר: לכל החיים היתום הזה, הוא יתמודד עם זה כשהוא יבנה זוגיות, מישהו צריך לתת את הדעת על זה.
עליזה לביא: אמרת שלוש נקודות, בעצם ארבע.
עליזה לביא: אחת, אמרת שהמילואימניקים, מהידע שלך, לא מודעים לזכויות שלו.
אורלי זוהר: הם לא מודעים בכלל, לא אנשי הקבע ולא המילואים ואני הגעתי, במקרה חברות טובות שלי, אין את הידע הזה.
עליזה לביא: רגע, נציגי צה"ל, יש אתר שמלמד את המילואימניקים מה הזכויות שלהם?
אופיר קבילו: אני אופיר, ראש ענף תכנון כוח אדם מילואים בצה"ל.
אופיר קבילו: יש סוגיות שכמובן אני לא יכול להתייחס כי זה לא בתחום העיסוק שלי, אבל קיים אתר מילואים שעוסק בהרבה מאוד זכויות של אנשי המילואים.
אופיר קבילו: אני מדבר בכלל על כל הזכויות.
אופיר קבילו: אני בכוונה רוצה להגיד, האתר לא מתייחס, התכנים באתר לא מתייחסים לסוגיות שהעלית, אני חייב לומר את זה.
עליזה לביא: רגע, בואו נדבר כרגע על זכויות של אנשי מילואים, בסדר?
אופיר קבילו: אתר המילואים, אתר מילואים חדש, עלה לפני חודש וחצי לער.
עליזה לביא: אז אולי גם למי שצופה בך עכשיו, צופה בך עכשיו, שלא, אנחנו מדברים פה באמת על חוסר, מה כתובת האתר ואיך מגיעים לאתר?
אופיר קבילו: אז כותבים אתר מילואים ומגיעים אליו.
פנינה תמנו: השאלה אם יש פה אנשים שהצליחו להגיע לאתר או שחיכו.
אופיר קבילו: לא לא, כותבים אתר המילואים ומגיעים אליו, יש אתר אחד.
עליזה לביא: אתר המילואים של צה"ל?
אופיר קבילו: כן.
אופיר קבילו: זה אתר שמרכז את כל הזכויות של אנשי המילואים.
אופיר קבילו: האתר מתייחס לזכויות.
פנינה תמנו: לא, כרגע אנחנו מדברים על מילואים.
עליזה לביא: בואו נחזור לשיחה.
עליזה לביא: אני אחזור אלייך בבקשה, אני רוצה כרגע לשמוע על הנגשת המידע של הזכויות, לאותם חיילים שיוצאים למילואים כדי לשמור עלינו כאן, כדי שנוכל להמשיך את הדיון בבטחה וגם לבנות הזוג שלהם, לבני הזוג, שידעו את הזכויות.
פנינה תמנו: לפני שהוא ממשיך, אני מצטערת, סליחה שאני קוטע אותו, רק בגלל שזה מעבר חד, ברשותך, אם יהיה ניתן לקיים דיון ספציפית שכולו מוקדש, אני יודעת שיהיה לך קשה להגיע אולי עוד פעם, שהוא כולו מוקדש לנושא של היום שאחרי.
עליזה לביא: ואת הדיון הזה, דלית, אני רוצה לעשות עם ועדת חוץ וביטחון.
פנינה תמנו: כדי שיהיו שם שיניים ואז באמת אולי אפשר יהיה להביא את הנשים שקשה להן להגיע ואנחנו ניאבק יחד אתכן.
עליזה לביא: או שנגיע לאן שתגידו לנו.
עליזה לביא: אם פיסית לא יכולים לעשות את זה כאן.
אורלי זוהר: אסנת חשבה לבוא מרמת הגולן, פשוט הילדים, היא אלמנה של ילדים והיא פשוט לא זזה מהבית ונשארת עם הילדים.
עליזה לביא: את העלית נקודה מאוד חשובה וזה התפקיד שלנו, גם כמובן לתת לה מענה ואנחנו ניתן לה מענה ואנחנו נקיים ועדה משותפת עם ועדת חוץ וביטחון.
פנינה תמנו: בשולחן הנכון?
אופיר קבילו: קודם כל, אני מתנצל על המעבר החד, אני קצת מרגיש לא נוח, אני גם לא יכול לענות על חלק מהדברים, אז אני מתנצל מראש שאני עובר לדברים שאולי הם ביחס לדברים שהעלית, פחות משמעותיים.
אופיר קבילו: קודם כל, צריך להגיד שצה"ל מגייס בצו 8, אנחנו מבינים שאנחנו מגייסים את המשפחה גם כן.
אופיר קבילו: עם כל המשמעויות של ההפתעה ושזה מגיע בלילה ועכשיו צריך להיערך, בטח שאתה לא יודע לאיזה תקופה אתה מזמן את אנשי המילואים, ואנחנו מבינים את הקשיים ואנחנו רואים באיש המילואים שגם המשפחה מגויסת ואני אגע בדברים שניסינו, אנחנו מתקדמים וגם בהקשר של הנגשת המידע.
אופיר קבילו: כמובן שכל יוזמות שיעלו, נשמח ללמוד אותן, להבין.
אופיר קבילו: אנחנו גם בשיח מלא עם מר אבי סייג, אנחנו משתפים פעולה בהיבטים שונים ואני אגע בדברים.
אופיר קבילו: לגבי הנגשת המידע.
אופיר קבילו: אז קודם כל, יש אתר מילואים, כפי שציינתי, שהוא מתייחס לכל הזכויות של אנשי המילואים במכלול רחב של היבטים, בכלל זה מה הסמכויות קריאה לחייל המילואים, מהן התקופות שאני יכול לקרוא לחיילי המילואים, תגמולים שיכולים, שרלוונטיים לחייל המילואים שאנחנו, איך מחשבים תגמולים.
אופיר קבילו: כל ההיבטים שנוגעים לטיפול בחייל המילואים, כולל קישורים לאתרים של משרד הביטחון, מועדון בהצדעה וכו'.
אופיר קבילו: מוזמנים להיכנס, ללמוד דברים שיש שם.
קריאה: אתם מובילים גם זכויות?
אופיר קבילו: אני אתייחס לזה, ברשותך.
אופיר קבילו: כולל עדכונים שעלו במבצע האחרון, אנחנו גם מעלים שם באתר, זה פלטפורמה מבחינתנו, להנגשת המידע לחייל המילואים ולמשפחתו.
עליזה לביא: כן, אבל ההנגשה הזאת לא מספקת ואני רוצה להסביר לא בשביל הביקורת, כי אני לא משמיעה את הביקורת סתם ככה, שהיא תיזרק לחלל האוויר, אלא מכיוון שאני לא בטוחה שמי שנשאר בעורף מכיר את האתר הזה, האם חשבתם שבתקופה כזאת, של למעלה מ- 50,000, קרוב ל- 60,000 חיילים מגויסים, חיילי מילואים, האם חשבתם לעשות איזה תשדיר ברדיו, שאפשר להיכנס ולקבל את כל המידע, האם בתוך האתר הזה אולי יכול להיות איזה פורום או אפילו מתן מענה של מי שנמצאת במצוקה או נמצא במצוקה, זה מישהו בעורף.
אופיר קבילו: לגבי פרסום, לא יצאנו בפרסום, צריך להגיד שגם האתר הוא חדש ותפשו אותנו האירועים האחרונים עוד מהחטיפה, בגלל זה לא שיווקנו את האתר, בטח לא בנסיבות האלה.
אופיר קבילו: אבל כן קיימת תוכנית לשווק את האתר כדי להנגיש אותו ושאנשים יכירו, האירועים של החודשיים האחרונים קצת מנעו מאיתנו לעסוק בשיווק של זה, אבל את צודקת.
עליזה לביא: דווקא בתקופה הזו, אני דווקא אומרת בימים האלה.
אופיר קבילו: בהתייחס לתקופה הזו, אנחנו נבדוק את זה.
אופיר קבילו: אני מקבל את ההערה הזאת.
אופיר קבילו: נראה ונתייחס לזה.
אופיר קבילו: צריך להגיד שבנוסף לאתר, יש לנו מוקד מילואים, כוכבית 6535 שפונים אלינו אלפי אנשי מילואים בסוגיות שונות.
אופיר קבילו: זה מוקד מילואים שעוסק בהרבה מאוד היבטים ומגיעים אלינו.
פנינה תמנו: אולי ערוץ הכנסת יכול לשים את זה ב"סטריפ", אם הם שומעים אותנו.
אופיר קבילו: זה גם מפורסם באתר וכל פנייה שמגיעה אלינו, גם אם זה מצד משרת המילואים עצמו או משפחתו, אנחנו יודעים לעשות את ההתאמה איך לטפל בסוגיה.
אופיר קבילו: יש דברים שזה לא בסמכותנו.
עליזה לביא: אתה יכול לתאר לנו מי פונה יותר?
עליזה לביא: המילואימניקים או בני הזוג, בנות זוג?
אופיר קבילו: עוד הפעם, אנחנו, בעיקר זה מילואימניקים.
עליזה לביא: שפונים מהחזית?
אופיר קבילו: סוגיות כאלה ואחרות, גם כאלה שרוצים לחזור לשירות, גם כאלה שמפעילים את החייגן עכשיו לגיוס, אז הם שואלים – רגע, הם מכירים את המוקד, אז הם שואלים איפה צריך להתייצב או אם משהו לא ברור, אז אנחנו עוזרים להם.
אופיר קבילו: סוגיות של תגמולים או שאלות שעולות בהיבטים כאלה ואחרים של צו 8 ואנחנו נותנים מענה לזה באופן רצוף.
אופיר קבילו: יש לא מעט פניות במהלך היום, אפשר לראות שמתי שיש הפעלות של צווי 8, אז יש יותר פניות באופן טבעי.
אופיר קבילו: ולכן, זה בהיבט של מוקד המילואים.
אופיר קבילו: הוא גם בשגרה עובד, כלומר, אנחנו עוסקים - - -
עליזה לביא: לך יש מידע על משפחות המילואים?
עליזה לביא: נניח אתה רוצה עכשיו לשלוח אי-מייל עם האפשרויות, חברת הכנסת תמנו שיטה דיברה על פרסום, אבל האם לך יש אפשרות היום לשלוח אי-מייל שמספר על האתר לכל ה, יש למישהו בכלל את הידע, מי נמצא בעורף?
עליזה לביא: מי מחזיק את החזית?
עליזה לביא: מי זה אותו חוסן חברתי שאנחנו מדברים עליו?
אופיר קבילו: אנחנו לא מחזיקים מידע על מי שהוא לא איש צבא.
פנינה תמנו: אבל זה יכול להיות פתיר עם קמפיין ברדיו.
30080: בטוח יש לכם פרטי קשר של המשפחות.
30080: ברור שיש לכם, אני יודעת שיש.
עליזה לביא: רק לפרוטוקול, רחל עזריה.
30080: סגנית ראש עיריית ירושלים.
30080: אנחנו הקמנו את המוקד הירושלמי לסיוע לנשות מילואים ואני רוצה לומר רגע לפני הדברים שלי, שהדיון הזה הוא בעיני לא תלונה.
30080: זאת אומרת, אני יודעת שיש נושאים שאתם מטפלים בהם כבר הרבה שנים, אני חושבת שהדיון הזה הוא להפך, לפתוח איזה שהוא צוהר לצרכים, לא ממקום של תלונה.
30080: אני חושבת שכל הכבוד לנו, לחברה הישראלית, שיש לנו בכלל קשב לנושאים האלה ושאנחנו מסוגלים, תוך כדי המבצע ותוך כדי המלחמה, לראות את נשות המילואים.
30080: כי יש פרוטוקול, כולם יודעים, שירים נכתבו, על מה צריך לשלוח לחזית, מה תפקיד העורף ביחס לחזית, אנחנו יודעים לקנות תחתונים וגופיות ולא לשלוח עוגה וכולנו יודעים.
30080: אבל מה עושים לעורף?