GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפורת שימל: זה בעצם מחזיר אותנו לאותו מצב שקיים, לעומת אפילו להשוות אותן לנשים אחרות שבעצם לא נמצאות באותה הסיטואציה והרעיון הוא באמת לתת איזה שהוא מרחב נשימה לאותן נשים שגם צריכות הרבה פעמים, מעבר לעובדה שהשכר שלהן נפגע, הן גם צריכות לקחת בייביסיטר לאותם זמנים ואז גם עוד פעם, יש כאן עוד איזה שהוא נטל כלכלי ובעצם המשפחה נכנסת גם, גם במובן הכלכלי, לאיזה שהוא נטל מאוד גדול.
ציפורת שימל: הצעת החוק הזאת תקועה היום בגלל הנושא של האוצר.
ציפורת שימל: אנחנו עוקבים אחריה באופן מאוד צמוד.
ציפורת שימל: זאת הצעת חוק שהיום תקועה על-ידי האוצר והאוצר אומר שמבחינה תקציבית הוא לא מסוגל לקדם את זה.
ציפורת שימל: אנחנו חושבים שדווקא במצב היום, ואולי באמת הוועדה תוכל לסייע בעניין הזה, ובאמת, לקדם את ההצעה הזו.
עליזה לביא: מי הניח את ההצעה הזו, איתן כבל?
ציפורת שימל: מי שהיום נמצא ובעצם יזם את ההצעה הזאת הוא חבר הכנסת איתן כבל.
ציפורת שימל: כמו שאמרתי, ההצעה הזאת מגולגלת כבר משנת 2007 והיו לה הרבה יוזמים והרבה אנשים שעמדו מאחוריה, אבל היא פשוט תקועה היום והיא, היום אני חושבת, יותר מתמיד, צריכה להיות - - -
עליזה לביא: זו שעת רצון.
ציפורת שימל: בדיוק כך, אני ממש מסכימה.
עליזה לביא: דוברת אחרונה שלנו, עו"ד דנה מנדאל, שדולת הנשים, בבקשה.
דנה נאור מנדאל: תודה רבה, אהיה קצרה ותכליתית.
דנה נאור מנדאל: לגבי עזרה פרקטית, אנחנו לא יכולות לעזור הרבה אבל יש לנו קו פתוח לזכויות נשים בעבודה, שייעוץ משפטי בחינם.
דנה נאור מנדאל: בשבועות האחרונים קיבלנו הרבה מאוד פניות על הנושא של בנות זוג של מילואימניקים.
דנה נאור מנדאל: רוב התשובה לרוב היא שאין זכות חוקית מסוימת, אבל זה הרבה פעמים עוזר ולהתייעץ עם עורכת-דין.
דנה נאור מנדאל: אז אפשר לחפש אותנו בפייסבוק ובגוגל ב- 6120000.
דנה נאור מנדאל: אז הכל ככה, הקמב"ציות שנמצאות פה, מוזמנות להפיץ את זה.
דנה נאור מנדאל: הצעה פרקטית נוספת, לאיש הצבא פה.
דנה נאור מנדאל: דיברנו על הפצת המידע.
דנה נאור מנדאל: לא בזמן מלחמה, שהכל טלפוני, אבל רוב המילואימניקים מקבלים איזה שהוא מסמך, גם אני, לא משנה, תמיד מקבלים איזה שהיא תכתובת להכין פלאייר, אפילו לא צריך, זה המוקד, זה הטלפון, דעי את זכויותייך.
דנה נאור מנדאל: אני רוצה לומר, אנחנו בשדולת הנשים, זה ככה קשור ולא קשור, פנינו לשר האוצר, לשר הכלכלה ולשר הביטחון, כתבנו גם אותך, אם אינני טועה, בכלל בנושא ניתוח מגדרי של הפיצויים.
דנה נאור מנדאל: ב- 2006, פורום נשים לתקציב הוגן בכלל פרסם ניתוח מגדרי מרתק על כל מנגנון הפיצויים של מלחמת לבנון השנייה והראה, כמו שעלה פה, איך שוב ושוב נשים נופלות בין הכיסאות, בין אם זה עצמאיות, לא דיברנו על זה בכלל, שפשוט לא מסוגלות לתפקד ועל זה אין שום פיצוי, על הפסד העבודה ואני ככה קוראת לך כמי שהנושא בדמה ובליבה, לרוץ עם זה הלאה, כי אנחנו בטוחות שגם היום מדברים על מנגנון פיצויים, אבל אחד הדברים וזה עלה, כל הנושא הזה של מנגנון הפיצויים הוא בדיעבד.
דנה נאור מנדאל: את בתור אישה, לא משנה, או גבר, מי שנשאר בבית, אין לך שום דרך לדעת אם תקבלי שכר על היום הזה או לא, וגם בדרך כלל אנחנו בעימות עם המעסיקים, אבל פה אני חושבת שכולנו יד ביד כי גם המעסיקים בעצמם - - -
עליזה לביא: חד משמעי, תוסיפי לזה את הנתון שיש פער של 100% בין מי שלא הגיעה לעבודה, כלומר, עם מי שהגיעה.
דנה נאור מנדאל: ברור, בנתון הזה פנינו וביקשנו.
עליזה לביא: מאה אחוז לרעת הנשים, שלא הגיעו לעבודה.
דנה נאור מנדאל: אנחנו בעצם ביקשנו.
דנה נאור מנדאל: הפנייה הנקודתית היתה לפצות לא רק את הנשים שנעדרות באפס עד 40, כי גם אני, כתושבת תל אביב, לפעמים נעדרת מהעבודה - - -
עליזה לביא: עוד נפנה בעניין, כן.
עליזה לביא: אני חייבת לנעול את הישיבה ואני רוצה להודות לכולכם שהגעתי.
עליזה לביא: אני יודעת שזה לא היה פשוט להגיע לכאן היום ולומר תודה בקול לכל היוזמות החברתיות.
עליזה לביא: אין ספק שיש לנו הרבה מה לעשות ביחד וננצל את שעת הרצון הזאת כדי לנסות לקבע חלק מהדברים שעלו כאן, אם בחקיקה ואם בהרחבה של חוקים ואם בתקנות ועוד.
עליזה לביא: אז אני רוצה לסכם את מה שדיברנו – הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי שולחת תנחומים למשפחות השכולות ואיחולי החלמה לפצועים.
עליזה לביא: הוועדה סבורה שסיוע והקלות למשפחות הנמצאות בעורף בעוד בני הזוג משרתים במילואים, חשובה ומחייבת גם כמובן למשפחות וגם לאנשי המילואים המצויים בחזית.
עליזה לביא: הוועדה מברכת על היוזמות הברוכות שעלו מהשטח ותפעל לאימוצן על-ידי הגורמים הממשלתיים והציבוריים.
עליזה לביא: הוועדה פונה ליושב ראש המרכז לשלטון מקומי וגם ליושב ראש החברה למתנ"סים, שילמדו את המודלים שעלו כאן, בטח ששמענו כאן בהרחבה, אלו שפותחו על-ידי תנועת ירושלמים וגם על-ידי הדברים של מתגייסים בשבילך, אמרת?
עליזה לביא: אני רוצה לוודא שאני מדויקת, ותבקש את אימוצן בכלל הארץ.
עליזה לביא: הוועדה תפעל לאימוץ הזכויות לבני ובנות זוג של אנשי המילואים במגזר הציבורי, גם בשוק הפרטי.
עליזה לביא: הוועדה תפנה בנושא לנשיא התאחדות התעשיינים ונשיאות הארגונים העסקיים וליושב ראש ההסתדרות החדשה בנושא.
עליזה לביא: הוועדה רשמה לפניה את הודעת נציגת המל"ג ומציעה שכל סטודנט או בן זוג לא ישלים שנת לימודים, שלא תהיה מציאות שסטודנטים לא ישלימו שנת לימודים מאחר והם השתתפו במבצע.
עליזה לביא: הוועדה רשמה לפניה את הצורך בתיקון חוק הארכת המועדים, מכיוון שהכנסת יוצאת לפגרה והחוק לא יקודם בתקופה הזאת.
עליזה לביא: הוועדה תבחן את האפשרות שיתקיים יישום על ידי פנייה לרשויות הציבוריות לדחיית התשלומים והוועדה תקיים ישיבה משותפת עם הוועדה, ועדת חוץ וביטחון בראשות חבר הכנסת אלקין, בנושא הסיוע והטיפול באלמנות צה"ל בנושא שהתחלת בו ולא הספקנו לגעת לעומקו ואנחנו נקיים ועדה משותפת בנושא.
עליזה לביא: המשך יום שקט לכולם, להתראות, הישיבה נעולה.
עליזה לביא: אנחנו שמחים מאוד להיות כאן הבוקר.
עליזה לביא: אני עליזה ואני יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי ואנחנו כאן בביקור אצלכם, לשמוע, להקשיב, לראות איך אפשר לסייע, לעזור, אבל נעשה איזה שהוא סבב היכרות.
עליזה לביא: (סבב נוכחות)
יהודית אוליאל מלכה: אני חברת מועצת העיר בשדרות ובתפקיד אחר גם יושבת ראש נעמ"ת במרחב אשקלון, מחזיקת תיק תרבות.
יהודית אוליאל מלכה: (המשך סבב היכרות).
שרית זיו: אני תושבת העיר ומנהלת אזור דרום בקואליציה הישראלית לטראומה.
עליזה לביא: אתם מונחים על ידי נט"ל?
שרית זיו: נט"ל הוא אחד מהארגונים שבקואליציה.
עליזה לביא: אנחנו ביקשנו נציג שלהם שיצטרף אלינו ואז הם אמרו לי שהם עובדים מאוד מאוד חזק בדרום.
שרית זיו: הם עובדים מאוד חזק בדרום, ואם יהיה זמן אני אתן לך סקירה מאוד קצרה.
ורד סוייד-פאר: מנהלת הרשות למעמד האישה.
ורד סוייד-פאר: אני מלאת הערכה.
ורד סוייד-פאר: אני יודעת שאת כמעט כל יום בשטח, עם כל הדיונים.
ורד סוייד-פאר: יישר כוח.
עליזה לביא: (המשך סבב הנוכחות).
דנה אנגל: היי.
דנה אנגל: בוקר טוב וברוכים הבאים.
עליזה לביא: ברוכה הנמצאת.
דנה אנגל: בימים כאלה זה לכבוד לנו.
דנה אנגל: שמי דנה אנגל - - - יצאתי לפנסיה לפני שמונה שנים בגלל אילוצים אישיים.
יהודית אוליאל מלכה: בעלה הוא הפצוע הכי קשה בקסאם.
דנה אנגל: בעלי נפצע מאוד קשה מקסאם.
דנה אנגל: אז יצאתי לפנסיה באותו רגע.
דנה אנגל: כל חיי התנדבתי, אני פה בתחום הקהילתי מתנדבת, מחלקת מזון לקשישים, עובדת בביטוח לאומי, מטפלת בנפגעי איבה ותמיד מתייצבת לדגל.
יהודית אוליאל מלכה: ועל כל אלה היא הדליקה משואה השנה.
אילנה קוורטין: מנהלת 'בית משלנו', של הפורום הפמיניסטי במכללת ספיר.
אילנה קוורטין: אנחנו עושות תכניות לנשים הצעירות באזור הפריפריה, בעיקר שדרות, באר שבע ו - - -
דניאל אור: תושבת שדרות, משתתפת בצעירות חונכות לזכויות במכללת ספיר.
שקד אריאלי: עובדת סוציאלית - - - עם צעירות בסיכון בכל אזור הדרום.
עליזה לביא: איפה את יושבת?
שקד אריאלי: במכללת ספיר.
יותם דגן: מנהל הצוות הקהילתי בנט"ל.
יותם דגן: סליחה על האיחור.
עליזה לביא: הגעת.
עליזה לביא: אנחנו מחכים לך.
עליזה לביא: אז הנה אתה איתנו.
לימור כהן: ממלאת מקום מנהל המתנ"ס.
לימור כהן: אנחנו אחראים על כל הפעילות הבלתי פורמלית.
לימור כהן: בימים אלה אנחנו ככה עסוקים בכל הפעילות שקשורה לחירום.
יהודית אוליאל מלכה: היום יצאו 7 אוטובוסים להפוגה בממדיון.
יהודית אוליאל מלכה: ממש בסדר מופתי וכל הכבוד.
יהודית אוליאל מלכה: זה המקום להודות לך, לימור, ולכל צוות המתנ"ס.
עליזה לביא: ומה זה?
עליזה לביא: מבוגרים וילדים?
יהודית אוליאל מלכה: משפחות.
יהודית אוליאל מלכה: ילדים, מבוגרים, כל מי שנרשם.
יהודית אוליאל מלכה: כל יום אנחנו מוציאים להפוגה כמעט 7 אוטובוסים.
עליזה לביא: יפה מאוד
יהודית אוליאל מלכה: הם נרשמים תמיד יום קודם.
יהודית אוליאל מלכה: יום קודם הם באים, לוקחים את השובר ומגיעים.
מעיין בר יוחאי: אני מעיין, בהשכלת מבוגרים.
מעיין בר יוחאי: אנחנו מפעילים כאן בכל יום שני מועדון שנקרא 'שני נשי', לנשים שיצאו לפנסיה מוקדמת והן באות לחוויות, לסדנאות, להעשרה נשית.
מעיין בר יוחאי: נשים שלא יצאו מהבית לפני כן והמתנ"ס היווה להם בית שני לפעילויות.
מעיין בר יוחאי: לפני כן הן לא היו יוצאות מהבית, או שהיו סביב הבית כל הזמן, נשים שזה היה המודל שלהן והיום הן עושות קודם כל לעצמן.
מעיין בר יוחאי: יש לנו גם ערוץ של 'קומי תעשי תשיגי'.
מעיין בר יוחאי: זה מאוד חשוב לנו ואלה נשים שעברו תהליך מדהים.
עליזה לביא: קודם כל תודה לכל מי שהגיע לכאן לישיבה שלנו.
יהודית אוליאל מלכה: תודה, מרים.
יהודית אוליאל מלכה: מרים צריכה ללכת לביקור אחר.
עליזה לביא: אז אולי רק תספרי לנו שתי דקות על העבודה שלך, לפני שאת רצה.
מרים ששי: כמובן.
מרים ששי: אני מופקדת על מערכת החינוך, מגני הילדים ועד תום לימודי הילדים בבית הספר התיכון.
עליזה לביא: יש פה תיכון?
מרים ששי: 2 תיכונים, 8 בתי ספר יסודיים ו-35 גני ילדים.
מרים ששי: בחירום אני מופקדת על מכלול חינוך, שזה כולל גם את המעונות וזה מתכלל גם את עבודת הבלתי פורמליים במתנ"ס.
מרים ששי: נעשית פה עבודה מדהימה, פתחנו את מעונות היום והם פעילים.
מרים ששי: בגני הילדים יש 20 קייטנות גנים, 8 בתי ספר יסודיים פעילים, מרתונים לימודיים בתיכונים, בהכנות לבגרויות.
מרים ששי: אמרתי קודם שאנחנו כמעט עובדים בתנאי מעבדה במציאות הזו והדרישות הן בלתי מתפשרות גם מעצמנו וגם מהממונים, וגם אנחנו הופכים בעצם למקבלי משלחות וגופים ואנחנו סוג של השגרירים של המציאות פה, תוך שאנחנו מייצגים הן את העשייה דה פקטו שנעשית כאן והן את העוצמות, עם החולשות אנחנו מתמודדים.
מרים ששי: והכול תוצרת בית, הנוער שלנו פעיל במסגרות, המתנדבים המקומיים פעילים במסגרת בית המתנדב ומושמים לצורך סיוע בתוך המסגרות הקיימות, ישנה עבודה מאוד מתוכללת ומובנית, כשעל סדר היום, עד שעה אחת מופקד עליו החינוך הפורמלי ובאחת מתחילים, ולימור שלנו, מנהלת המתנ"ס, תפרט ביתר הרחבה על כל הפעילות מאחת בצהריים עם הנוער במקלטים, בשכונות, יש הפגות חד יומיות, יש יציאות מאורגנות לעידוד נוער, אשקלון, אשדוד, באר שבע.
מרים ששי: מדהים.
מרים ששי: נוער שדרות יוצא ומחזק נוער אחר, זה לא משנה שבלילה אותו נער ניגב דמעות, או אותה ילדה, נדדה שנתה בגלל המציאות המקומית, אבל העשייה היום היא ברמה של קונטרול מלא.
מרים ששי: יש פה הנהגה נשית יפהפייה.
עליזה לביא: כמה ילדים מגיעים לקייטנות?
מרים ששי: היום יש לנו 51%.
מרים ששי: ציונה, כמה יש בבתי הספר היום?
ציונה פרץ: היום 47%.
מרים ששי: גני הילדים גם כן עומדים על 50%.
מרים ששי: בתי הספר התיכוניים פחות, כיוון שאין להם פעילות עכשיו, הם יותר יתכנסו לקראת מחצית אוגוסט.
מרים ששי: אנחנו מקיימים גם את השגרה וגם את השוטף, לפנינו פתיחת שנה וגם על זה אנחנו שוקדים בכל מה שצריך.
מרים ששי: בסך הכול אנחנו מאוד מחוזקים מהקשר מחוץ לעיר, גופים ממשלתיים, גופים פרטיים, ארגונים, נציגי ועדות, נציגי ארגונים, מאוד מאוד מחזק, מחשל, ואנחנו חדורי אמונה שכך צריך להתנהל וכך נמשיך.
מרים ששי: בהחלט מאוד מאוד מסייע לנו הביחד הזה.
מרים ששי: תודה, שניפגש בטוב.
עליזה לביא: רק בטוב.
יהודית אוליאל מלכה: הצטרפה אלינו חוה נחשונוב, חברת מועצת העיר.
יהודית אוליאל מלכה: אחראית על - - -
חוה נחשונוב: שיקום השכונות ורווחה חינוכית.
אירה בובר: אני מנהלת מחלקת קליטה בעיריית שדרות.
עליזה לביא: טוב, אז אני שמחה שאנחנו כאן איתכם במסגרת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי ואנחנו פה בשביל לשמוע אתכן, לשמוע מה אפשר לסייע, איך אפשר לעזור, נקודות שאתן רוצות לשתף.
עליזה לביא: אני מהסקירה פה נפעמת ושמחה באמת לשמוע על החיבוק החם שאתם מקבלים, גם מגופי ממשלה וגם מהוועדות השונות ומגופים פרטיים, ובכל זאת אני מניחה שיש עוד סוגיות שהייתן רוצות להרחיב איתנו ולשם כך אנחנו כאן.
עליזה לביא: אז בואי תתחילי את.
יהודית אוליאל מלכה: מרים באמת הציגה כאן תמונה, אמנם אמיתית, כי במדיניות שאנחנו מובילים בעיר, לנסות לקיים מין חיי שגרה, לא לומר שאין חרדה, אנחנו לא ממעיטים בחרדה שקיימת, כמו בכל המדינה, אבל יחד עם זאת יש את הפעילות הפורמלית והבלתי פורמלית לילדים עם ההפוגות למשפחות.
יהודית אוליאל מלכה: אני חושבת שהוועדה הזו היא אחת הוועדות החשובות ביותר שמתקיימת בשדרות, כי הנשים בשדרות, אני חושבת שאין באף עיר בארץ את החוסן הנשי שיש לנשים שלנו, לאמהות, לנשים, לנערות, ולא בכדי מי שמתפקד בגנים זה סייעות במעונות, ואנחנו רואים אותן ואנחנו מתקשרים אליהן והן כמעט ממוטטות.
יהודית אוליאל מלכה: אני חושבת שהוועדה הזו, אם היא תוכל לצאת מכאן עם איזה שהיא הצהרה או משהו לטובת נשות שדרות, זה יכול בהחלט לעזור לנו, ולו בכדי לשמר את הכוח שלהן, לחזק אותן, כי הן באמת עובדות מאוד מאוד קשה.
עליזה לביא: למשל, במה אנחנו יכולים לסייע?
יהודית אוליאל מלכה: למשל בסיום ההסלמה או בסיום המלחמה להוציא אותן לאיזה שהיא הפוגה.
יהודית אוליאל מלכה: אני מדברת על דברים שהם - - - לתקצב, מי כמוך יודע שמועצות העיר, במיוחד בעיר כמו שדרות, שקיבלנו עיר עם גירעון של 130 מיליון שקל, אז מעמד האישה נפגע.
יהודית אוליאל מלכה: אנחנו לא יכולים עם תקציב של 50,000 שקל שנתי, אז אנחנו עושים אירוע יום האישה, יופי, אבל יש הרבה מאוד דברים שאפשר - - - או לעזור לנו בנושא של הכשרות.
יהודית אוליאל מלכה: יום לפני פרוץ המלחמה היינו צריכים לפתוח כאן במתנ"ס קורס מגדרי, מכון אדווה ונעמ"ת, ואנחנו דחינו אותו.
יהודית אוליאל מלכה: אני מאמינה שנעשה, אבל אני מדברת על דברים מהסוג הזה.
יהודית אוליאל מלכה: מעבר למשהו חווייתי, או איזה ערב יפה, לחזק את הנשים, להודות להן אפילו על כל המסירות, הן גם מחזיקות בית, יש עובדות במתנ"ס, שהילדים שלהן מתגייסים והם מקבלים טלפונים שהם לא יכולים אפילו לדבר איתן.
יהודית אוליאל מלכה: הן משאירות את הכול בחוץ ומגיעות.
יהודית אוליאל מלכה: יש כאן קבוצה של נשים מדהימה, גם בקרב העולים, גם בחינוך, גם בקרב הקשישים.
יהודית אוליאל מלכה: אני מאוד מבקשת, אם אפשר, לסייע ליישוב בכל מה שקשור לנושא של הנשים בשדרות.
יהודית אוליאל מלכה: אני אשמח גם שעוטף עזה יצטרפו, אבל זה הכול תלוי - - -
עליזה לביא: כלומר, מבחינתך זה משהו שהוא יהיה יותר חווייתי, יומיים-שלושה - - -
צופית פרץ: עם עיבוד רגשי של ה - - -
יהודית אוליאל מלכה: כן, ברור, התייחסתי לזה.
צופית פרץ: הנשים פה, אני יכולה לדבר ברמה האישית, לי יש ארבעה ילדים ואני מגויסת לפה מבוקר עד ערב, יחד עם כל האמהות שנמצאות פה.
צופית פרץ: הן משאירות בשבע וחצי, רבע לשמונה, את הילדים בבית, או שולחות אותם למסגרות שהן מפעילות פה ותחת מטחים ותחת איומים, גם כשיש הפסקת אש אז אנחנו שומעים את כל הבומים שמעבר לגדר, וההתראות האלה שאני כבר ביטלתי אותן, כי זה בלתי נסבל.
עליזה לביא: מה זו ההתראה הזאת למשל?
צופית פרץ: זה יציאה.
יהודית אוליאל מלכה: עכשיו היה קסאם במועצה אזורית אשכול.
עליזה לביא: וזה הפסקת האש.
יהודית אוליאל מלכה: זה מה שאמרתי, הפסקת אש.
יהודית אוליאל מלכה: חשבתי שאת מכירה את הצליל של האפליקציה.
יהודית אוליאל מלכה: כשזה מצלצל סימן שיש צבע אדום באחד היישובים.
עליזה לביא: אז דיברנו על תמיכה רגשית.
צופית פרץ: הקושי הוא גדול, בין זה שאתה צריך גם לעמוד מול פונים אליך, ומפנים אליך כל מיני דרישות כאלה ואחרות בצד המקצועי, בצד האישי אתה מאבד את עצמך כי אתה משאיר משפחה בתוך הבית, עם ילדים שעוברים חוויות מטלטלות, גם אחרי אינספור שנים.
צופית פרץ: אני יכולה להגיד לך שבהסלמה האחרונה אחד הילדים שלי קיבל את זה בצורה מאוד מאוד מאוד קשה.
צופית פרץ: הפעם הזו, זה יצא לו החוצה באופן גופני.
צופית פרץ: ודבר גורר דבר.
צופית פרץ: אנחנו כרגע אמרנו שאנחנו נותנות את כל כולנו כי באמת אני מאמינה ומרגישה שהכוח הנשי פה יצר איזה שהוא משהו אחר, הבאנו לשולחן דברים אחרים, דברים נוספים, נדבכים נוספים שהגברים ביניהם לא תמיד רואים את הכול.
צופית פרץ: לימור, ייאמר לזכותה, הפן של הפאן שעשו לילדים, למשפחות, כל הזמן הייתה מחשבה איך עוזרים לילדים לצאת מזה, כל הזמן חשבנו איך עוזרים לילדים.
צופית פרץ: ברמה של בית המתנדב אנחנו עשינו המון ביקורי בית בבתים.
צופית פרץ: היו אינספור פניות, מבתים נורמטיביים לחלוטין, לאו דווקא משפחות רווחה וכדומה, האמהות פשוט התקשרו טלפונית למוקד ואמרו 'אנחנו רוצים מישהו שיבוא לשתות איתנו קפה'.
יהודית אוליאל מלכה: יש נשים שלא יוצאות מהבית.
צופית פרץ: פשוט לשתות קפה.
צופית פרץ: שלחתי מתנדבים שחזרו ואמרו 'תקשיבי, זה לא אמיתי, אנחנו יושבות מול אמהות שמדברות ברמה מאוד מאוד מאוד גבוהה ובכל זאת הן שבורות', הן אומרות 'אנחנו לא יכולות לגשת לטפל בילדים', הילדים בוכים, צריכים להכין להם סביב השעון לאכול, לטפל בהם, להאכיל אותם.
צופית פרץ: מצד שני בעבודה אומרים להם תבואו או לא תבואו, זה מעין סחרור כזה.
צופית פרץ: אני חושבת שיש מקום לחשוב בחשיבה מעמיקה, יש פה הרבה נשים שיכולות לעזור בחשיבה הזו, לראות מה עושים הלאה.
צופית פרץ: ולטווח ארוך, לאו דווקא משהו נקודתי.
שוש אפידו: אני מדברת כמנהלת גני הילדים כדי לדבר על צוות הסייעות שלי.
עליזה לביא: כמה סייעות יש לך?
שוש אפידו: 35.
שוש אפידו: את הקייטנות מנהלות עכשיו הסייעות.
שוש אפידו: זה לא בשגרה, גננת, סייעת, הגן של הילדים שלה.
שוש אפידו: קייטנה זה מעורב, בקייטנה הסייעת היא הדמות המובילה, יש גננת מתכללת על כל כמה גנים, שהיא באה ועוברת ומבקרת ויושבת קצת בכל גן.
שוש אפידו: רוב הנטל נופל על הסייעות.
שוש אפידו: בדרך כלל יש 15 ימי קייטנה, השנה הוספנו להן עוד 3 ימים.
שוש אפידו: הן רצו בהתחלה לעשות מזה רעש, אבל בגלל כל המצב הן אמרו 'שוש, אנחנו מקבלות על עצמנו, נעבוד עוד 3 ימים'.
שוש אפידו: אנחנו כבר לקראת הסוף, זה עד ה-24 בחודש, הקייטנה מסתיימת אז.
שוש אפידו: אני עוברת בגנים, אני רוצה ללכת לחזק אותן ואני יוצאת מחוזקת מהן, כי אני רואה איך הן בכל זאת נותנות את כל כולן למען הילדים בגנים.
שוש אפידו: אבל אני גם חשה בין השורות, במילים הקטנות, שדי, שהן כבר עד פה.
שוש אפידו: אני באמת רוצה לפצות אותן.
שוש אפידו: אני קוראת לזה לפצות אותן, ובאמת להוציא אותן ליומיים, אני לא מתביישת להגיד, לספא, לנופש, להנאה, שיגידו, 'אוי', אנחנו רואים, אנחנו מאוד מעריכים את העבודה שלהן, אבל גם שיחושו את זה, לא רק במילים יפות ובעידוד ובחיבוק ובכל דבר, אלא גם קצת בשבילן.
עליזה לביא: מה מתוכנן פה לילדים אחרי הקייטנה הזו?
יהודית אוליאל מלכה: אני רוצה שלימור תספר לך על כל מה ש - - -
שוש אפידו: רוב הסייעות שלי הן מגיל 45 ומעלה, כמו שאנחנו יודעות, אין להן בעיה לצאת ליומיים.
שוש אפידו: הן אמרו לי 'שוש, אנחנו זקוקות לזה'.
לימור כהן: אני אספר לכם קצת.
לימור כהן: היום נכנסתם ושקט כאן, אבל - - -
עליזה לביא: כולם בממדיון.
לימור כהן: היום כולם נסעו לממדיון, אבל בימים האחרונים היו כאן בסבבים, כל פעם 1,000 איש, גם ילדים, אתמול ביצענו כאן הצגת ילדים ואני חושבת שהמראה הראה כמה יש כאן צורך מאוד מאוד חזק בלצאת קצת החוצה, לחלוק עם מישהו קצת את הקשיים שעוברים כאן.
לימור כהן: לכאורה הכול כרגיל בשדרות, כל הזמן מדברים על זה, מערכת החינוך פועלת כרגיל, הגנים פועלים כרגיל, אבל יש כאן אנשים שמפעילים את כל המסגרות האלה ולנו מאוד קשה.
לימור כהן: אנחנו כן מתמודדים, וכמו שצופית אמרה, אני מאוד מתחברת, אנחנו מאוד מגויסים לעניין זה, אנחנו לא רואים בית, אבל אנחנו לא מסכנים, אנחנו רוצים כאן לתת.
לימור כהן: אני חושבת שאם תסתכלו בחמ"ל מי נמצא שם, אז הכוח הנשי הוא זה שנותן את הטון.
לימור כהן: גם יש לנו מחזיקת תיק המתנ"ס, שעושה כאן עבודה מדהימה, זה המקום להגיד, והיא אישה.
לימור כהן: אנחנו משתדלים כל היום לחזק.
לימור כהן: בימים הראשונים חיזקנו פנימה, פתחנו בשיתוף עם אגף החינוך, עם ציונה, היא גם עושה כאן עבודה טובה, חשבנו איך אנחנו מחזקים את הקייטנות ואת קייטנות הגנים ואנחנו מביאים פעילות פנים לתוך הקייטנות.
לימור כהן: זה נתן את השקט הנפשי להורים לצאת לעבודה בידיעה שהילדים שלהם כאן.
לימור כהן: זה היה מדהים, בשבוע הראשון ההורים לא היו מוכנים שנוציא את הילדים להפגות החוצה, הם הרגישו הכי בטוח בשדרות.
לימור כהן: באמת, כשמתקשרים מפעילים מבחוץ ואומרים לי 'באיזה מקלט אתם עובדים?' אז אני אומרת להם, 'בשדרות לא עובדים במקלטים, אנחנו עובדים בתוך בתי הספר, בתוך הגנים', 'באמת?
לימור כהן: בתוך הגנים, בתוך בתי הספר?
לימור כהן: ' אמרנו להם 'כן', ויש 1,000 ילדים רשומים לקייטנות של בתי הספר וקרוב ל-600 ילדים רשומים בקייטנות של הגנים, אז הבאנו את כל הפעילות מכל מה שקיבלנו, מכל גופי הממשלה, אתם בטח יודעים, תרבות לישראל, מפעל הפיס, הבאנו את הכול פנימה.
לימור כהן: לאט לאט, ככל שהמבצע נמשך, אנשים כבר נמצאים כאן יום אחרי יום ונמצאים מרבית שעות אחר הצהריים בבית, אז זה הפך להיות קצת סיר לחץ והרגשנו שיש צורך בהפגה החוצה.
לימור כהן: אתמול למשל פתחנו מכירה לממדיון להיום, הקצינו 5 אוטובוסים, ישבו כאן בשבע וחצי בערב 20 בני נוער שהתחננו, 'אנחנו לא יוצאים מכאן, עד שאתם לא נותנים לנו לנסוע מחר לממדיון'.
לימור כהן: לא יכולנו, התקשרנו לאתר בשבע וחצי בערב, יהודית אמרה שנבדוק מה אנחנו יכולים לעשות, עוד 2 אוטובוסים, היום הוצאנו 7 אוטובוסים.
לימור כהן: כרגע מה שאנחנו מזהים זה באמת הצורך הגדול מאוד לצאת החוצה, להתאוורר, לנשום קצת ולחזור הביתה בסוף יום.
לימור כהן: כשאני חושבת שהשחיקה הגדולה היא באמת, נכון, יש עסקים והכול כרגיל, אבל לא כרגיל, אני יכולה להגיד גם מהמקום האישי, יש קשיים, גם במיוחד שאתה לא יודע, אתה נמצא במקום של אי ודאות ואתה לא יודע לאן המבצע הזה הולך או מה קורה.
לימור כהן: זה הכי מקשה על העניין, אתה מתנהל כאילו בשגרה, אבל אתה בעצם בחירום מלא.
לימור כהן: מה שאנחנו עושים כאן, אנחנו מפעילים כל היום, אנחנו משתדלים לתת הצגות לילדים.
לימור כהן: קצת פעילות למבוגרים, אבל אתה רואה, כשאתה מביא פעילות למבוגרים, אז מגיעים בסביבות 100, כשאתה מביא פעילות לילדים מגיעים לכאן 1,000 איש וגם אין מקום.
לימור כהן: כי ההורים מאוד עושים את המאמץ לצאת החוצה יחד עם הילדים.
לימור כהן: אז אני חושבת, דיברו כאן על מה היינו רוצים כצורך, אז כן היינו רוצים משהו בתחום של ההפגה, ואני חושבת שצריך להתייחס לתקופה הזאת כחלון הזדמנויות, כי כרגע יש צורך לרצות לעשות ולעשות הכול ולשרוף את הכול עכשיו, וכשתבוא תקופה של שקט, אני חושבת שגם שם צריך לבנות איזה שהוא משהו תהליכי לקבוצת הנשים שמובילה כאן את העיר, לפורום נשים שיהודית מובילה אותו, לעשות משהו תהליכי לאורך זמן.
לימור כהן: נכון, ההפגה היא חשובה וצריך לתת לה מקום, ובאמת כמו שצופית אמרה, עם קצת טיפול ועם קצת שיחות ודינמיקות וכאלה, אבל צריך גם להסתכל לטווח הארוך ולהגיד רגע, אנחנו בונים כאן משהו, יש כאן פורום נשים, אז נצא ליומיים, נכון, נחזור אחר כך, אבל צריך גם משאבים.
לימור כהן: בעירייה במצב כזה, עם גירעון כזה גדול, קשה מאוד להקצות ולשכנע חשב מלווה שהנשים זה משהו שהוא חשוב, כי הוא מבחינתו מסתכל על מספרים.
עליזה לביא: אבל מה קורה פה כשמסתיימות הקייטנות?
עליזה לביא: מה תכנית העבודה שלכם?
לימור כהן: כשמסתיימות הקייטנות, באוגוסט אנחנו מתכוונים להפעיל קייטנה של על גלגלים, ככה אנחנו קוראים לזה, זה מושג שהתקבל בימים של הסלמות קודמות, בעמוד ענן, בעופרת יצוקה.
לימור כהן: אנחנו מתכוונים להוציא החוצה 500 ילדים ובני נוער בכל יום במשך 15 ימים החוצה, ליציאות החוצה.
עליזה לביא: שהמתנ"ס ירכז את זה?
לימור כהן: המתנ"ס מרכז, כמובן עם כל השותפים, אנחנו לא עושים שום דבר לבד.
לימור כהן: יש כאן צוות, זה גם לא לימור, זה צוות המתנ"ס.
לימור כהן: אנחנו עושים את זה יחד, ביחד עם יהודית, ביחד עם עוד שותפים שכאן בשולחן ועוזרים לנו.
לימור כהן: אנחנו עומדים להפעיל גם את המערך של משפחות וילדים, גם לתת מענים לנוער בנפרד וגם - - -
עליזה לביא: כמה זה עולה?
לימור כהן: זה עולה בסביבות 800,000 שקלים להפיק כזו קייטנה ל-15 יום.
לימור כהן: 800,000 שקלים סך הכול להפעיל 500 ילדים.
יהודית אוליאל מלכה: כל השבועיים.
עליזה לביא: כמה העלות לילד?
לימור כהן: עלות קייטנה כזו לילד במחיר רגיל היא 1,500 שקלים.
לימור כהן: אנחנו לא מתכוונים בימים האלה גם להכביד ולהוות מעמסה על ההורים, אז חשבנו על סכום סמלי של 250 שקלים, שזה ייתן מענה, גם להורים, שהם יוכלו להמשיך לעבוד והם יודעים שהילדים שלהם נמצאים במסגרת קייטנה והמתנ"ס אחראי לפעילות.
קריאה: יש פה בעיה למי שאין לו רכב פרטי, להגיע מהבית שלו למסגרת, כי הדרך ברובה, תלוי איפה הבן אדם גר, לא ממש ממוגנת.
קריאה: אני אישית לא שולחת את הבנות שלי לגן כי הדרך לא ממוגנת ואין לי תקציב לתת להן מוניות ספיישל בשביל להגיע לגן ולחזור.
קריאה: אז במצבים כאלה נראה לי היה כדאי לסדר איזה שהן הסעות למסגרת.
עליזה לביא: אז איפה הילדות שלך עכשיו?
קריאה: עם סבתא.
עליזה לביא: ואת מעדיפה שהן יהיו עם סבתא מאשר שיהיו בממדיון למשל?
עליזה לביא: בגלל הדרך?
קריאה: הן לא בשביל ללכת לממדיון.
קריאה: כן הייתי מעדיפה שבמקום שאני אשים אותן בממ"ד של הבית כל היום, שהן יהיו בגן שהוא יחסית ממוגן.
עליזה לביא: ואת לא שולחת לגן, כי הדרך לא ממוגנת.
קריאה: אנחנו במרחק של 20 דקות ברגל מהגן והדרך לא ממוגנת.
ורד סוייד-פאר: והעלית את הצורך הזה למישהו לפני?
קריאה: שאלתי ברווחה, במשרד, אם יש להם הסעות מאורגנות ואמרו לי שלא.
קריאה: הסעות ממוגנות אין.
קריאה: לא ממוגנות, מאורגנות.
קריאה: כי ברכב זה 5-7 דקות, אז זה לא כזה רציני.
קריאה: משרד החינוך לא מאשר להסיע ילדים בגילאי 3-4, אך ורק גני חובה.
קריאה: אז גם ביום יום בלי שעת חירום אין הסעות.
שוש אפידו: רק הצעה לסדר, אני מציעה שנתמקד מאוד, כי אנחנו נקצה לדיון הזה עוד חצי שעה וגם יש להם סיור.
שוש אפידו: אנחנו כולנו נתלווה גם לסיור כמובן, אז בואו נתמקד בדברים.
שוש אפידו: שרית, אני רוצה שתתייחסי לקטע הרגשי.
עליזה לביא: צ'ופר, אנחנו נחשוב על משהו.
עליזה לביא: נכון, ורד?
עליזה לביא: אנחנו נעשה משהו.
ורד סוייד-פאר: כן, יש לי כבר - - -
עליזה לביא: זה בסדר, זה אנחנו נחשוב, נעשה איזה יומיים, אפילו אולי שלושה.
עליזה לביא: כולל פעילות עם יותם.
עליזה לביא: נכון, יותם?
עליזה לביא: אנחנו נעשה איזה משהו.
עליזה לביא: יותם, תציג את עצמך.
עליזה לביא: יותם פה בזכות אחותי.
עליזה לביא: לא, ממש לא, אתה בזכות עצמך.
עליזה לביא: אחותי עובדת בנט"ל, ואז אמרתי רגע, דיברתי איתה בשבת והתחלנו לחשוב על הסיור היום ואז היא אמרה לי רגע, איפה אנחנו, והנה אתה פה, וממש תודה רבה, מהיום להיום.
עליזה לביא: ובוא תספר קצת על עצמך, על העבודה, היא גם אמרה לי שאתם עובדים בדרום, אז בוא תספר לנו, זה מאוד חשוב לנו.
יותם דגן: אז קודם כל שלום.
יותם דגן: שמי יותם, אני מנהל את השירותים הקהילתיים בנט"ל.
יותם דגן: נט"ל זו עמותה שעוסקת בנפגעי טראומה על הרקע של המצב והרבה מאוד גם בתחום פיתוח החוסן.
יותם דגן: ברקע שלי אני פסיכולוג קליני, הרבה שנים בצבא, שייטת 13, מפקד, לוחם ואחר כך הפסיכולוג של השייטת, ובשנים האחרונות בתחום החברתי אני מעורב במספר פרויקטים ובשנה האחרונה בנט"ל.
יותם דגן: אחד הדברים שמאוד מאוד יפה לראות, אפרופו מה שקורה פה כרגע, זה שככה עם ההתלקחות ועם מצב החירום, איך מרכזי החוסן עובדים, איך הרשויות המקומיות עובדות, ואנחנו מנסים תמיד לזהות את המקומות שבהם אולי חסר, אולי אפשר לעזור.
יותם דגן: בעשרה הימים האחרונים היינו מעורבים, גם פה וגם בעוטף עזה, גם בתחום של הפעלות ילדים, הצגת ילדים שלנו שרצה עם פעילות שלאחריה, וגם יש לנו פרויקט שנקרא 'ניידת', שחשוב שתכירו אותו, מטפלים שלנו שעושים ביקורי בית ונותנים טיפולים בבתים.
יותם דגן: אנחנו מקבלים הפניות ואנחנו עובדים פה בכל השטח.
יותם דגן: אני הגעתי לפה כדי גם לשמוע וגם להכיר, אבל רק ככה איזה שהיא מחשבה ראשונית.