GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יותם דגן: אני חושב שאם אנחנו מדברים על חוסן בסוף, חוסן בעיניי, שני המרכיבים הכי משמעותיים שלו זה מנהיגות, מנהיגות שמבינה את הקשיים, שמבינה את ההשלכות של המצב ושיודעת להגיב ולעצב מציאות אחרת, והדבר השני זה המרקם החברתי, הכוח של הצוות, הכוח של הקבוצה.
יותם דגן: שני הדברים האלה יש פה בשפע מסביב לשולחן, בזה הייתי מתמקד בנושא של ללכת קדימה, לראות איך מפתחים עוד יותר את המנהיגות שקיימת פה, המנהיגות הנשית, הטיפה יותר גמישה, הטיפה יותר רכה, הטיפה פחות ככה גברית ומתלהמת, אבל שכן רואה את הצרכים ושכן יודעת להביא את האיכויות היותר אימהיות, היותר מכילות, ולסייע לקחת את המקום הזה עוד יותר קדימה, וכמובן חיזוק של הביחד.
יותם דגן: אני חושב שזה מאוד חשוב להוציא החוצה, לתת, להשקיע, אבל צריך גם לראות לאן, לאן רוצים לקחת את זה.
יותם דגן: בעיניי זה הכיוון שהייתי הולך עליו ומסתכל עליו.
אילנה קוורטין: רק להעלות עוד נושא.
אילנה קוורטין: אני מנהלת של 'הבית שלנו' של הפורום הפמיניסטי במכללת ספיר.
אילנה קוורטין: בימים האלה אנחנו מקבלות המון המון פניות של נשים צעירות מכל האזור, זיהינו שיש בעיה שקשורה לתעסוקה.
אילנה קוורטין: נשים שלא מגיעות לעבודה בגלל שהילדים בבית, בגלל שהדרך לא ממוגנת, בגלל שהילדים בחרדה, לא כל מקומות העבודה סובלניים כלפיהן.
אילנה קוורטין: זה משהו שנוגע לחקיקה עתידית, שאפשר אולי ליזום בנושא הזה.
אילנה קוורטין: גם נושא של פיצוי על הימים האלה, כי נלקחים להם ימי חופש, ימי מחלה, ובסופו של דבר הן גם מפוטרות.
אילנה קוורטין: אלה נשים שעובדות בצורה מסודרת.
אילנה קוורטין: נשים אחרות, שעובדות על בסיס מזומן או על בסיס יומי, או על בסיס שעתי, ברגע שהן יושבות בבית המצב הכלכלי שלהן הולך ומחמיר יום יום.
אילנה קוורטין: זה איזה שהוא מצב שככל שהמבצע מתארך ככה המצב מחמיר.
קריאה: כי אין מי שיפצה על משק בית.
אילנה קוורטין: בדיוק, אין פיצוי למישהי שמנקה בתים לפרנסתה.
עליזה לביא: אנחנו עשינו כנס לעובדים השעתיים בשבוע שעבר ואנחנו מכירים את הנושא מקרוב.
אילנה קוורטין: נכון, ראינו שעשיתם את זה, זה היה מעולה.
אילנה קוורטין: אז אנחנו פשוט רואות שבאזור הדרום זה מאוד מאוד אקוטי.
אילנה קוורטין: נשים שמדברות איתנו לא יוצאות מהבית, הן יושבות במקלט כל היום ומסביב, אם הבעל במילואים, או אם אין בן זוג, אמהות חד הוריות, אז זה עוד יותר חמור.
יהודית אוליאל מלכה: לצערי לא נמצאות כאן נשות עסקים משדרות, אני הזמנתי אותן, יכול להיות שבגלל הפסקת האש הן באמת פתחו את העסק.
יהודית אוליאל מלכה: את בטח תבקרי במספרה במהלך הסיור, אבל אני חושבת שנשות העסקים הן במכלול של כל אנשי העסקים, העסקים הקטנים, הם די נפגעים.
יהודית אוליאל מלכה: שלשום, נדמה לי, הייתה ועדת כלכלה עם ברוורמן ושלחתי נציגים משדרות והם העלו את זה שם.
יהודית אוליאל מלכה: בעלי עסקים קטנים.
יהודית אוליאל מלכה: יש כאן גם הרבה נשות עסקים בשדרות, שהמצב הזה הוא פרובלמטי ביותר עבורן, כי גם העסק סגור.
יהודית אוליאל מלכה: בסיור אני מניחה שאתם תיווכחנה - - -
עליזה לביא: אנחנו נסיים פה ונעשה סיור.
יעל: אני עכשיו באתי ממרכז חוסן, אני מתנדבת בקו החם שם.
יעל: היו הרבה פניות הבוקר, בעיקר דיברו על הנושא הזה, אני רוצה לחזק אותךָ, שהילדים רוצים קצת הפוגה, ליום יומיים.
יעל: באמת זה מה שחשוב כרגע.
יעל: עד עכשיו הם לא רצו לצאת מהממ"ד בכלל, המטופלים, ואתם עושים עבודה נהדרת שם, עבודה מקסימה.
יעל: כל המטופלים וכל ה - - - עכשיו עשו הפוגה למטפלים.
יעל: הם ירדו למועדון ועשו הפוגה ואנחנו איישנו את המקום.
עליזה לביא: אנשים פה יודעים על מרכז חוסן?
עליזה לביא: זה משהו שמכירים אותו?
יהודית אוליאל מלכה: אני רוצה דווקא ששרית תתייחס.
קריאה: אין בית בשדרות שאין שם ילד אחד או שניים שמטופלים.
עליזה לביא: כמה זמן זה?
שוש אפידו: מלפני עופרת יצוקה.
קריאה: זה כבר מיצב את עצמו, בהתחלה לא היו יודעים, היום יודעים בדיוק לאן לגשת.
קריאה: הם גם פועלים לאורך השנה בצורה מאוד מאוד פעילה ובתוך הקהילה.
עליזה לביא: ורד, את רוצה?
ורד סוייד-פאר: אני פספסתי על הסיור של הניידת, כי בעצם הצורך שאת העלית זה על זה שאת רוצה שאנשים יגיעו לבתים.
ורד סוייד-פאר: יכול להיות שהניידת זה משהו שצריך לפרסם באתר מקומי ובין נשים, הצורך בשיחות עם אנשי מקצוע.
צופית פרץ: כן, דיברנו על זה אני ושרית, יודעים על זה.
קריאה: אני שלחתי מתנדבים לתוך הבתים.
ורד סוייד-פאר: אני אנסה לארגן את הנושא של ימי ההפוגה, אנחנו ארגנו בכמה מקומות.
ורד סוייד-פאר: אז צריך רק להגיד לנו מתי הסייעות יכולות, מתי הן מסיימות ונשתדל לתאם, ליום, אני לא יודעת על יומיים, אבל יום שאפשר לשלב את זה.
ורד סוייד-פאר: לגבי קבוצות, עמדה להיפתח כאן קבוצה, אני מניחה שהיא תיפתח אחרי - - -
יהודית אוליאל מלכה: איזה קבוצה, של המגדר?
עליזה לביא: כן, של מכון אדווה ונעמ"ת.
יהודית אוליאל מלכה: כן, זה כבר מתוכנן.
ורד סוייד-פאר: אם יהיה צורך בקבוצה נוספת של מנהיגות נשים, לא תהיה בעיה.
יהודית אוליאל מלכה: נשמח מאוד, מאוד חשוב.
שרית זיו: אני אומרת שמנהיגות נשים, אנחנו מדברים על איזה שהוא קומץ מוביל ולאו דווקא כולם, וצריך לעשות חשיבה איך הקבוצה הזאת מתפתחת לתת שירותים שהם יותר רחבים, או איך אנחנו מעלים צרכים לפניכם ואתם עוזרים לנו לפתח כאן שירותים יותר רחבים לנשים.
שרית זיו: אני חייבת להגיד שנשים, הרבה פעמים כשאנחנו מדברים על אישה, זה לא רק אישה, זה אישה ומשפחה.
שרית זיו: אי אפשר לדבר על אישה כמו שאפשר לדבר על גבר ולהגיד הגבר, אז הוא חייל בעבודה שלו והוא מתייצב.
שרית זיו: לפחות אצלנו בפריפריה רוב המשימות של תחזוקת הבית ושמירה על שלום המשפחה, זה שלנו, של הנשים, וצריך לקחת את זה בחשבון כשמדברים על אישה.
שרית זיו: אני מכירה המון המון פורומים של מנהיגות נשים, שהם כאילו מנסים שנהיה גבריות.
שרית זיו: אנחנו לא.
שרית זיו: אנחנו ייחודיות, יש לנו את המשאבים המיוחדים שלנו ויש לנו גם את המשימות המיוחדות שלנו וצריך להתייחס גם לזה, בעיניי, כשמסתכלים על נשים.
שרית זיו: אני רואה היום, כשאני מסתובבת ברשויות בקואליציה בדרום, נשים שלא מגיעות לעבודה ישר משייכים את זה לילדים, 'טוב, יש לה ילדים קטנים'.
שרית זיו: הרבה פעמים הן בחרדה, הן בחרדה מטורפת, טלפון קטן שעשיתי למישהי שהיא עובדת איתי, הבנתי שהבחורה מסתגרת בבית כי היא פשוט מפחדת לצאת לעשות קניות אפילו.
שרית זיו: זה ברמות כאלה.
שרית זיו: ברשויות לא מספיק ערים לדבר הזה.
שרית זיו: אז במקרה הספציפי הזה שלחתי אס.
שרית זיו: אמ.
שרית זיו: אס לראש המועצה ואמרתי לו שאני מבקשת ש'במרכז ההפעלה, בישיבה הבאה שלכם תעלה את זה בפני ראשי המכלולים, שיעשו טלפון לכל הנשים במכלול וישאלו אותן, מה קורה, מה המצב', קצת לשאול יותר לעומק.
שרית זיו: דרך אגב, הפניתי ליהודית אצלך ישירות את הבחורה הזאת.
שרית זיו: אמרתי לה, 'תקשיבי, תתקשרי, זה חסוי, אף אחד לא יודע, גם אני לא מקבלת דיווח.
שרית זיו: תתקשרי ושתיעשה עבודה מולה'.
שרית זיו: אבל אני חושבת שצריך להסתכל, גם בזמן אמת, עכשיו בחירום, גם ביום שאחרי וגם בצורה תהליכית ובשגרה, שבשבילנו זאת שגרת חירום, זאת לא שגרה, אף פעם ב-12 השנים האחרונות אין לנו כאן שגרה.
שרית זיו: מי שמשלה את עצמו שיש שגרה טועה טעות חמורה, אין פה שגרה והמצב אצלנו הולך ומחמיר מהסלמה להסלמה.
שרית זיו: זה המצב.
שרית זיו: אני מסתכלת עלינו, אני באה מתחום החינוך הבלתי פורמלי, כאילו אנחנו נוער בסיכון, נוער בסיכון גבוה, שכל פעם שאנחנו טיפה נחשפים לסמים, לזה, אנחנו ישר מתפתים וצוללים חזרה למטה.
שרית זיו: זה המצב אצלנו, ככה צריך להתייחס, בעיניי, לאזור הזה, ולא שאין חוסן ולא שלא מתמודדים, אבל מאוד קשה לשמור על זה ברגעים כאלה.
שקד אריאלי: אני יכולה להגיד משפט בהקשר למה שאמרת?
שקד אריאלי: הוא לא קשור בזמן המלחמה עצמה, אבל רשות כמו שדרות שהיא בגירעון ורשות כמו אופקים שהיא בגירעון, זה אומר שכל ההועדות הן בקיפאון.
שקד אריאלי: הועדות, אתם יודעים מה זה, נכון?
שקד אריאלי: הועדה זה אומר שהרווחה נותנת נניח למישהי שיוצאת למקלט לנשים מוכות, 75% מממנת הרווחה, 25% מממנת הרשות המקומית.
שקד אריאלי: אם הרשות המקומית בגירעון ויש קיפאון, אין הועדה, היא לא יוצאת למקלט לנשים מוכות, ילד לא מוצא מהבית, מישהי שעברה פגיעה מינית לא מגיעה למרכז ענבל לטיפולים.
שקד אריאלי: בעיניי זה מאוד חמור.
שקד אריאלי: זה לא קשור למצב הספציפי הזה, אבל זה חלק ממה שאת אמרת, על זה שבעצם אנחנו סוג של נוער בסיכון.
יהודית אוליאל מלכה: אני חושבת ששקד העלתה נקודה מאוד מאוד חשובה.
שקד אריאלי: זה נושא מאוד חמור בעיניי, אני הבנתי אותו רק לאחרונה.
עליזה לביא: את רוצה לומר לי שבזמן חירום - - -
שקד אריאלי: בכל הזמן, כל השנה.
שקד אריאלי: לא בעיריית אופקים ולא בעיריית שדרות, שהן עיריות בגירעון, אין בעצם הועדות.
שקד אריאלי: כדי להוציא הועדה - - - באמת אולי תסבירי את זה קצת יותר, מנקודת מבטך.
עליזה לביא: לפני שאני נכנסת לרזולוציה של הועדה או לא הועדה אני רוצה להבין, את רוצה לומר לי שנשים שהן בסיכון והן צריכות לעבור למקלט לנשים מוכות, לא יוצאות למקלט לנשים מוכות כי אין תקציב?
יהודית אוליאל מלכה: כי אין חתימה על התקציב.
שקד אריאלי: זה קשור לזה שהעירייה בגירעון.
ורד סוייד-פאר: את נתקלת במקרה כזה ספציפית?
קריאה: ומה ההבדל בין שעת חירום לשעה רגילה של גירעון?
ורד סוייד-פאר: מי אמר לך את זה?
שקד אריאלי: רבקה תבל.
ורד סוייד-פאר: מקלט?
ורד סוייד-פאר: אין דבר כזה.
ורד סוייד-פאר: לא יכול להיות דבר כזה בחיים.
ורד סוייד-פאר: ההועדה זה הוצאת ילד לפנימייה.
יהודית אוליאל מלכה: אין הבדל.
יהודית אוליאל מלכה: היה כאן שר הרווחה וביקשנו ממנו לוותר לנו על המאטצ'ינג.
יהודית אוליאל מלכה: בחלק מהתכניות אני חושבת שאלון, ראש העיר, הצליח, אבל יש תכניות אחרות, לאו דווקא במקרים כמו שהיא ציינה, שיוצא מצב שהכללים הם אחידים לכל הרשויות ואז באופן טבעי לרשויות כמו רעננה, הרצליה, תל אביב, יש להם את המאטצ'ינג לשלם.
יהודית אוליאל מלכה: מה שקורה שכל התכניות הטובות מתקיימות שם ובפריפריה, שאין לראשי ערים כמו שדרות, כמו אופקים, את המאטצ'ינג, אז זה לא קורה ואז כל הזמן נשארים למטה.
יהודית אוליאל מלכה: אז עלה הרעיון שיוותרו לנו על המאטצ'ינג הזה.
עליזה לביא: אבל יש הבדל בין סיוע, ואנחנו שומעים פה על סיוע מהתחלת המבצע, לבין שירותים שאי אפשר שחוסר תקציב ימנע אותם, כמו נשים שנאלצות לעזוב את הבית או ילדים.
יהודית אוליאל מלכה: באזור שלי זה לא קרה, אבל - - -
עליזה לביא: מי מהרווחה פה?
יהודית אוליאל מלכה: מהרווחה אין כרגע, יש רק את מחזיקת התיק, חוה.
קריאה: אני יכולה להתייחס לגבי מה שאמרת לגבי שדרות?
קריאה: במקרה יושבת פה גם אשתו של - - - לגבי שדרות זה לא נכון, גם אם אין מאטצ'ינג, בשדרות אין דבר כזה שלא מוציאים.
קריאה: אם אישה זקוקה מוציאים.
קריאה: תביאו מקרה אחד ש - - -
שקד אריאלי: אבל אם היא צריכה הועדה למרכז ענבל לתקיפה מינית?
קריאה: לגבי ענבל אני לא בטוחה, לגבי נשים מוכות, מקלטים לנשים מוכות, הוצאת נערים וכל הדברים האלה, לא זכור שהיה מקרה ולא הוציאו.
קריאה: כן יש בעיה מבחינת ילדים מוגבלים וכל הדברים האלה - - -
שקד אריאלי: הועדות שהן רכות יותר, את אומרת.
שקד אריאלי: יש מדרג.
קריאה: אבל יש מקרים אס.
קריאה: אס, הן תמיד מטופלים ומוציאים.
קריאה: זה לא ממש נכון לגבי שדרות.
ורד סוייד-פאר: אין אישה שלא יוצאת למקלט, כולל לא אזרחית ישראלית, כולל אישה מאריתריאה - - -
יהודית אוליאל מלכה: אם היא בסכנה.
ורד סוייד-פאר: ברור, למקלט מגיעים רק בסכנה.
ורד סוייד-פאר: זה לא משהו של צ'ופר.
ורד סוייד-פאר: זה לא קשור ל - - -
יהודית אוליאל מלכה: כן, אני אמרתי, במקרים האלה זה לא קיים בשדרות.
אירה בובר: בוא נגיד, בשדרות מאטצ'ינג שקשור למקרים הספציפיים האלה לא - - -
ורד סוייד-פאר: זה לא רק בשדרות.
עליזה לביא: אני שמחה שאת פה, ורד, כדי להבהיר את הנושא הזה.
שקד אריאלי: אז אני מתנצלת על ה - - -
ורד סוייד-פאר: יכול להיות שילדים לפנימיות - - -
עליזה לביא: אורי, אתה רצית לדבר?
עליזה לביא: היה נדמה שהרמת יד.
אורי כהן: לא הרמתי יד.
יהודית אוליאל מלכה: אבל חשוב לשמוע אותך.
אורי כהן: אני מייצג את המחוז הדרומי, אז אני אספר קצת על מה שקורה אצלנו בנושא נשים.
אורי כהן: זה העניין, נכון?
אורי כהן: אז קודם כל היה לנו יום העצמת נשים במחוז הדרומי, שהוביל מפקד המחוז, או סגן מפקד המחוז, ואז התחילה המלחמה אז זה התבטל, כחלק מהביטולים כשבעצם בתקופה הזאת לא עושים שום אירועים יחידתיים כאלה ואחרים.
אורי כהן: לקראת שבוע הבא או עוד שבועיים, יש הפסקת אש, כאילו השלום יגיע, אז אנחנו נעשה את זה.
אורי כהן: אצלנו השוטרות הייעודיות עובדות כמו השוטרים, משמרות, 12 שעות ביום.
אורי כהן: השוטרים עובדים אצלנו, הקצינים, אפשר להגיד שהם לא חוזרים הביתה כמעט ויש פה הרבה נשים שהן נשואות לשוטרים.
עליזה לביא: במחוז?
אורי כהן: בכלל במחוז הדרומי.
אורי כהן: השוטרים כמעט ולא רואים את הבית.
אורי כהן: כמות המתנדבים עלתה בערך ב-30%, כלומר יש לנו היום מתנדבים שבאים במהלך המבצע כבר פעם פעמיים, כל פעם בין 8 ל-10 שעות, עוזבים את העבודה, עוזבים את הכול ומגיעים אלינו.
אורי כהן: הגיעו אלינו גם מירושלים, יש לנו יחידות ג'יפים שהגיעו מירושלים לנתיבות, לעשות סיורים שם ולעזור.
אורי כהן: כמובן שיש שוטרים שמתגברים את כל המחוז הדרומי.
אורי כהן: בסך הכול יש רתימה ואיך אומרים?
אורי כהן: בשעת חירום אתה רואה את האנשים, גברים ונשים, וזה יפה לראות את זה, אין לנו בעיות של התחמקויות כאלה ואחרות.
אורי כהן: כמובן אם זה אמהות חד הוריות, או אבות שהם חד הוריים, יש התייחסות לזה, יותר פגרות, יותר חופשות.
אורי כהן: בהתחלת ביטלנו את כל החופשות, כלומר גם שישי שבת עובדים, עובדים ברצף כל הזמן.
אורי כהן: מיום ראשון התחלנו לתת לאנשים לנשום ולהתחיל להוציא אותם הביתה לפגרות, יש כאלה שלא רוצים, נשארים ביחידות, ואנחנו תומכים כמה שאפשר.
אורי כהן: אני חושב שסך הכול הקשר פה, גם עם העירייה, גם עם המתנ"ס, גם עם הכול, יכולות להעיד הנשים שנמצאות פה, הקשר עם המשטרה הוא טוב, במיוחד במיוחד במצבי חירום.
יהודית אוליאל מלכה: אנחנו משתתפים באופן קבוע בהערכות מצב.
עליזה לביא: את רוצה להוסיף עוד משהו לפני שאנחנו נסכם?
יהודית אוליאל מלכה: אני חושבת שהכול צף.
עליזה לביא: דיברת ועצרתי את הדברים שלך, צריך לחשוב לאן לקחת את זה.
עליזה לביא: הייתי פה ביום חמישי שעבר בוועדת חוץ וביטחון והיום אני פה במסגרת הוועדה לקידום מעמד האישה, השיחה היא אחרת לגמרי.
עליזה לביא: אם השורה התחתונה של יום חמישי שעבר, מה שעלה כאן, גם מראשי המועצות וגם מהדוברים, זה היה בעיקר המיגון מיגון מיגון מיגון, כאן אנחנו מדברים, מדברות, על מיגון אנושי.
עליזה לביא: מה שאני יותר שומעת, ואני חושבת שאת ניסחת את זה בבהירות ובצורה מאוד מדויקת, זה הניצול של ההפוגות כדי לחזק את החוסן.
עליזה לביא: כלומר יש לנו פה קבוצות, הסייעות למשל, המקום של הסייעות בכלל, לא רק כאן בשדרות, חוליה מאוד מאוד מוחלשת בתוך המערכת, שהופקרה עשרות שנים, גם מבחינת האיגוד המקצועי, גם מבחינת ההכשרה, לסייעות אין הכשרה בכלל, לא רק בשדרות, ובסופו של דבר הן מחזיקות היום את הקייטנות וצריכות להתמודד מול אמהות שחוששות להגיע ופוגשות אותן בבוקר ומחזקות אותן, והילדים, ומי מחזק אותן?
עליזה לביא: כלומר מה שאני שומעת עכשיו זה שיש לנו פה באמת הנהגה שצומחת מלמטה ומספיק להקשיב פה לשיחה, ואני רואה את זה מול עיניי, אבל מה אנחנו עושים כדי לחזק אותם?
עליזה לביא: אלה דברים שהם אוף דה רקורד, הם לא רשמיים בשום מקום ואני חושבת, ורד, שזה באמת המקום שלנו לבוא ולראות איך אנחנו לוקחים את זה לצעד הבא.
עליזה לביא: אני אשמח גם מהמקום המקצועי שלך, ואנחנו נראה איך אנחנו לוקחות את זה מהמקום הפרקטי, אבל בטח שיתוף פעולה.
יותם דגן: אז קודם כל את מתפרצת פה לדלת פתוחה לרווחה.
יותם דגן: מה שאנחנו כרגע עסוקים בנט"ל זה בדיוק לזהות את הצרכים האלה ולתת להם את המענה.
יותם דגן: אני אתן שתי דוגמאות, אחת מה-24 שעות האחרונות, עמותת שלומית, שתומכת בבנות בשירות לאומי, שיצרנו קשר וידענו שיש שם צורך גדול לתמוך באותן בנות שחלקן הגדול תושבות הדרום, שנמצאות במקומות אחרים בעבודה.
יותם דגן: הן עוד לא נשים בוגרות וכבר לא ילדות, בקו התפר של תהליך ההתבגרות ואיך תומכים את המהלך הזה ואנחנו כבר נכנסים לתהליך שעוזר גם לעשות איזה שהיא ונטילציה ושיתוף לגבי המצב, מתוך כוונה לשפר את החוסן ולסייע להן לעלות חזרה על המסלול.
יותם דגן: אותו דבר, נכנסנו עכשיו לעבודה עם המעונות של ויצ"ו, המטפלות.
יותם דגן: זו בדיוק אותה אוכלוסייה, המטפלות והסייעות.
יותם דגן: אנחנו יותר מאשר מעוניינים לבוא ולעשות את אותו הדבר כאן עם הסייעות ועם המטפלות ופשוט להתחבר ולעשות.
יותם דגן: נמצאת פה נציגת הקואליציה הישראלית לטראומה, אנחנו בדרך כלל הגוף שמסייע לממן את אותן פעילויות, זאת אומרת שבעצם מסביב לשולחן הזה נמצאות שלוש הרגליים של הפעילות הזאת ואפשר להוציא אותה לדרך מחר.
עליזה לביא: אז בואו נתחיל עם הסייעות.
עליזה לביא: אני חושבת שאם - - -
שרית זיו: צריך להבין שפה בשדרות יש את מרכז החוסן.
שרית זיו: מרכז החוסן הוא הגוף שמסתכל באופן רחב על הרשות מבחינת היערכות לחירום ואני חושבת שיש שם תקציבים.
שרית זיו: אני חושבת שחשוב לראות איך עושים את החיבור.
שרית זיו: אני בשמחה אכנס, אחד הדברים שהכי מעניינים אותי ברמה האישית זה נוער ונשים, אז אני אשמח לקדם את זה ברמה שלנו כקואליציה, אבל אני חושבת שצריך לראות איך מחברים את מרכז החוסן לתוך הדבר הזה, כי לא נכון לעבוד בצורה לא מאורגנת.
עליזה לביא: זו כבר פרקטיקה.
שרית זיו: כן, זה שלנו.
שרית זיו: אבל אני לגמרי חושבת שזאת אוכלוסייה שהיא חשובה.
שרית זיו: אני יכולה להגיד שזה עלה כבר לפני חודש בערך מול הממונה על החינוך פה בשדרות, לגבי הסייעות בשדרות.
שרית זיו: אני בהחלט חושבת שצריך להסתכל על זה ברמה הדרומית, לא רק ברמה המקומית.
עליזה לביא: הגננות לא עובדת עכשיו?
שרית זיו: לא, הגננות לא.
שרית זיו: ההבדל הוא שהסייעות הן עובדות רשות ואז הרשות מרשה לעצמה גם להפעיל את הסייעות, והגננות הן עובדות משרד החינוך.
עליזה לביא: זאת אומרת הן ממש מוחלשות פעמיים.
יהודית אוליאל מלכה: כן, זו הגדרה הכי - - -
עליזה לביא: תוסיפי לזה שאין להן שום הכשרה מקצועית, שזה - - -
שרית זיו: זה מה שאמרתי לך, ההכשרה, צריך גם לבדוק איך מתגמלים אותן מבחינת גמול השתלמות.
שרית זיו: אנחנו יודעים לתת את הידע המקצועי, אנחנו יודעים להעשיר אותן, להצמיח אותן.
שרית זיו: אנחנו לא יודעים, אנחנו יודעים, אבל זה הרבה יותר קשה לנו, לגבּות את זה בגמול השתלמות, שמחר במשכורת הם יקבלו ביטוי.
עליזה לביא: זו עבודה רחבה בכלל בכל הארץ, שאנחנו רק עכשיו התחלנו לזהות את המצוקה מול ההסתדרות ואנחנו ניכנס לשם.
עליזה לביא: אני הבטחתי כבר השבוע, אבל כרגע אנחנו מדברים על - - -
שרית זיו: אז זה דבר שצריך להתמקד בו, בעיניי.
שרית זיו: אבל ברמה המקצועית, אני חושבת שלגמרי יש פה את הכלים המקצועיים לראות איך הן צומחות.
יותם דגן: גם הכלים וגם הנכונות, צריך פשוט לראות איך תופרים את זה.
ורד סוייד-פאר: לא כל כך ברור לי למה צריך להעביר את זה להחלטה מקומית, כי בצרכים של חוסן, כפי שאני מכירה, יראו הרבה מאוד צרכים בקהילה, כולל של ילדים, בני נוער וכו', ואתם מזהים פה צורך מקומי ספציפי, ולכן אני דואגת שהוא יידחק לתחתית הרשימה, כפי שקורה תמיד.
שרית זיו: לא, חס וחלילה.
שרית זיו: זה עניין של - - -
ורד סוייד-פאר: אם עושים את זה בהתנדבות, למה לא לעשות את זה בלי התכלול?
יותם דגן: אני רוצה להגיד משהו, פשוט כדי להבהיר טיפה.
יותם דגן: יש גם רגישויות, אבל מעבר לרגישות יש גם עיקרון והעיקרון הזה הוא עיקרון חשוב.
יותם דגן: מרכז חוסן בשדרות, בצדק ובדין, פועל בצורה עצמאית ורוצה להיות מה שנקרא self contain, שהם יכולים להפעיל את השירותים כמו שצריך.
יותם דגן: אנחנו באים וכבר הרבה זמן שואלים איך אנחנו יכולים לעזור, אנחנו לא רוצים חלילה להיכנס לאף אחד בצורה לא רגישה.
יותם דגן: אני חושב שמה שבעצם נאמר פה זה שיש כאן זיהוי של צורך, יש כאן אפשרות לפעול, יש גם מצב שמחייב את זה ואנחנו נעשה את זה, אבל זה חייב להיות בשיתוף פעולה מלא ומאורגן של הרשות המקומית ושל מרכז החוסן, כי זאת לבנת היסוד של ההתמודדות - - -
שרית זיו: גם יותר מזה, מה שקורה כאן בשדרות, ולא רק בשדרות, בכל המקומות שאנחנו פועלים, יש המון המון ארגונים שיודעים לתת את השירות הזה ויש כאן גוף מקצועי שמסתכל על כל הצרכים מול כל המענים ויודע לעשות סדר וגם תעדוף.
שרית זיו: אנחנו יכולים להגיד - - -
ורד סוייד-פאר: אבל השאלה מתי הם ייכנסו בתעדוף שלו, כי הן אלה שנותנות את השירות יום יום לילדים, הן צריכות להיות הכי מחוזקות.
שרית זיו: במיידי.
שרית זיו: אנחנו נדאג.
שרית זיו: יהודית תדאג שזה יהיה במיידי ושזה יהיה אפילו מחר בבוקר.
שרית זיו: זה במיידי.
שרית זיו: אפשר לקיים את זה גם במיידי.
שרית זיו: העניין שאגף החינוך כאן צריך להצטרף, יהודית, את תעזרי בעניין הזה, ומבחינתנו מחר בבוקר זה קורה.
עליזה לביא: אוקיי, אז אנחנו רוצות לשמוע שזה קורה.
שרית זיו: אנחנו נשמח לעדכן.
שרית זיו: כל דבר - - - יש כאן אנשים עובדים.
קריאה: מעבר לסייעות, צריך גם לראות את האופק השנתי שלנו, לראות איך אנחנו לא מתרכזים רק סביב אירוע אחד בשנה של יום האישה, אלא עוד אירועים נקודתיים, שיעזרו כל השבוע לעשות הפגות.
קריאה: סתם לדוגמה, אני אומרת את זה מהמקום שלנו, לילדים, למשפחות, הייתי רוצה שנסגור כאן אולם רק לנשים.
קריאה: איך אנחנו יכולים לעשות הפוגה רק לנשים, אפילו עכשיו בחירום?
קריאה: קצת להוציא אותן מהבית לוונטילציה, אפילו לפתוח פה איזה שמרטפייה קטנה, להכניס אותן לאולם, קצת לשמוח, להתפרק, לרקוד, ואחר כך לתת להן להמשיך את השגרה היומיומית.
קריאה: אני מדברת על אותן הנשים שאנחנו רוצים לתת להן ונטילציה.
עליזה לביא: אבל אז איך את מוציאה אותן?
עליזה לביא: כי אם אני שומעת כאן שאנשים חוששים לצאת מהבית, איך אפשר לעשות את זה?
קריאה: יש אפשרות - - - אנחנו חיים בשדרות, כל תחנת אוטובוס היא תחנה ממוגנת.
קריאה: אבל יש 20 דקות דרך בלי מיגון.
קריאה: בכל אופן, אני לא נכנסת לעניינים הפרטיים, העניין הוא שכן צריך קצת ונטילציה לנשים וכן צריך קצת לצאת, לנשום, להתאוורר, ולחזור בחזרה לשגרה.
עליזה לביא: מה האחוז של הנשים פה, שכמו שאת תיארת מקודם, לא יוצאות מהבית מכל מיני טעמים, אם זה חרדה, אם זה בשל הילדים, אפילו לצרכים בסיסיים כמו קניות?
עליזה לביא: מה להערכתך האחוז?
שרית זיו: אני מסתכלת על המעגל הקרוב שלי, לא עשיתי חקר, אבל במעגל הקרוב שלי, לפחות מחצית מהן, את הדברים הכי בסיסיים הן עושות, מעבר לזה - - -
עליזה לביא: כמה נשים להערכתך - - -
יהודית אוליאל מלכה: אמרו פה מקודם ש-50% בגנים ובמסגרות, זאת אומרת שיש 50% שהם בבתים.
עליזה לביא: האמהות שהילדים שלהן בקייטנות יוצאות לעבוד, להערכתך, או שהן חוזרות הביתה?
שרית זיו: עוד פעם, את הדברים ההכרחיים.
שרית זיו: יש לי חברה שהיא לא עובדת, אז היא אומרת לי, 'אני נוסעת במהירות, שמה את הילדים בבית הספר', כדי שהם יתאווררו קצת, כי היא יודעת שזה צורך שלהם, 'אני רועדת כל הדרך לבית הספר, אני רועדת כל הדרך חזרה הביתה ואז אני נסגרת בבית'.
שרית זיו: או חברה אחרת, שאומרת 'הילד שלי לא יוצא מהממ"ד, אפילו להתפנות אני צריכה ללוות אותו'.
שרית זיו: היא תומכת בבעלה, בעסק שלו, אז היא לא יוצאת בכלל לעבוד איתו ולתמוך בו, בעלה לבד בעסק והיא כל היום סביב הבית.
שרית זיו: לא יוצאת מהבית.
שרית זיו: חברה שאומרת 'אני לא יוצאת לנופש, כי רק הדרך, לצאת משדרות, לנסוע לאזור המרכז וכל הטילים שנופלים בדרך'.
שרית זיו: אנשים מחשבים כאן את החיים שלהם - - -
עליזה לביא: מה אחוז הנשים שעובדות פה, להערכתכן?
יהודית אוליאל מלכה: אני חושבת בסביבות ה-38%, משהו כזה, נשים עובדות.
עליזה לביא: ורוב הנשים עכשיו, כמו שתיארנו כרגע, עובדות שעתיות, עובדות קבלן, לא עובדות?
יהודית אוליאל מלכה: לא עובדות.
יהודית אוליאל מלכה: יש לי דוגמה דווקא מאתמול, חברה טובה שנחשבת לאישה חזקה, מתחילת המלחמה היא לא יוצאת אפילו לקנות לחם.
יהודית אוליאל מלכה: שלחתי לה אתמול ממרכז חוסן פסיכולוג, הוא דיבר איתה בטלפון, היא אמרה 'רק אחרי המלחמה אני מוכנה לבוא לשמוע'.
יהודית אוליאל מלכה: אבל היא לא יוצאת מהבית, אפילו לזרוק את הזבל לפח היא לא יוצאת.
יהודית אוליאל מלכה: זה לא יאומן.
ורד סוייד-פאר: אבל על פניו זה לא נשמע פוביה, יש כרגע מצב שאנחנו לא צריכים לשפוט אותה.
ורד סוייד-פאר: גם אנחנו כשנופל - - -
שרית זיו: זה לא ממקום שיפוטי בכלל, אנחנו מתארות מצב מציאותי.
עליזה לביא: יותם, מה אנחנו יכולים לעשות?
עליזה לביא: זה לא הולך להיגמר היום.
יותם דגן: אני חושב שאנחנו יודעים היום שהשילוב של סיוע טלפוני הוא מאוד מאוד יעיל.
יותם דגן: יש גם את המוקד המקומי שעובד פה יפה, יש כאן קו הסיוע של נט"ל שהוא זמין ולפחות אצלנו בנט"ל הקו יודע להפנות לניידת.
יותם דגן: זאת אומרת במידה שהתחושה היא שצריך להגיע מישהו ולעשות את ההתערבות בבית הוא יודע להפנות לניידת, או הוא יודע להפנות לטיפול, להמשך טיפול במרכז החוסן או במקומות אחרים.
יותם דגן: אז אני חושב שהדבר הזה כשלעצמו, צריך להנגיש את זה לתושבים, ויש איזה שהוא מחסום, שהוא מחסום פסיכולוגי, שלאנשים קשה לפנות.
יותם דגן: זאת אומרת קשה לי, אז אני מתמודדת לבד בבית.
יותם דגן: הנטייה שלנו הרבה פעמים, בדנ"א שלנו, קשה?
יותם דגן: אנחנו מורידים את הראש ומתאמצים יותר, וככה גדלנו כולנו.
יותם דגן: הרבה הסברה, הרבה ריצ'ינג אאוט, אבל באמת לבוא ולנרמל את התגובות ולבוא ולהגיד, תראו, יש כאן פציעה שלא רואים אותה, פציעה שקופה, צריך לבוא ולתת לזה לגיטימציה, להוריד את הסטיגמה הצידה.
יותם דגן: יש אנשים שלא יכולים לדבר עם פסיכולוג, מהדור הקודם הקודם, ואני חושב שצריך לבוא ולהגיד את זה.
יותם דגן: זה נכון לגבי נשים, זה נכון לגבי גברים וזה נכון לגבי ילדים.
יותם דגן: אנחנו יודעים גם מהסטטיסטיקה המחקרית שיש לנו, אנחנו מדברים בכל מדינת ישראל, כ-10% מהאנשים סובלים מטראומה, ואם אנחנו נסתכל על האזור הזה, המספרים הם הרבה הרבה יותר גדולים ולא מדברים על זה.
יותם דגן: פשוט לא מדברים על זה.
יותם דגן: זה קיים.
יותם דגן: 20%-30% מהאנשים פה סובלים מתסמינים של טראומה ומהרטבות בלילה אצל ילדים, סיוטים, חוויה מחדש של הרקטה שנפלה לידי או ליד הבית שלי וזה מאוד מאוד מאוד קשה, ועדיין לא מדברים על זה.
יותם דגן: אז חלק מהעניין זה גם המודעות, להעלות את זה לשיח ולתת לזה מקום.
צופית פרץ: ברמה האישית, אני חושבת שהאמהות פה דואגות יותר לילדים.
צופית פרץ: מבחינת הטיפול הן מעדיפות קודם כל לטפל בילדים, הן חושבות שהטיפול בילדים הוא יותר טוב מאשר לטפל בהן.
צופית פרץ: סדר העדיפות שלהן הוא קודם כל לטפל בילדים, אחרי זה לטפל בנו, אז הן אפילו לא ניגשות לטיפול, לא חושבות שהן צריכות טיפול.
צופית פרץ: זה לא ברמת מודעות אפילו.
צופית פרץ: אתם מדברים פה על מקרים קיצוניים של נשים שלא יוצאות מהבית, אבל יש נשים שביום יום יכולות לתפקד, אבל יש להן כל מיני מכשולים שגם הן זקוקות לטיפול.
צופית פרץ: הטלפון נגיש, ידוע, הן יכולות להפנות את כל הילדים שלהן למרכז חוסן.
צופית פרץ: לבוא ולטפל בעצמן?
צופית פרץ: זה משהו שבסדר היום הוא לא - - -
עליזה לביא: ניסע עכשיו לבקשת ראש העיר, לבית ספר רבין, ונמשיך.
יהודית אוליאל מלכה: אתן מוזמנות להצטרף לסיור, כולן, כל מי שיושב כאן בחדר.
עליזה לביא: רשמנו את הדברים, אנחנו נראה עכשיו איך אנחנו - - -
קריאה: אנחנו רוצים כחלק מהסיור גם לחזק את העסקים הקטנים בשדרות, שלא מגיעים אליהם אנשים, אז אנחנו רוצות לבקש - - - כדי לעזור להם קצת להרוויח.
קריאה: אז נשמח אם תצטרפו אלינו.
עליזה לביא: זו יוזמה של שיר ואנחנו נקיים אותה.
עליזה לביא: תצטרפו אלינו, ראש העיר מחכה לנו בבית הספר.
יהודית אוליאל מלכה: בואו לבית ספר גיל רבין.
יהודית אוליאל מלכה: מועצה אזורית אשכול
רונית מינקר: אנחנו נתחיל מסבב שמות קצר, תפקידים.
רונית מינקר: אני כבר מודה לכל מי שהגיע לכאן, גם מבחוץ וגם מהמועצה ואני מעריכה מאוד את הזמן שלכם.
רונית מינקר: אני אציג את עצמי, אני רונית מינקר, אני דוברת המועצה.
רונית מינקר: מלפני חצי שנה אני גם אחראית על קידום נשים במועצה ואנחנו נציג לכם היום גם קצת על המצב הביטחוני ועל הפעילות שבתחום של קידום נשים במועצה ונשמח שכל אחת תציג את עצמה.
רונית מינקר: (סבב נוכחות).
לירז בר לב: אני מקיבוץ מגן, אני חברה בפורום נשים וגם בקורס מנהיגות את המחר, אמא לשלושה ילדים, מנהלת מדור שכר וגרה בקיבוץ מגן כבר 30 שנה.
אביגיל עוז: אני גרה בעין הבשור, חדשה באזור, שנה, בעלי הוא בן מושב, יצאנו לשליחות וחזרנו.
אביגיל עוז: אני מחנכת בשדרות בתיכון, עושה דוקטורט, מצטרפת לפורום אחרי המלחמה ואני בקורס מנהיגות את המחר.