GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רינה כהן: אין שום טראומה אם דפקו החיילים בטעות למישהו.
רינה כהן: יש לחברה שלא הודיעו לה טראומה נוראית במשך כל החיים שלה, וכולנו עוברות את זה.
רינה כהן: אורנה דיברה פה והיא לא חריגה כי גם אותי הסיפור של האובדן מלווה כל החיים שלי.
רינה כהן: הבן שלי נולד ביום כיפור שש שנים אחרי שציקי נהרג.
רינה כהן: כל החיים הדבר הזה מלווה, זה חלק מחיינו כי חווינו טראומה.
רינה כהן: זו טראומה, לא שמישהו בטעות ידפוק למישהו בדלת.
רינה כהן: זה גם נורא נדיר שבדיוק יהיה חייל.
רינה כהן: הוא כמו הבן שלהם, הוא שם בבית כמו הבן.
רינה כהן: עמרי היה הבן אצלם.
מלכה אשכנזי: עמרי היה הבן אצלנו והיו לי שני בנים בצבא באותו זמן שהודיעו לי את זה ב- - -
רינה כהן: בקשר לנוהל - ענף נפגעים שולח לנו כל חודש רשימת חללים.
רינה כהן: במלחמה עכשיו ביקשנו שזה יהיה כל יומיים והם אכן ממלאים את זה.
רינה כהן: ברשימת החללים מופיע שם הקצינה שמטפלת במשפחה.
רינה כהן: כל מה שנעשה הוא ששולחים לנו את דוח החללים.
רינה כהן: כשאני מתקשרת לקצינה או שולחת לה עשרה אס.
רינה כהן: אם.
רינה כהן: אסים היא תגיד לי אולי היא תבדוק אם יש חברה והיא תתאמץ ותשיג את הטלפון של החברה, וגם לא תמיד.
רינה כהן: כי למשל, הקצינה של גולני - - -, עם כל הכבוד, עם הנגמ"ש עם ה-13 חיילים היא לא היתה מסוגלת לטפל בי.
רינה כהן: היא אמרה לי: רינה, אחרי שייגמרו הקרבות.
רינה כהן: ויש שם ילדה בשבעה שזקוקה לעזרה.
רינה כהן: תשאלו את ישראל.
רינה כהן: באתי, נתנו להורים ולה כלים.
רינה כהן: הם לא יודעים איך להתמודד עם הילדה שהפכה להם לאבן.
רינה כהן: הילדה מרגישה אבודה.
רינה כהן: תעזרו לנו להגיע לשם מיד בהתחלה.
רינה כהן: אנחנו ערוכים לזה, תעזרו לנו.
רינה כהן: מה אנחנו מבקשות?
רינה כהן: לא שהמשפחה תבקש שיודיעו - לא.
רינה כהן: אנחנו מבקשות שקצין העיר ישאל את המשפחה אם יש חברה ואז צריך להודיע, ואז שישלחו מקצין העיר הקרוב אליה צוות, אדם, חמישה אנשים – שישלחו מישהו.
רינה כהן: אנחנו לא מוכנות שקצין העיר יחכה שאולי המשפחה תיזכר באותו רגע בחברה כשהיא בתוך הכאוס.
רינה כהן: ישאל אם יש חברה - זו הבקשה שלנו.
יפה מור: אני חושבת שצריך לשאול אם יש חברה.
יפה מור: לא לבצע את ההודעה במדים.
יפה מור: ואם צריך להביא את החברה כי זה מה שהמשפחה רוצה, וכמובן שהחברה רוצה, לתת את האמצעים כדי להסיע במונית ולהביא אותה לבית המשפחה.
יפה מור: הסיפור של ההודעה במדים הוא בעייתי.
תמר חיימוביץ-ריכטר: עליזה, אנחנו רוצים גורם צבאי שיודיע.
יפה מור: אני הקדמתי קודם על איך אנחנו ממיינים את ה- - -
יפה מור: להגיד לי שאני עובדת על-פי נהלים זה קצת לא הגון.
יפה מור: תגייסו אותם למילואים אבל הם יגיעו עם - - -
יפה מור: אבל אני הסברתי לך.
יפה מור: אני לא יודעת לבדוק בכל אמצעי התקשורת - - -
יפה מור: ודאות של מאה אחוז היא כי המשפחה ודאית.
קריאה: אנחנו לא מרימים טלפון, גם לא בהודעה של - - -
יפה מור: אני עניתי.
יפה מור: אני אומרת שאם יש עוד חייל בבית ואני אומרת מה המשפחה מבינה, ואנחנו לוקחים את הזכות מההורים שלה, מההורים של החברה, להחליט אם הם - - -
תמר חיימוביץ-ריכטר: זה לא החלטה של ההורים שלה.
תמר חיימוביץ-ריכטר: זו החלטה שלה, היא מעל 18.
תמר חיימוביץ-ריכטר: היא בן אדם בגיר, למה ההורים שלה גוברים עליה?
יפה מור: אני לא מכירה את הסיפור.
יפה מור: את הסיפור הזה של לפני חמש שנים אני לא מכירה.
יפה מור: אני מכירה את הסיפור של דימיטרי, אבל יש פה עניין של צנעת הפרט.
יפה מור: אני לא רוצה - - -
יפה מור: סיפור הדפיקה בדלת במדים בבית שאנחנו לא יודעים - - -
יפה מור: אני גם שומעת הורים אחרים של חברות שאומרים: אנחנו רוצים לעשות את ההודעה בעצמנו לבת שלנו.
קריאות: זה לא החלטה שלהם.
אלה בר: אני רוצה להגיד לך שאני בטוחה שאבא שלי לא רוצה להגיד לי את הדבר הזה.
אלה בר: אני בטוחה בזה.
אלה בר: המאמץ שהוא היה צריך לעשות את זה היה נורא בשבילו.
אלה בר: אני שמחה שהוא היה איתי שם ואני שמחה שהיה לי מישהו להישען עליו ברגע שאמרו לי את זה.
אלה בר: אבל בדיעבד אני רואה עכשיו שבמודע ושלא במודע יש לי איזושהי בעיה עם זה עכשיו.
אלה בר: יש לי איזשהו קצר עם ההורים שלי כי הם אלה שבאו להודיע לי את זה.
עדי טל כהן: אני היית חיילת, הייתי חלק מהצבא.
עדי טל כהן: ההורים של החבר שלי טל שנהרג ביקשו.
עדי טל כהן: ברגע שאמרו לאימא של טל שהבן שלה נהרג אמרה: יש לו חברה, תודיעו לה.
עדי טל כהן: זה היה הדבר הראשון שהיה לה בראש.
עדי טל כהן: היא התחננה לקצין העיר והוא אמר לה: אני לא יכול.
עדי טל כהן: אם הולכים לפי הנוהל שלך קצין העיר היה יכול לשאול אותה איך קוראים לה.
עדי טל כהן: אני חיילת בצבא ההגנה לישראל, אין שום בעיה לאתר אותי.
עדי טל כהן: הייתי בתוך הבסיס שלה.
עדי טל כהן: אפשר היה להרים טלפון למפקדים שלי ולשאול אם זאת אני.
עדי טל כהן: תוך דקה וחצי היו מזהים שזו אני.
עדי טל כהן: היא אמרה: אתן לך את הטלפון של אימא שלה ותדבר עם אימא שלה והיא תגיד לך איפה היא.
עדי טל כהן: אימא שלי יושבת פה.
עדי טל כהן: זאת אומרת, היה בוודאות של מיליון אחוזים איפה אני נמצאת, מה המספר האישי שלי, שאני חברה שלו כבר מספר שנים.
עדי טל כהן: התחננו ולא הסכימו.
עדי טל כהן: אני חייבת להגיד לך שבזמן הזה נוצרה לי טראומה.
עדי טל כהן: שעות על גבי שעות ישבתי בטלפונים לכל החברים שלו לשאול איפה הוא והם אחד אחרי השני שיקרו לי שהם לא יודעים.
עדי טל כהן: במקרה הייתי סמבצ"ית והתקשרתי לחמ"ל בעזה ואמרתי: אני מהשלישות, תנו לי את השמות.
עדי טל כהן: במקרה הן היו חכמות והן אמרו לי: אנחנו לא מכירות אותך, לא ניתן לך את השמות של ההרוגים.
עדי טל כהן: זאת אומרת, שעות על גבי שעות אני לא ידעתי כשכבר בזמן הזה יש חברות ששומעות את זה כבר ברדיו ובטלוויזיה.
עדי טל כהן: למה אני צריך לשמוע את זה ברדיו או בטלוויזיה?
עדי טל כהן: אם אתם יודעים שאני נמצאת שם צריך להודיע.
רינה כהן: מור נפלה מהאוטובוס והתעלפה כשהיא שמעה באוטובוס.
רינה כהן: מתקשרים לליאת בחמש בבוקר ומבקשים ממנה להגיע לבית של פיט, ואני מדברת במלחמת לבנון השנייה.
רינה כהן: בחמש בבוקר, הילדה רצתה לקפוץ מהחלון.
רינה כהן: אתם יודעים שיש הורים ששמים סורגים על החלונות?
רינה כהן: אתם לא מתארים לעצמכם מה עובר על הבנות.
רינה כהן: אתמול באחת-עשרה בלילה אחת מהבנות צלצלה אליי ואמרה: רינה, אני במצוקה.
רינה כהן: האני יכולה לבוא אלייך?
רינה כהן: אין להם אף אחד, אז לפחות תתייחסו קצת בהתחלה.
רינה כהן: זה טראומה נוראית.
רינה כהן: רוחמה אימא של עדנה אומרת לי: אפילו מונית לא שלחו.
רינה כהן: היא היתה מאורסת.
יפה מור: עדי, סיפרתי לך קודם שהכרתי את טל החבר שלך.
יפה מור: כשמדובר בהודעה, ואני יודעת שאז לא עשינו את זה והיום אנחנו כן, אני דיברתי על זה, כשמדובר בחברה של חלל שהיא חיילת ואז אני יודעת לוודא שהמפקד שלה בבסיס עושה את ההודעה וגם מביא אותה לבית.
יפה מור: הוא מוציא רכב צבאי יחד עם מלווה – מה שלא היה תקין במה שסיפרת לי וזה שווה בדיקה.
יפה מור: זה צריך לקרות, כך זה צריך לקרות.
עדי טל כהן: אבל הוא היה יכול להרים טלפון לאימא שלי והיא היתה אומרת: כן, עדי נמצאת פה.
עדי טל כהן: היא החברה שלו, - - - מה הבעיה?
יפה מור: אני דיברתי על חיילת בבסיס.
יפה מור: כי אני יודעת לתקשר אותה - - -
קריאה: הוא לא שואל - - -
אלה בר: יפה, הוא לא שאל ולא פנו אליי משום גורם.
אלה בר: גם כשהגעתי כבר לשם, כשהביאו אותי לשם, באתי אליהם לשאול האם הם יודעים משהו כי זה הגורם הצבאי שאני רואה וזה הגורם היחידי שאני רואה, ואז: ידברו איתך בשבוע הבא.
אלה בר: לא התייחסו בכלל.
אלה בר: הדבר היחידי שהתייחסו אליי זה שעשיתי להם בעיות בהלוויה שרציתי שישימו את השיר שרצינו להיכנס איתו לחופה.
אלה בר: רק אז הם החליטו להתייחס אליי ולהגיד לי שזה בעייתי, חוץ מזה לא יצרו שום קשר איתי במהלך השבעה.
יפה מור: את יודעת שמי שקובע מה יהיה בלוויה זה ההורים ואז צריך לשאול אותם.
אורנה נריה יוגב: מאוד חשוב לי להגיד את המשפט הבא.
אורנה נריה יוגב: אני חושבת שבמקום לשבת כאן ולנסות להצדיק את עצמך ולהגיד שהנהלים והכול בסדר, תנצלי את המקום הזה ואת ההזדמנות הזו לשמוע מה המשפחות והחברות אומרות לך ותעשי משהו לתקן את זה.
יפה מור: אנחנו סיכמנו שנעשה את זה ביחד.
אריה מועלם: תודה רבה.
אריה מועלם: ראשית, אני בהחלט רוצה להקדים ולומר שאני בהחלט יושב פה וקשוב ונמצא ומזדהה עם כמות הרגש והכאב שיש בחדר הזה – זה חשוב.
אריה מועלם: אין ספק שהדברים שאמרתם הם משמעותיים וחשובים גם בתהליכים הבאים של קבלת ההחלטות שלנו לגבי הטיפול בכלל במשפחות, בחברות.
אריה מועלם: אני רוצה להתייחס לדברים שאמרה חברת הכנסת רוזין.
אריה מועלם: בהחלט יש שינויים בחברה הישראלית ובהחלט אנחנו מתייחסים לשינויים בחברה הישראלית, אבל גם בסוף ישנם גבולות שדיברת עליהם.
אריה מועלם: הגבולות שאנחנו פועלים על פיהם זה הגבולות שהמחוקק קבע לנו.
אריה מועלם: המחוקק הגדיר בפירוש מה זה בן משפחה והמחוקק הגדיר בפירוש מיהו בן משפחה והמחוקק הגדיר בפירוש לגבי ידועה בציבור, כך כתוב בלשון החוק.
אריה מועלם: אני לא מתווכח עם המילים אבל הוא הגדיר בפירוש מה הם הכללים שבהם משרד הביטחון יכול להכיר במי שהיא חברה של חלל כאלמנה וכו', והכללים הם ברורים.
אריה מועלם: בכל אחד מהמקרים שיש פנייה של משרד הביטחון להכרה בחברה לצורך זכויות המקרה נבדק לפניי ולפנים בצורה מדויקת, בצורה מאוד מאוד דיסקרטית ואישית של כל אחד מול מערכת הביטחון אם הכללים שהמחוקק קבע מתקיימים או לא מתקיימים.
אריה מועלם: המחוקק גם מצא דברים מחוץ לכללים.
אריה מועלם: במקרה הזה אני בהחלט מסכים עם חברת הכנסת עליזה לביא שיש פה עמותה שעושה עבודה נדירה ומיוחדת ואנחנו במשרד משתדלים ללוות אותה בכל ימות השנה.
אריה מועלם: לפחות פעם אחת בשנה אנחנו מדברים על תקציב, אבל אנחנו מדברים קצת יותר מזה.
תמר חיימוביץ-ריכטר: התקציב הכולל של העמותה הוא 250,000 שקל.
תמר חיימוביץ-ריכטר: 200 מתוכו נותן משרד הביטחון, השאר אנחנו מגייסים מתרומות.
אריה מועלם: לא, זה לא מה שאני עושה.
אריה מועלם: בהחלט, אני בכנסת ואני יודע.
אריה מועלם: אני בהחלט חושב שהמטרות שהעמותה קבעה לעצמה לאפשר לבנות להשתקם ולהקים בית חדש בישראל היא מטרה חשובה.
אריה מועלם: אנחנו גם עוקבים אחרי הצד המקצועי.
אריה מועלם: לשמחתי הרבה, יש במשרד הביטחון מערכת מקצועית שהתפתחה במהלך השנים לליווי ותמיכה של משפחות שכולות.
אריה מועלם: אותם אנשים מטפלים במשפחות, אותם פרילנסרים שהעסקנו, הכשרנו, עומדים לרשות העמותה גם בקבוצות התמיכה המקצועיות שקיימות, גם במטפלים האישיים הפרטניים שקיימים.
אריה מועלם: אני לא חושב שצריך לקבוע מכסה של שעות שצריך לתת לחברה או לא.
אריה מועלם: הנושא הוא פתוח.
אריה מועלם: יש אחד שצריךX שעות, השנייה צריכה פחות שעות, יותר שעות, אלא לאפשר לעמותה להחליט מבחינה מקצועית איך לחלק את סל השעות.
אריה מועלם: אם צריך עוד סל שעות אנחנו ניתן עוד סל שעות.
אריה מועלם: לא זכור לי שנתקלנו במקרה שהיה צריך יותר סיוע ושלא ניתן סיוע.
אריה מועלם: תעבירי לי.
אריה מועלם: אני אשמח לראות את זה, אני לא מכיר את המקרה.
אריה מועלם: אני לא מכיר את הפרטים.
אריה מועלם: אם תעבירי לי אותם אני אשמח לבדוק אותם.
אריה מועלם: אנחנו בהחלט לא מפילים הכול על החברה האזרחית, ולכן גם באה התמיכה של משרד הביטחון.
אריה מועלם: אני הדגשתי ואמרתי שהתקציב של העמותה מתואם איתנו.
אריה מועלם: התקציב של העמותה בשלב הזה מספיק לעמותה.
אריה מועלם: אם היו צריכים יותר אז היינו יודעים לתת יותר.
אריה מועלם: אנחנו ניהלנו במהלך התקופה האחרונה פגישה מסודרת עם העמותה גם בעקבות המכתב שלך, אני מוכרח לציין, שהוא קצת האיר לנו את הנושא מזווית נוספת.
אריה מועלם: בהחלט בדיון הזה עם העמותה נשאלה השאלה האם התקציב מספיק לפעילות שלכם?
אריה מועלם: האם נדרשת יותר פעילות.
אריה מועלם: בהחלט חברות העמותה הסתפקו במה שניתן להן והן הציגו את זה גם היום.
אריה מועלם: אני חושב שאת צודקת בעניין הזה של הפתיחות והמידע שצריך להעביר לציבור.
אריה מועלם: נכון שצריך להרחיב אותו.
אריה מועלם: אני לא יודע אם כתוב אבל אני מקבל את ההצעה שלך.
אריה מועלם: אם לא כתוב ייכתב.
תמר חיימוביץ-ריכטר: יש לנו אתר.
רינה כהן: עליזה, הבעיה היא עם ענף קציני עיר שהוא מתחת לראש מינהל הנפגעים, מתחת ליפה מור.
רינה כהן: יש שם ענף שלם שלא מוכן להתעסק איתנו בכלל.
רינה כהן: אין לנו שום תקשורת איתם והם אלה שמכשילים אותנו.
רינה כהן: ליפה יהיה אולי רצון קצת לעזור.
רינה כהן: יש שם ענף שלם שהוא חסום בפנינו והוא זה שאחראי להודעה, להתייחסות בשבעה.
רינה כהן: הם מתחת ליפה מור.
רינה כהן: הם חסומים ואנחנו לא מבינים למה.
רינה כהן: אין תקשורת.
תמר חיימוביץ-ריכטר: אני חייבת להגיד משהו.
תמר חיימוביץ-ריכטר: קציני העיר לא אטומים.
תמר חיימוביץ-ריכטר: הם אנשים טובים שעושים עבודה שאלוהים ישמור, אף אחד לא צריך לעשות אותה.
תמר חיימוביץ-ריכטר: יש להם הרבה מאוד על הראש והם צריכים למלא את כל מה שיש להם.
תמר חיימוביץ-ריכטר: החברה היא לא בגדר הדברים שהם חייבים לעשות.
תמר חיימוביץ-ריכטר: אנחנו רוצים פשוט להוסיף את זה לאחת החובות שלהם ואז הם יעשו את זה ב-200%.
תמר חיימוביץ-ריכטר: הם יעשו את זה בלב שלם ובנפש חפצה ובצורה הכי טובה.
תמר חיימוביץ-ריכטר: הם פשוט חייבים לדעת שזה חלק מהתפקיד שלהם.
תמר חיימוביץ-ריכטר: כמו שהם מדברים עם האח בשבעה הם מדברים גם עם החברה.
רינה כהן: הם לא רוצים ל- - -
רינה כהן: כל קציני העיר יש להם הוראה - - -
רינה כהן: לא, יש להם הוראה: אתם לא פונים לחברה.
רינה כהן: אני שמעתי את זה במו אוזניי.
תמר חיימוביץ-ריכטר: אם יהיה תיקון אנחנו שמחות.
תמר חיימוביץ-ריכטר: אנחנו לא רוצות לדבר על העבר, אנחנו רוצות לתקן מכאן.
יפה מור: מעולם לא היתה הוראה שלא לגשת לחברה.
קריאה: צריכה להיות הוראה פוזיטיבית לגשת וצריך להיות פיקוח.
רינה כהן: זה מה שרע"ן קציני עיר אמר לפני 200 קציני מודיעין, כולם שמעו את זה: אתם לא ניגשים לחברה.
יפה מור: - - - אבל אני אחדד.
יפה מור: אני מדברת על ההודעה, ההנחיה היא שלא עושים הודעה וזה הסיפור.
יפה מור: לגבי המעבר של המידע לעמותה ושל המידע לחברות לעמותה – אנחנו נחדד את זה.
יפה מור: אנחנו נוודא שזה קורה.
יפה מור: קציני הערים מונחים לצורך העניין על-ידי, על-ידי מיופה כוחי, לאן הם נפגעים, למי הם מבצעים את ההודעה.
יפה מור: הם לא יכולים לקבל החלטה, הם לא יודעים לקבל החלטה ומישהו צריך לפקח לאן הם נכנסים.
יפה מור: לא סתם נתתי את הדוגמה שכשאנחנו לא בטוחים אז זה דורש מעורבות לצורך העניין של ראש אכ"א.
יפה מור: אני לא מודיעה לחברה שהיא לא חיילת כרגע.
יפה מור: קצין העיר שואל אם יש חברה כדי להעביר לה את הפרטים של העמותה ולהעביר לעמותה את הפרטים שלה.
יפה מור: נוהל חברה - אנחנו נחדד אותו לגבי מפקד.
יפה מור: אם יש חברה שהיא בצבא אני מתחייבת לחדד את זה לכל קציני הערים.
יפה מור: מפקד יודיע לחברה שהיא חיילת וגם יביא אותה הביתה.
יפה מור: נייר המדיניות לגבי החופשות יצא אחרי פגישה משותפת מבורכת מאוד עם העמותה כשאני אמרתי: זה קורה, אני מצפה ממפקדים.
יפה מור: אמרה לי רינה, אמרה לי תמר: בואי נוודא שלמרות שאנחנו סומכים על המפקדים שלנו זה גם קורה בכתוב.
יפה מור: אמרתי לה: את יודעת מה?
יפה מור: למרות שאני סומכת עליהם אני חושבת שמפקד מפעיל שיקול דעת.
יפה מור: מקום שיש חברה נרשמת חופשה מיוחדת.
יפה מור: זה לא יהיה נתון לשיקול דעת של מפקד.
יפה מור: אנחנו נוציא את זה כמדיניות והמדיניות הזו יצאה.
יפה מור: זה מה שקורה כרגע.
קריאה: אבל רובן לא חיילות, זו הבעיה.
רינה כהן: בחודש וחצי האחרון דיברתי עם המון מפקדים.
רינה כהן: הם אמרו שאין להם רשות להוציא - - -
מאירה בסוק: אבל לגבי אזרחיות לא קרה כלום.
ישראל חיים סרוסי: אני חושב שרוב הזמן פה התייחסנו לנקודה של ההודעה עצמה.
ישראל חיים סרוסי: אני חושב שמיצינו אותה וכולם מבינים.
ישראל חיים סרוסי: ישנה נקודה נוספת והיא הקטע של ההגעה או להסיע את המשפחה או את החברה.
ישראל חיים סרוסי: אני יודע שאני עשיתי כמעט בעשרים דקות דרך שעושים בערך בחמישים דקות או שעה כי נהגתי כמו מטורף, אין מה להגיד.
ישראל חיים סרוסי: אני חושב שעל הקטע הזה לא צריכה להיות מחלוקת בכלל, זה דבר טריוויאלי לחלוטין וכדאי לעשות אותו.
ישראל חיים סרוסי: זה לא מי יודע מה.
ישראל חיים סרוסי: אנחנו מתעסקים בנושא החקיקה והייתי רוצה להתייחס למשהו שהוא יותר ספציפי לעדנה.
ישראל חיים סרוסי: עדנה היתה מאורסת, לעדנה נקבע מועד חתונה.
ישראל חיים סרוסי: בעוד שבוע הינו צריכים לחגוג את החתונה.
ישראל חיים סרוסי: אני חושב שמי שמגביל את עדנה מלקבל זכויות או להכיר בה כאלמנה זה רק החוק היבש כי החוק מכיר גם בידועה בציבור, אבל מה לעשות שבמגזר שלנו החברות הדתיות לא גרות ביחד עם חברים.
ישראל חיים סרוסי: גם מועד חתונה וגם מאורסת והכל לקראת חיים משותפים, זה חיים משותפים, אין מה לעשות.
ישראל חיים סרוסי: אני חושב שבמקרה הספציפי של הארוסות עם תאריך נישואין, עם איזשהו קריטריון כזה או אחר, צריך כן לתת מעמד של אלמנה.
גלי עציון: במהלך המבצע פגשתי את העמותה ובאמת עבודה ומברכת ומדהימה.
גלי עציון: אני רוצה להפנות את תשומת הלב לכמה דברים קטנים.
גלי עציון: קודם כל, זו תופעה נוראה, אבל בסופו של דבר במספרים מוחלטים אנחנו מדברים בכמות לא גדולה וצריך לזכור את זה.
גלי עציון: אני מבינה את הרגישויות של צה"ל, את המלחמה בין הבירוקרטיה, בין החשש להכרה לבין הצורך לתת פה מענה אנושי וצריך לזכור את זה בהקשר הזה.
גלי עציון: אני דווקא לא חושבת שבמקרה הזה זה נכון, וחברת הכנסת רוזין יודעת כמה שאני שותפה בדרך כלל לאמירה שלא צריך להפריט.
גלי עציון: במקרה הספציפי דווקא ההפרטה מאפשרת גמישות כי אם זה יעבור להגדרה מאוד מדויקת בחוק זה יהיה מאוד מדויק.
גלי עציון: זה חברה שהיא שלושה שבועות או חודש או שנתיים ולעמותה יש את הגמישות.
גלי עציון: וכמו שאמרו לי תמר ופיליס, מי שבא לפה ועובר את החוויה הקשה של הקבוצות או הטיפול זה אנשים שיש להם מצוקה אמיתית, זה חברות אמיתיות.
גלי עציון: אנחנו לא מחפשים להדביק תגיות.
גלי עציון: לכן, זה אולי כן נכון להישאר בהיקש הזה.