GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
30080: בעצם, אין לנו פרוטוקול.
30080: אני חושבת שזה מה שאנחנו בעצם עושות עכשיו.
פנינה תמנו: רגע, לפני שאת מרחיבה, אני רוצה לגעת בנקודה שהיא לדעתי חשובה.
פנינה תמנו: מ"מים זה בסדר גמור, אבל אתה אומר אין לנו מאגר כזה וזה ועד שזה באמת יתגלגל.
פנינה תמנו: אני חושבת שדווקא מהמקום שכולם רוצים להתנדב וכולם רוצים לתת כמה שהם יכולים ולסייע גם לחיילים ובוודאי כשמסייעים למי שנמצא בעורף אז אנחנו מסייעים לחיילים, אני חושבת שאנחנו כן צריכים ללכת לכיוון של להריץ קמפיין שקודם כל משווק את זה שאפשר לבוא ולומר – יש כתובת.
פנינה תמנו: נתקלת בבעיה בזמן שהבעל או האישה נמצאים בחזית - - -
אופיר קבילו: לא נתת לי לסיים את כל הדברים.
עליזה לביא: רחל, נחכה איתך, בבקשה.
אופיר קבילו: יש דברים שגם אנחנו מפתחים את הידע, עוד פעם, גם אם יש ביקורת, זה לגיטימי.
אופיר קבילו: אבל אני אשלים את הדברים, כי נוסף לנושא הזה של מוקד המילואים, אתר המילואים, יש גם את מועדון בהצדעה שאני מתאר לעצמי שנשות אנשי המילואים מכירות אותו, שגם הוא, גם דרך הפייסבוק וגם דרך האתר שלהם, מציע כל מיני דברים שנוגעים להטבות לאנשי המילואים.
עליזה לביא: בוא נעשה בדיקה, מישהו פה מכירה את מועדון "בהצדעה"?
עליזה לביא: בסדר, הנה, מכירים.
אופיר קבילו: אז יצאתי בסדר.
עליזה לביא: אני הפעלתי את הבת שלי, הבת שלי סטודנטית בטכניון, בעלה כבר שלושה שבועות במילואים ואמרתי לה – ירדן, תעשי לי טובה, תעבירי את זה שיש היום ועדה.
עליזה לביא: היא פנתה לאתר פייסבוק, יש אתר פייסבוק שהקימו כמה נשים שפה ושם, אף אחד לא סיפר לי על זה.
30080: זו עזרה מאוד ספציפית.
פנינה תמנו: מה הם מקבלים?
30080: "הצדעה", זה אתר הטבות ארצי שנוסף לפני לדעתי שלוש שנים בערך, על-ידי היחידה לחיילים משוחררים, נושא של ביטוח משלים, שבעצם אם את נתקלת בבעיה בבית כשבע
30080: לך נמצא במילואים, את יכולה ליצור קשר עם המענה הקולי שלהם והם - - -
פנינה תמנו: מה, אינסטלאטור?
30080: כן, דברים כאלה.
פנינה תמנו: בייבי-סיטר?
30080: אבל זה לא מיידי.
עליזה לביא: גם פיצה, אם אני רוצה פיצה?
30080: לא, זו לא הכוונה.
חגית גיבור: אז מה?
חגית גיבור: חשוב לשאול על איזה צרכים אתם עונים בהצדעה.
חגית גיבור: אני רואה הרבה פניות של נשים שלא קיבלו מענה בהצדעה.
עליזה לביא: בואי, תציגי את עצמך לפרוטוקול.
חגית גיבור: שמי חגית גיבור, הקמתי יוזמה פרטית לחלוטין בגלל ניסיוני המר, וריכזתי מתנדבים ותקציבים ומגיעות אלי עשרות פניות בכל הארץ של נשים עם כל מיני סיפורים ולכן הייתי רוצה לשמוע.
עליזה לביא: איך מגיעים אליי?
חגית גיבור: פשוט פתחתי את זה בפייסבוק והפיצו את זה בשבוע האחרון.
30080: כבוד יושבת הראש, סליחה, אנחנו כל הזמן תוך כדי בתוך המוקד שלנו ואני ממש מבקשת אם אנחנו נוכל להציג את המוקד.
עליזה לביא: אופיר יסיים ונעבור אלייך.
אופיר קבילו: אני ממש רץ.
30080: הבאת את כל ראשות המוקד, אנחנו ממש חייבות לחזור לשם.
אופיר קבילו: אני ארוץ גם על הדברים מבחינת צה"ל.
אופיר קבילו: אז מועדון בהצדעה קודם כל זה משרתי מילואים, מועדון בהצדעה יזם גם שירות מה שנקרא שירות משלים למילואים, שהוא פתח את זה לכל מי שמתחת צו 8, זה מופיע גם באתר שלהם.
אופיר קבילו: וכן הוא מעלה בקשות מול משפחות, אם יש דברים ספציפיים שחושבים שהם רוצים שהמועדון יתמקד בהם שבוע קדימה ולפי זה הם, לפי ההמלצות שעולות מהמשפחות, לפי זה הם קובעים הטבות כאלה ואחרות, מסובסד.
אופיר קבילו: אמנם הקרן להכוונת חיילים משוחררים מפעילה את זה אבל צה"ל מממן את המועדון הזה ולכן הם באמת עושים פעילות מבורכת.
אופיר קבילו: אני רואה את המבצעים שלהם, אני לא יכול להשתתף בהם, אני רק רואה מה מפורסם ובסך-הכל אנחנו זוכים לתגובות טובות מאוד על המועדון הזה.
אופיר קבילו: אני רץ על הדברים, כי אני מתאר לעצמי שיש כאן עוד התייחסויות.
אופיר קבילו: חשוב להגיד, שאנחנו מובילים בשיתוף הביטוח הלאומי מהלך של תשלום מקדמות לאנשי המילואים, לעצמאים, מובטלים, סטודנטים, וגם למעסיקים, על-מנת שיובטח תשלום השכר לכל אנשי המילואים שמשרתים.
אופיר קבילו: אז זה בעצם שני ערוצים, אחד – לתמוך את המעסיקים, כי לצורך העניין, רוב החודש אנשי המילואים לא נמצאים, ומצד שני, יש את הסטודנטים, מעסיקים עצמאיים, מובטלים, וכאלו שלא עובדים, שצריכים לקבל את המקדמות האלה.
אופיר קבילו: זה בשבוע הבא ייכנס לחשבונות.
אופיר קבילו: בשעות אלה, המוסד לביטוח לאומי עובד על התהליך הזה וזה אירוע מאוד מאוד משמעותי.
עליזה לביא: מה עם אנשים שעבודות מזדמנות, עבודות שעה, שכר שעה, אנשים שעובדים, בעיקר סטודנטים.
אופיר קבילו: אנחנו משלמים לפי החוק.
אופיר קבילו: לפי החוק זה 68% משכר ממוצע.
אופיר קבילו: החוק מגדיר את זה, אנחנו עובדים לפי החוק, זה יוצא, שוב, לפי התחשיבים, אני לא נכנס לכל אחד ואחד, 5,800 ש"ח, לפי התקופה בחודש.
אופיר קבילו: אבל זה מוגדר בחוק מה התשלום שאנחנו צריכים לשלם והמוסד כרגע מטפל בזה.
אופיר קבילו: זה לא אירוע פשוט, חשוב להבין, בהיבט של התהליך, אבל עוד דבר, זה יקרה.
אופיר קבילו: בשבוע הבא, המהלך הזה יקרה וזה עוד פעם, חלק מלתמוך.
אופיר קבילו: כי מי שאין לו הכנסה וצריך לשלם שכר דירה, כדאי שנתמוך את המהלך הזה.
אופיר קבילו: כמובן, יהיה מוקד של הביטוח לאומי שיעסוק בזה וגם מוקד שלנו, שיקבל סוגיות שיעלו.
אופיר קבילו: בהיבט של, גם מול ההוצאה לפועל, הם שיתפו איתנו פעולה בכל מה שקשור לעיקולים.
אופיר קבילו: אם מישהו מגויס בצו 8 ועולה איזה שהיא סוגיה של גבייה או עיקול, אז אם פונים אלינו או משרת המילואים, אנחנו יודעים לפנות לרשות לגביית חובות, להגיד שהוא תחת צו 8, ושלא יפעלו.
עליזה לביא: מי פונה, איש המילואים או ההוצאה לפועל?
אופיר קבילו: אם, לצורך העניין, ההנחיה שלהם לא לעשות תהליכים כאלה בעת הזאת.
אופיר קבילו: אבל אם קרתה סיטואציה של גבייה ואותה משפחה, משרת המילואים בצו 8 כרגע, ועולה בעיה, אפשר לפנות למוקד שלנו.
עליזה לביא: למה אבל שההוצאה לפועל לא תבדוק?
אופיר קבילו: אני אומר מה עשינו.
עליזה לביא: אבל למה שההוצאה לפועל לא תבדוק קודם?
עליזה לביא: כלומר, בעצם שהיא לא תוכל לבצע.
אופיר קבילו: לא כולם מגויסים, צריך לזכור.
אופיר קבילו: אני חייב לומר שראינו אמירה שלהם, הם עיכבו את כל הפעולות שהם עשו.
עליזה לביא: ההוצאה לפועל?
עליזה לביא: אתה אומר את זה מידיעה?
אופיר קבילו: ראיתי פשוט תכתובת, אבל חשוב לשמוע אותם באופן פרטני.
אופיר קבילו: אני יכול להגיד שהם מתייחסים לגיוס בצו 8, הם אמרו מצידם, אם יש סוגיות שעולות תוך כדי וצריך לטפל במיידי, פונים אלינו למוקד ואנחנו יודעים לדבר עם איש קשר שיעצור את המהלך הזה.
אופיר קבילו: גם הביטוח הלאומי, בנוסף למה שדיברתי על המקדמות, כל מה שקשור לאיש מילואים תחת צו 8, שאם יש איזה קנסות אז זה לא יחושב, לא יגררו את זה, עד שתסתיים תקופת השירות.
אופיר קבילו: כמובן, התאחדות הסטודנטים גם כן נתנו לנו כתובת של גורם מצידם שאם יש בעיות פרטניות לסטודנטים, קושי מסוים, אז הם גם יתערבו.
אופיר קבילו: יש כתובת מייל שמישהי מטעמם שמטפלת בבקשות האלה.
עליזה לביא: 30% מהמילואימניקים הם סטודנטים.
אופיר קבילו: יש מחר דיון שלם על הנושא הזה, הבנתי, על הנושא של הסטודנטים, איך המל"ג מנחה הנחיות אולי יותר פרטניות על מנת לעזור לאוכלוסייה הזאת, נכון, זו אוכלוסייה מורכבת עבורם בתקופה הזאת, בעיקר שקיץ.
עליזה לביא: תקופת הבחינות כבר מאחורינו.
אופיר קבילו: תקופת הבחינות או לפני, לצורך העניין.
עליזה לביא: מועדי א' הסתיימו.
אופיר קבילו: ולכן בהקשר הזה יש כתובת של התאחדות הסטודנטים, שתסייע.
אופיר קבילו: חשוב להגיד שנוסף על זה, בטוח לא מכירים, אבל יש ועדות פרט גם בקציני ערים, אם עולות סוגיות של משפחות של מגויס בצו 8 עכשיו אם יש סוגיה אישית שעולה, אז אפשר לפנות.
עליזה לביא: אפשר לפנות לקצין העיר?
אופיר קבילו: יש ועדות ברמתם ומעליהם יש עוד ועדה שהיא יושבת אצלנו, שעוסקת בבעיות יותר מורכבות, שקצין העיר מפנה אלינו ואנחנו יכולים להגיע למצב אם צריך לשחרר חייל מילואים או להאריך חופשה.
אופיר קבילו: כרגע אנחנו לא נמצאים בסיטואציה הזאת.
אופיר קבילו: לא הגיעו הרבה פניות.
עליזה לביא: כי אולי לא יודעים שאפשר.
עליזה לביא: אני חושבת שלא יודעים, אנחנו מדברים פה על - - -
אופיר קבילו: אוקיי.
עליזה לביא: אני תמיד אומרת בוועדה, אני אומרת את זה גם בכובעי כחוקרת באקדמיה, זה שאין נתונים זה לא אומר שהם לא קיימים, אנחנו פשוט כנראה לא יודעים להגיע אליהם או להבין למה הם לא מגיעים אלינו.
אופיר קבילו: צריך להגיד שקציני ערים זה מושג, זה לא משהו שהחברה לא מכירה, להפך.
עליזה לביא: תודה, אופיר.
עליזה לביא: נעבור בחזרה אלייך, רחל עזריה, סגנית ראש עיריית ירושלים.
עליזה לביא: בואי תספרי לנו גם על המודל אבל גם בעצם איך התחלתם ומה אתן עושות.
30080: כמו שאמרתי, יש לגבי החוזרים לחזית, לכולנו יש פרוטוקול, כולם יודעים מה אנחנו אמורים לעשות.
30080: לעומת זאת, אם תשאלו, אני יודעת שפעם שאלתי את אימא שלי על מלחמת יום כיפור ודבר ראשון שקרה, היא פשוט התחילה לבכות.
30080: מה עושים כשהבעל בחזית, מה עושים כשיש ילדים קטנים, איך מתמודדים.
30080: בעצם, זה אף פעם לא עלה על פני השטח ולכן בעיני היון הזה הוא מאוד מאוד חשוב.
30080: אנחנו לפני שבועיים כבר, מייד כשהתחיל המבצע והיתה כניסה קרקעית, הגיוס המאסיבי, אז אנחנו יושבות פה שירה וינקלר כץ, שהיא מנהלת את התנועה הירושלמית ורוני חזון וייס שהיא גם ירושלמית ובעצם מנהלת בפועל את כל המוקד.
30080: פרסמנו בפייסבוק, מי רוצה להתנדב לעזור לנשות המילואימניקים ומי צריכה עזרה.
30080: מהר מאוד, קיבלנו עשרות מתנדבים והיתה פנייה אחת לעזרה.
30080: מכיוון שכולנו בוגרות צו 8 אנחנו יודעים מה זה צו 8, אנחנו יודעים שהקושי העיקרי הוא שזה קורה מעכשיו לעכשיו.
30080: אם במילואים אנחנו יודעות להתארגן מראש, לא עוברים דירה באמצע מילואים, לא יולדים, זאת אומרת, הבעל משוחרר ממילואים אם יש לידה, אם יש תינוק שרק נולד, הכל מסודר.
30080: בצו 8 אין כלום, הכל מעכשיו לעכשיו וצריך להתמודד.
30080: אז אנחנו ידענו שצריך את העזרה, לא הבנו למה לא קיבלנו פניות לעזרה ואז באותו שלב פתחנו "מלשינון", אמרנו שכמו שאנחנו בעצם לא היינו מבקשות עזרה, אז אף אחת לא מבקשת עזרה, כי חלק מלא לבקש עזרה זה גם בגלל שרגשית זו סיטואציה בלתי אפשרית.
30080: אנחנו רק מנסות להחזיק את עצמנו חזק ולהראות לילדים ולכולם שאנחנו בסדר, אנחנו שורדות, לעבור כל שעה ביום, גם עם החרדה וגם עם בפועל העבודה הקשה וידענו שלכן לבקש עזרה זה כאילו בעצם למוטט את ה"פאסון" ואת היכולת להמשיך ללכת קדימה, אז פתחנו את המלשינון.
30080: זה היה לפני פחות משבועיים, היום יש לנו 350, הבוקר זה עלה ל- 400.
30080: זה פשוט, בטור הנדסי, 400 משפחות שאנחנו עוזרות להם, כשיש למעלה מ- 700 מתנדבים שעוזרים.
פנינה תמנו: כולם בירושלים?
30080: כולם בירושלים, אנחנו יכולות לעזור בעצם רק לירושלים.
30080: לפעמים אנחנו מצליחות משהו מאוד קיצוני, למצוא מישהו בעיר אחרת שיכול לעזור.
30080: אבל חשוב לומר בעניין הזה, קודם כל התרומה המרכזית היא של הקהילה, אבל העבודה המרכזית שלנו במוקד היא לעשות את עבודת התיאום.
30080: יש לנו במשרד שלי, בעירייה, זה לא משהו עירוני, זאת אומרת זה משהו שלנו, של ירושלמים, שפשוט הבנו שצריך לעשות את זה.
30080: במשרד שלי היום בעירייה, יש בכל רגע נתון, 12 גברים או נשים, שהם מתנדבים בלעשות את הטלפונים ולהתקשר לכל אחד מהאנשים ולהבין את הצרכים.
30080: אחרי שעושים את המיפוי צרכים, אנחנו עושים טלפונים למתנדבים, מחפשים את האנשים שמתאימים.
30080: כי נניח, אם צריך ארוחה, אז צריך לוודא אם היא צריכה להיות כשרה, צמחונית, רגישות.
פנינה תמנו: תני לנו מיפוי של מה הצרכים.
פנינה תמנו: פחות מטריד אותנו, הפיצה שצריך בערב.
30080: אבל דווקא הפיצה, אני חייבת לומר, שהיא - - -
פנינה תמנו: לא, זה חיבוק, זה באמת מחמם את הלב.
30080: לא, זה לא חיבוק.
30080: פיצה זה אחד הדברים שהולכים הכי חזק.
30080: זה לפתור את הבעיה של לעמוד מול המקרר, כשהילדים עולים עלייך, אחרי שהיית כל היום בעבודה ולא היה לך רגע אחד לעשות את הקניות בסופר, לנסות לחשוב מה את נותנת ארוחת ערב שאת תצליחי גם בפועל לא רק להוציא את הביצים מהמקרר, אלא, והפיצה - - -
קריאה: זה לשבור את הקרח.
30080: והפיצה זה גם.
עליזה לביא: מעבר לפיצה, בואי תנסי לתאר לנו באמת.
רוני חזון וייס: מגוון העזרות שאנחנו נותנים הם מפה ועד, זה מבישולים ובייביסיטר ולהסיע את הילד, להסיע את הילד לבריכה כי יש לו חוג ולהחזיר אותו כי האימא נמצאת לבד עם הילדים ואין לה עוד עזרה.
עליזה לביא: מה המקרה הכי קשה שנתקלתם?
קריאה: לסדר דולה ליולדת.
רוני חזון וייס: לסדר דולה ליולדת, כי היא נשארה לבד.
רוני חזון וייס: מעברי דירה, הקיץ זה הזמן שמשפחות בדרך-כלל עוברות דירה והנשים נשארו לבד עם מעברי דירה, עם אריזות.
רוני חזון וייס: יש לנו מתנדבים, הרבה בני נוער, שאורזים דירות, עד היום ארזנו בערך 12 דירות של משפחות בירושלים, שהאימא נשארה לבד לארוז דירה.
רוני חזון וייס: יש לנו חיילים.
פנינה תמנו: האם חשבתם למכור את הסטארט אפ לעוד ערים?
רוני חזון וייס: כן, אז זה כבר קורה.
רוני חזון וייס: קודם כל, ראינו שבאופן פרטני יוזמות בערים אחרות, לאחר שרואים את היוזמות שלנו.
עליזה לביא: פנו אלינו מרמת גן.
רוני חזון וייס: גם תל אביב ומודיעין פנו אלינו הבוקר, כדי להבין איך עושים את זה.
רוני חזון וייס: חשוב להגיד, שזו עבודת נמלים, זו עבודה של למעלה, כמו שרחל אמרה, מ- 700 מתנדבים, שמוכנים לעשות הכל, שמוכנים לבוא לנקות.
רוני חזון וייס: בסוף השבוע האחרון הוצאנו גם, תודה לקרן שוסטרמן ולקרן ליכשטג וקהילות בחו"ל, הוצאנו גם קייטרינג שהתנדב ללא מטרות רווח, להכין אוכל לכל השבת, מחלות ועוגות ועד הארוחות עצמן.
רוני חזון וייס: מתנדבים שלנו, מתנדבים שלנו חילקו את זה בבתים.
רוני חזון וייס: קיבלנו בקשה משלוש משפחות, שלוש אימהות לצווי 8 שמתארחות בירושלים, שחזרו מלוויות ביום שישי ונשארו בלי שבת, בלי כלום, בלי קניות, ועם ילדים וכל הבני זוג שלהן בצווי 8, הלכנו וסיפקנו להם ארוחות מבושלות של מתנדבים.
רוני חזון וייס: מתנדבים שבאו וראו את מצב הבית, פשוט ניקו את הבתים למשפחות שהם קיבלו מהם את האוכל.
רוני חזון וייס: בייביסיטר, חיילים שפונים אלינו מהשטח ומבקשים מאיתנו לטפל בנשים שלהם.
רוני חזון וייס: הם שומעים דרך הטלפון שהמצב שלהן לא טוב, יש מערך של המילואימניקים בעצמם, יש לנו תגובות פייסבוק – אני רחוק מהבית, אני מתגעגע, תודה שאתם מטפלים לנו במשפחה.
פנינה תמנו: זו בדיוק הנקודה שאמרנו, שבסוף זה עוזר לחזית.
פנינה תמנו: הוא נמצא בחזית וחושב על הבית.
קריאה: שהם לא צריכים לדאוג כל הזמן.
רוני חזון וייס: יש לנו פסיכולוגית קלינית שהתנדבה להעביר בערב קבוצות לנשים עצמן, קבוצות תמיכה, שהן נפגשות בערב בקליניקה שלה ומקבלות ייעוץ ותמיכה.
שירה וינקלר כץ: ובמקביל אנחנו מארגנים להן את הבייביסיטר, כדי שהן תוכלנה לצאת לפגישה הזאת.
שירה וינקלר כץ: זה כאילו לחשוב על כל המערך הזה.
30080: אני חושבת שאחד הדברים זה באמת לקנות חבילות ולשלוח לדרום.
עליזה לביא: אני מבינה שזאת לא יוזמה עירונית.
רוני חזון וייס: לא.
עליזה לביא: זאת לא יוזמה עירונית?
קריאה: אני חייבת לומר שזו עירונית, זה מורכב, אני חושבת, אני חושבת שזה צריך להיות בחברה למתנ"סים.
פנינה תמנו: למה היא לא עירונית?
עליזה לביא: זו יוזמה של רחל והמפלגה, שהיא הגיעה.
קריאה: של הפעילים, של פעילים.
עליזה לביא: אבל למה בעצם למעשה, שלא תהיה קריאה מפה לשלטון המקומי?
קריאה: אני חושבת שזה צריך להיות במתנ"ס, אני חושבת, תראו, העירייה, בעירייה, נגיד, בעירייה נגיד, ... היוזמה.
עליזה לביא: כן, אבל, אנחנו מדברים פה גם על עכשיו אבל גם על מה לקחת הלאה, ואני מזהה פה שני צרכים.
עליזה לביא: אחד זה שאנחנו לא יודעים למי לפנות, גם לנהל את הוועדה הזאת היום, הרבה זמן הקדשנו כדי לנסות להגיע.
עליזה לביא: וגם באמת, לבוא וליצור את המערך פעולה.
עליזה לביא: כי יש שלטון מקומי במדינת ישראל, כמו שאתם יודעים, ויש חברה למתנ"סים, כמו שאתם יודעים.
עליזה לביא: ויש את גופי הרשת הללו, בתוך החברה הישראלית, שצריכה לתת מענה גם ברגע נתון שהוקפצנו כולנו, צו 8.
עליזה לביא: אז אני נוגעת כאן בנושא הזה של תמיכה נפשית ונמצא איתנו יותם דגן מנט"ל, נפגעי טראומה לאומית.
30080: כבוד יושבת הראש, אני יכולה רק משפט אחד לסיום?
30080: הסיפור, הסיפור הוא שלשלוח חבילות לדרום, זה קל.
30080: להתקשר לכל אשת מילואים, לקבל את מספרי הטלפון, לשאול אותה מה היא צריכה לעשות, זה עבודה הרבה יותר מורכבת.
30080: אבל נראה לי שאנחנו חייבים להיכנס למקום הזה ולכן אני אומרת נגיד החברה למתנ"סים, שיש לה בעצמה איזה מין רשת קהילתית תומכת, שהיא יודעת להפעיל, היא יודעת לעבוד עם מתנדבים, היא יודעת להרים מטה.
עליזה לביא: לא בכל מתנ"ס.
30080: יכול להיות.
30080: אבל בקיצור, צריך למפות את המקומות.
30080: אני חושבת שאנחנו כן צריכים עזרה.
פנינה תמנו: אבל אתם איתרתם במלשינון, איך היא איתרה?
עליזה לביא: אני רוצה רגע לדבר על הנושא של התמיכה הנפשית, כי חשוב לי לשמוע גם מה אתן עושות, אבל מי שכן מפרסם ואת זה אני רואה כל הזמן, אתם מפרסמים כל הזמן, נט"ל, נפגעי טראומה לאומית, ונמצא איתנו יותם דגן, מנהל השירותים הקהילתיים שאני חייבת לומר לך שבאמת, למרות הפרסום שלכם, זה נראה אולי איזה שהוא משהו, אני לא נמצא בקטגוריה הזאת של מי שצריך תמיכה.
עליזה לביא: אבל אתם עושים הרבה מאוד יוזמות שהציבור לא יודע.
עליזה לביא: אז בוא, קודם כל תספר לנו, כי בנושא הזה, של התמיכה הנפשית, שלושה שבועות, שלוש שבתות שחיילי המילואים לא נמצאים בבית, מה האפשרויות או איך אפשר בכלל להגיע אליכם?
יותם דגן: אני סגן אלוף במילואים ביחידה מבצעית.
יותם דגן: חשוב לי להגיד שמרגע החטיפה שהיתה, גויסתי, הייתי במילואים, עד שבשלב מסוים התחילה הלחימה בעזה, אז הודעתי למפקדים שלי שיש לי צו 8 יותר חשוב, לבוא ולעבוד עם מי שנשאר בעורף, כי בעצם התפקיד שלי כמנהל השירותים הקהילתיים בנט"ל, זה באמת לתת את הסיוע לקהילה, לחברה, ואני תכף אתייחס לזה.
יותם דגן: אבל, בואו נדבר רגע על היום שאחרי, בהנחה שהכל בסדר.
יותם דגן: בהנחה שבני/בנות זוג חזרו מהחזית, ולא פצועים בגוף.
עליזה לביא: ובנפש?
יותם דגן: זהו.
יותם דגן: אבל יש את הסיפור של הנפש, כמו בשיר אבל פניך נערי, נותרו שונים.
יותם דגן: לנו בנט"ל, יש קבוצות של בנות זוג של לוחמים, שחזרו מהקרב, אבל לא חזרו מהקרב ולפעמים יש את אותו כדור בלתי נראה של הטראומה הנפשית שנכנס ועושה בלגאן לא נורמאלי בתוך הנפש ומה שמאוד חשוב לי להגיד פה, אפרופו להעלות את זה רגע למודעות ולדבר רגע על איך אנחנו בעצם מתמודדים עם היום שאחרי, עם הבעלים, עם הנשים, עם מי שחוזר משם, לפעמים זה גם הילדים שלנו, ומשהו השתנה.
יותם דגן: לצערי, לא מדובר רק על פגיעה של אותו לוחם או אותה לוחמת.
יותם דגן: אנחנו רואים משפחות שיש טראומטיזציה משנית.
יותם דגן: זה עובר לבנות הזוג, זה עובר אל הילדים.
יותם דגן: התפרצויות זעם, סיוטים בלילה, קושי לחזור לתפקוד, קושי לחזור לרשת החברתית האמיתית, למשפחה, וחשוב מאוד להגיד את זה ולדעת את זה, כי לנו כחברה, בישראל, היום עדיין קשה להודות בקיום של זה ולהבין שזה משהו שהוא הרבה הרבה יותר נפוץ ממה שאנחנו בעצם היינו רוצים לחשוב.
יותם דגן: בנט"ל, ויש גם ארגונים נוספים שעוסקים במלאכת הקודש הזו, קודם כל יש מענה טלפוני.
יותם דגן: יש טלפון, אתם רואים את זה בטלוויזיה, להתקשר, להתייעץ 24 שעות, יש תמיד מתנדבים שלנו שעושים עבודה נפלאה בתמיכה.
יותם דגן: יש לנו קבוצות של בנות זוג, של אימהות, שבעצם נפגשים אחת לשבוע גם בצפון, גם במרכז.
יותם דגן: ולפי הצורך נפתח גם במקומות אחרים בארץ, כדי להתמודד עם ההשלכות המאוד מאוד קשות של הטראומה הנפשית ואנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים כדי לסייע בפיתוח החוסן של החברה הישראלית.
יותם דגן: בהקשר הזה, אני חושב שמה שקורה פה ומה שעולה מפה והמנהיגות הנפלאה הזאת שעולה מהמעגל הזה, שהוא בעיקרו מעגל נשי, בעיני זה חשוב לא פחות מכיפת ברזל או מההגנה האקטיבית של הטנקים בעזה.
יותם דגן: זה מה שמאפשר לצבא שלנו להילחם.
יותם דגן: אבל מאוד חשוב לי להעביר את המסר, לא להסס לפנות לעזרה, לא להסס להתייעץ.
יותם דגן: הרבה פעמים התגובות האלה של החרדה, של הפחד, של הקשיים שלנו להתמודד עם המצב הן תגובות נורמאליות לחלוטין, עם קצת עזרה אפשר לעבור את זה הלאה ולפעמים, כשזה כן הופך להיות משהו שדורש טיפול, אנחנו נמצאים כאן כדי לסייע ופשוט לא להסס ולפנות ולבקש עזרה.
פנינה תמנו: רגע, נט"ל, אתם משלמים כסף על הפרסומים?
יותם דגן: אנחנו מקבלים את הפרסומים פרו בונו, אנחנו עמותה.
פנינה תמנו: אני חושבת שבאמת, אני מחפשת רק כאילו פרקטיות.
פנינה תמנו: גם פיקוד העורף, הרי יש לכם את הנציגים שיושבים, אז אפשר לנסות לראות את הדרכים ולהעביר את המידע והידע.
עליזה לביא: כן, בעיקר לדעת שאפשר לפנות ולקדם את זה באופן קבוצתי, כי אולי יש איזה שהיא, שובר חשש, שאני לא צריך לבוא לבד, אני לא צריכה לבוא לבד, אני לא צריך לבוא לבד.
עליזה לביא: אפשר למצוא קבוצה במקום המגורים שלי ואתם תגיעו למקום המגורים.
עליזה לביא: אנחנו קיימנו סיור בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בשדרות ובעוטף עזה ויותם הצטרף אלינו, שם פגשנו נציגות שלכם, שאתם הכשרתם ביישובים עצמם, גם מול הקשר אתכם ותמיכה, אבל גם פעילות יזומה עצמה.
עליזה לביא: אז אולי שתי מילים דווקא על הנציגות שאתם מכשירים שם, כי התרגלנו אולי שתושבי הדרום הם אלו, אבל היום אנחנו מדברים על חברה שלמה, מעבר לארבעים הקילומטרים, אולי לחפש איזה דרך לייצר את השגרירות תמיכה הללו, מעבר לארבעים הקילומטר.
יותם דגן: אני שמח שאת מעלה את זה.
יותם דגן: אני חושב שאם אנחנו מסתכלים בכלל על השבועות האחרונים, דווקא דרך הפריזמה שמעניינת את המעגל הזה, של הכוח הנשי, המנהיגות הרכה יותר, אני חושב שאפשר לראות, החל מהחטיפה והאופן שבו שלושת האימהות המדהימות האלה שידרו עוצמה, אבל עוצמה שיש בה כאב ועוצמה שיש בה רכות ובעצם יצרו המון המון אחדות והמון המון כוח שאני חושב שכולנו שאבנו מהן כוח.
יותם דגן: לי יצא ללוות את משפחת שאעייר בטלמון במהלך השבועות האלה וזה מעורר השראה.
פנינה תמנו: עזרו לנו להוציא את מה שהיה קיים ואנחנו - - -
יותם דגן: לחלוטין.
יותם דגן: אבל, יש פה גם איזו שפה אחרת שבדרך-כלל המנהיגות היותר, נקרא לזה כוחנית שלנו, הצבאית, שהיא חשובה מאוד, אני אומר את זה כאיש צבא, יש פה משהו אחר.
יותם דגן: המשך בכך שמרכזי החוסן וברשויות המקומיות בדרום, שבמכלולי האוכלוסייה, טיפול באוכלוסייה שרוב המנהלות שם הן נשים, המנהלות, לא מנהלים, יש כאן בעיני שילוב של מצד אחד גם רמה מקצועית מאוד מאוד גבוהה, משהו שהוכשר במשך שנים, אבל גם איזה שהיא יכולת מצד אחד לבוא ולבטא את הקשיים, לא להחזיק הכל בבטן, לעשות שרירי בטן, אלא לבוא ולהגיד קשה לנו ומצד שני, אנחנו מתמודדות.
יותם דגן: הקהילות שלנו, אנחנו יודעים לבקש עזרה, אנחנו יודעים לטפל בעצמנו ואיפה שחסר לנו משהו, אנחנו יודעים להצביע ולהגיד – את זה אנחנו צריכות, בואו תסייעו לנו.
יותם דגן: ובעיני, אולי זה אחד הגורמים הכי משמעותיים ביכולת העמידה שלנו כחברה, של החברה הישראלית בשבועות האחרונים, שאני חושב שאם תשאלו, תשימו רגע בצד את מה שרואים בטלוויזיה.
יותם דגן: זאת ההפתעה בעיני הכי משמעותית של הלחימה בתקופה האחרונה, זה החוסן.
יותם דגן: זה החוסן הזה והחוסן הזה, הוא נמצא במעגל הזה כאן, הוא נמצא במעגלים יותר רחבים, שמסוגלים שוב להחזיק את התפקוד, את העמידה האיתנה ויחד עם זה, גם לתת ביטוי ולהגיד – אני זקוקה, אני צריכה, תעזרו לי.
עליזה לביא: נמצאים איתנו נציגי התאחדות הסטודנטים.
עליזה לביא: ענבל, בואי תעשי לנו סדר, בבקשה.
ענבל אבנון: אוקיי.
ענבל אבנון: המלחמה הזאת תפשה אותנו הסטודנטים באמצע תקופת הבחינות.
ענבל אבנון: אנחנו באמת, האגודות מתמודדות עם הרבה מאוד פניות של סטודנטים, גם מילואימניקים וגם סטודנטים בדרום שלא רק המילואימניקים שהבחינות הופסקו באמצע והם נמצאים באי-ודאות מאוד מאוד גדולה לגבי מה שהולך לקרות ובאמת מחר התקיים דיון בוועדת החינוך שאמורים להציף בו את כל הבעיות האלה.
עליזה לביא: תודה רבה רבה, תחזורנה למשימות.
קריאה: סליחה, אפשר רק לבקש אחר כך כמה דברים שיש לי עליהן שאלות שלא עלו פה.
עליזה לביא: ברור, את מקבלת מייד את רשות הדיבור.
ענבל אבנון: מה שאנחנו בהתאחדות נוהגים לעשות זה לשאוב בעצם מה קורה בשוק, בעולם העבודה ולשאוב לעולם הסטודנטים ובהקשר הזה, כמובן שאם יהיו, תהיינה איזה שהן התאמות כלפי נשות מילואימניקים שיוחלו על שוק העבודה, אנחנו כמובן נשמח ונאבק על זה שגם זה יוחל על הסטודנטים והסטודנטיות באקדמיה.
ענבל אבנון: מה שכן, אני חייבת לציין שככה, המלחמה הזאת, אני חושבת שכולם רואים, אנחנו רואים את זה גם פה, הוציאה הרבה, הציפה הרבה מאוד ערבות הדדית ואנשים מאוד קשובים לכל מה שקורה וכן המוסדות מאוד קשובים לסטודנטים.
ענבל אבנון: יצאה גם פנייה מהמל"ג, שקוראת למוסדות להתחשב וללכת לקראת ואנחנו במה שמגיע אלינו כן מרגישים את זה שכן יש עם מי לדבר ושהמוסדות כן פתוחים לשמוע.
ענבל אבנון: כמובן שעדיין יש, כלומר תמיד יש מקרים שנופלים, נופלים ככה בין ההגדרות ובין הכיסאות ואנחנו באמת נשמח אם מישהו מכם שומע או אפילו מגיעים לוועדה מקרים ספציפיים.
ענבל אבנון: לנו יש את הכלים ואת הקשרים, גם עם המל"ג וגם עם המוסדות, כדי לטפל בהם באופן נקודתי וכמובן כמו שאמרתי בהתחלה, כן חשוב שיהיה מענה לסיפור הזה של נשות המילואימניקים.
ענבל אבנון: הסטודנטיות בעיקר חוות את זה, כי זה משתק.
ענבל אבנון: החברים שלנו ובני הזוג נמצאים עכשיו בעזה, אין לך איך לדבר אתם, זה לחשוב על לעשות עבודה, לחשוב על ללמוד למבחן, זה באמת, זה קשה כמו שזה קשה פה לכולם.
ענבל אבנון: צריך להגיד שהמוסדות הולכים לקראת, כמובן שתמיד יש מקום לעשות יותר.
עליזה לביא: מה זה הולכים לקראת?
עליזה לביא: בואי תספרי לנו.
ענבל אבנון: האגודות נמצאות, האגודות המקומיות נמצאות בקשר ישיר עם המוסדות.
ענבל אבנון: כלומר, לגבי כל מה שקורה, מה קורה עם המבחנים, מה קורה עם העבודות, האם ניתן ללכת לקראת, האם יש עובר בינארי או לא והשיח הזה הוא קיים.
ענבל אבנון: כלומר, ברור שלפעמים הסטודנטים רוצים הרבה יותר ויש גבול מסוים כמה שהמוסד האקדמי יכול להרשות לעצמו, אבל השיח הזה קיים וזה מאוד מאוד חשוב.
ענבל אבנון: אני שוב פעם חוזרת ואומרת שזה נושא שאני יושבת פה ומקשיבה לדברים שעולים וכמובן שהפניות שמגיעות אלינו, זה דברים קשים ולכן שווה לחשוב על משהו שהוא באמת ברמה הלאומית, שמוחל על שוק העבודה ואז גם יוכל - - -
עליזה לביא: מה מגיע אלייך שהוא קשה מאוד?
עליזה לביא: למשל, תשתפי אותנו.
ענבל אבנון: המקרים שמגיעים אלינו זה בעיקר ברמת אי הוודאות, של סטודנטים שלא יודעים מה קורה איתם, האם הם ייגשו למבחן, האם לא, סטודנטים שעשו תוכניות, סטודנטיות שלא יכולות לחשוב בכלל על לימודים, כי הבעלים שלהן או בני הזוג שלהם נמצאים עכשיו בלחימה.
ענבל אבנון: זה המקרים שמגיעים אלינו.
ענבל אבנון: אנחנו כמובן, כלומר, אין, המוסדות, אנחנו יודעים שמוסדות הלימוד, המוסדות האקדמיים, הם גם כפופים להוראות פיקוד העורף, למשל בדרום, לצורך העניין, ככל שיש הוראת פיקוד העורף שאין חזרה לשגרה, המוסדות גם נמצאים במקום הזה של to play it by ear ולראות מה קורה כל הזמן.
ענבל אבנון: אנחנו יודעים שנערכים כמעט פעמיים בשבוע פורומים של פורום חירום שקובע רגע מה קורה, איפה הדברים עומדים, האם ניתן להגיד לסטודנטים ליצור כמה שיותר ודאות לסטודנטים.
ענבל אבנון: זה מה שמגיע אלינו.
יותם דגן: ...
יותם דגן: של צמידות של מבחנים מועדי ג', הם גם לא יודעים מתי יסתיים המבצע, אז ככה שאין איזה שהוא תאריך שממנו אפשר להתחיל להיערך, אני, לפחות מה שעולה.
יותם דגן: צמידות של מועדים של יום אחרי יום שזה מקשה, השלמת חומרים, שיעורים פרונטאליים שזה עולה כסוגיה ובאמת חוסר בהירות מה כל מוסד עושה, כי זה לא - - -
פנינה תמנו: המוסדות עצמם לא חושבים להרים את הכפפה - - -
עליזה לביא: רגע, סליחה, ור"ה, דבורה מרגוליס, ראש מינהל ור"ה, ועד ראשי האוניברסיטאות, בבקשה.
דבורה מרגוליס: שלום, נעים מאוד, אני שמחה מאוד להיות פה, היה מאוד מרגש הדיון עד עכשיו.
דבורה מרגוליס: ועד ראשי האוניברסיטאות והאוניברסיטאות במדינת ישראל, מודעות שלא לומר יותר מזה ומחבקות ומטפלות ועוסקות בנושא הזה מהיום הראשון.
דבורה מרגוליס: יש סטודנטים מגויסים, יש אנשי סגל מנהלי ואנשי סגל אקדמי מגויסים, יש את המשפחות שלהם, כמובן שכולם יודעים ומודעים והלב איתם.