GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קרספי: גם כשדרשתי לקבל את המגיע לי, נעניתי בסירוב, כיון שמי שמעביר את הכסף לתלוש השכר שלי הם לא העירייה ולא המדינה אלא ה"ג'וינט".
עדי קרספי: אני תוהה למה מנכים לי אחוז מהשכר שלי, כמו לשאר עובדי המדינה והעירייה.
עדי קרספי: אני עובדת מדינה או שאני לא עובדת מדינה?
עדי קרספי: זה לא ברור כאן כנראה.
עדי קרספי: הבוס שלי הישיר הוא מרכז הצעירים.
עדי קרספי: הוא ממומן גם על-ידי עיריית ירושלים וגם על-ידי קרנות שונות.
עדי קרספי: אני אפילו לא יודעת מה ההקשר.
עדי קרספי: אבל, כולנו ביחד עברנו ממנהל קהילתי, שלא היה לו ממש קשר לעבודה שלנו הישירה שלנו, לחברת "אריאל" שמורכבת מ-1,500 עובדים שכולם עובדים באגפים של העירייה, ולא מועסקים ישירות דרך העירייה עצמה.
עדי קרספי: כן, ברור שאני יודעת לקרוא את התלוש.
עדי קרספי: כאילו מופיע רק השכר, פנסיה וקצת הוצאות על נסיעה.
עדי קרספי: יש לי, כמובן, דמי הבראה, וכל הדברים שהם בחוק.
עדי קרספי: לפני כן קיבלתי אך ורק עשרה ימי חופש, ואין קרן השתלמות כמובן.
עדי קרספי: אין לי יכולת לצבור ותק.
קריאה: את עובדת שעתית או עובדת משרה?
עדי קרספי: אני עובדת משרה.
קריאה: מצבך טוב.
עדי קרספי: אני חותמת כל שנה מחדש.
קריאה: ללא פיצויים.
קריאה: זה אוכל את המדינה מבפנים.
עדי קרספי: מעניין אם גם שאר חברי-הכנסת היו מועסקים בהעסקה לא ישירה, מה הייתם עושים?
עדי קרספי: מעניין אם גם אז היו שותקים כאן.
עדי קרספי: אם אפשר, אני רוצה להמשיך.
עדי קרספי: לא סיימתי.
עדי קרספי: בעבודה שלי שיניתי חיים של הרבה צעירים בסיכון בירושלים.
עדי קרספי: קיימתי פגישות טיפוליות עם מעל למאה צעירים בסיכון.
עדי קרספי: הקמתי וריכזתי פורום של 13 ארגונים שעובדים עם צעירים בסיכון בירושלים, ודרכו הצלחנו לאגד משאבים ולפתח שירותים עירוניים.
עדי קרספי: אני עושה שינוי גדול בחיים של רבים, ומתוך אינטרס מובהק של עיריית ירושלים וגם של מדינת ישראל.
עדי קרספי: העירייה והמדינה נהנות מפירות עבודתי, כאשר אף גוף, כפי שתואר לפני כן, לא לוקח אחריות על שכרי.
עדי קרספי: אני העובדת הוותיקה ביותר בארץ, וציינו לפני כן את תנאי ההעסקה שלי.
עדי קרספי: נבחרתי לייצג את כלל עובדות ועובדי התכנית בארץ, והשכר שלי הוא הנמוך ביותר וללא תנאים סוציאליים.
עדי קרספי: בעבודתי אני נמצאת בפני דילמה: איך אני אמורה לעזור לדור העתיד לצאת ממעגל העוני, כאשר אנחנו בעצמנו נמצאים במלחמת קיום?
עדי קרספי: איך אנחנו יכולים להבטיח להם להתפרנס בכבוד, כאשר ככל הנראה אותם צעירים, שנמנים על השכבות החלשות ביותר בחברה, יועסקו גם הם על-ידי קבלן וגם להם תהיה מלחמת קיום?
עדי קרספי: האמת היא ששיטת ההעסקה הלא ישירה, שהבית הזה הגה, גורמת לכך שבקרוב כל שירותי הרווחה יהיו לא רלוונטיים.
עדי קרספי: פשוט לא תהיה כאן רווחה.
עדי קרספי: תחלופת העובדים, כפי שצוין לפני כן, במגזר השלישי גבוהה.
עדי קרספי: כשני שליש מהמועסקים הינם בעלי ותק של עד שנתיים בארגון.
עדי קרספי: זה פוגע במטופלים שלנו, כי מדובר במקצועות בהם הניסיון והקשר הטיפולי הם הנכסים המרכזיים בעבודה.
עדי קרספי: זה פוגע בנו, כי אין לנו ביטחון תעסוקתי.
עדי קרספי: זה פוגע בחברה הישראלית, כיון שאם התקציבים ייעצרו השירותים ייפסקו.
עדי קרספי: זה פוגע גם ביכולת המשילות שלכם.
עדי קרספי: יכולת הפיקוח על השירותים האלה קטנה, ואינטרסים של תורמים נכנסים לשיקולי העבודה.
עדי קרספי: משרד הרווחה עושה את השימוש המקיף ביותר בהעסקה לא ישירה מבין כלל משרדי הממשלה.
עדי קרספי: זה לא מפתיע שלמעלה משליש מהעובדים הסוציאליים הם עובדי קבלן.
עדי קרספי: מה אתם הייתם עושים, כאילו אם, שוב, כל כך הרבה מחברי-הכנסת לא היו עובדים בהעסקה ישירה?
עדי קרספי: יותר משליש.
עדי קרספי: זה גם הנתון של פעם.
שירה איתן: 6,000 מ-15,000, ו-75% ממסיימי העבודה הסוציאלית כיום עתידים להיקלט בשירותים מופרטים.
קריאה: יש פה נציגה של משרד הרווחה.
עדי קרספי: יש פה נציגה של משרד הרווחה.
עדי קרספי: רציתי לציין שכל הזמן מבקשים מאתנו להביא תלושים ולהביא את הדברים של העובדות, את הנתונים והמחקרים.
עדי קרספי: מעניין אותי לדעת איפה הפיקוח של המדינה.
עדי קרספי: כאילו גם את זה אנחנו צריכות לקחת בהתנדבות?
עדי קרספי: ! אנחנו עושות את זה.
עדי קרספי: אני נציגה של איגוד העובדים הסוציאליים.
עדי קרספי: אבל, גם את זה אנחנו צריכות לעשות בהתנדבות?
עדי קרספי: ! איפה המדינה כאן?
קריאה: למדינה אין נתונים.
קריאה: היא לא עושה מאמץ לאסוף את הנתונים.
עדי קרספי: העובדה שהיא לא מתערבת - - -
יוספה גולן: יוספה גולן.
יוספה גולן: קודם כל, אני אעביר את רוח הדיון היום ישירות למנכ"ל.
יוספה גולן: אני חושבת שזה דיון מאוד חשוב.
יוספה גולן: אני יודעת שהמשרד שלנו פועל על-פי הכללים הנהוגים במדינה וכחוק.
יוספה גולן: יחד עם זאת, אני רוצה לציין, וגם אמרתי בהערה קודמת בדיון הזה עקב דברים שנאמרו על המשרד שלנו, כשגברתי לא הייתה, שמאוד חשוב לבסס את הדברים האלה על נתונים.
יוספה גולן: אני מקשיבה ואני רושמת, ואני באמת אקח את זה ואהיה שליחה של הדיון הזה למשרד.
יוספה גולן: אבל אני רוצה לוודא את הנתונים האלה – צריך לבדוק שהנתונים האלה הם אמנם כאלה.
קריאה: אז למה אתם לא אוספים אותם?
קריאה: אני יכולה, בבקשה, להעיר הערה?
מיכל גבע: יש נתונים שהכנסת אספה.
מיכל גבע: יש מחקרים שהוזמנו על-ידי הכנסת בנושא הזה של העסקה ישירה, ושל חוקרים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
מיכל גבע: זה לא משהו שהוא- - -
קריאה: אבל הם לא כמונו עובדים - - -
עדי קרספי: יש לי עוד כמה דברים.
עדי קרספי: כיום, אני בתהליכי קליטה לעבודה דרך רשות מקומית.
עדי קרספי: אני לא אעבוד בתקן, אלא כעובדת פרויקטורלית לשנה אחת בלבד.
עדי קרספי: לצערי, כיון שעד כה לא חל עלי הסכם השכר של העובדים הסוציאליים, הניסון שצברתי אמנם ייחשב בעבודה שאני עושה אבל לא ייחשב בתלוש השכר שלי, ואני אתחיל לעבוד כמו עובדת שכרגע יצאה מהלימודים שלה בדרגה הנמוכה ביותר של העובדים הסוציאליים.
עדי קרספי: אני עושה את זה כי אני מאמינה במקצוע ואין לי ברירה אחרת.
עדי קרספי: רק ככה אני אוכל לעלות בדרגות השכר, לקחת חלק בהשתלמויות, להתמקצע ולקבל תנאים סוציאליים טובים יותר.
עדי קרספי: כפי שציַינו כרגע, וזה לא סוד, מקצוע העבודה הסוציאלית הוא מקצוע נשי.
עדי קרספי: גם אמי עובדת סוציאלית ואבי הפציר בי שלא ללמוד את המקצוע הזה כדי שלא איאלץ להיות תלויה בפרנסת בן זוגי.
עדי קרספי: בחרתי במקצוע הזה מתוך אמונה שהמדינה ואתם, אתן, לא תתנו לנו ליפול.
עדי קרספי: אני מתבדה בכל פעם מחדש.
עדי קרספי: אסיים בסיפור קצר.
עדי קרספי: לפני כמה חודשים הגיע אלי צעיר, חייל שהשתחרר באותו יום מצה"ל.
עדי קרספי: לאותו חייל משוחרר לא היה היכן להתגורר.
עדי קרספי: יחד מצאנו לו סידור מגורים, עבודה, והוא החל ללמוד בקורס שיפתח אותו לעתיד.
עדי קרספי: לכל אורך הטיפול הוא לא הפסיק להתפלא ולשאול למה אני עוזרת לו.
עדי קרספי: אני הסתכלתי לו בעיניים ואמרתי לו, שאנחנו בעירייה רואים בהון האנושי פוטנציאל גבוה לפיתוח העיר כי הצלחה שלו היא הצלחה שלנו כי לעיריית ירושלים אכפת מהתושבים שלה ואכפת ממנו.
עדי קרספי: אני תוהה מדוע ומתי לכם יהיה אכפת ממני, מאתנו.
מיה חסקל: שמי מיה חסקל, ואני מעמותה, מחטיבת העובדות הסוציאליות המופרטות באיגוד העובדים הסוציאליים.
מיה חסקל: אני דיברתי.
אמנון פורטוגלי: כמו שאמרת, אני חוקר במרכז חזן במכון ון-ליר, אבל אני רוצה להתחיל ממשהו קצת אחר.
אמנון פורטוגלי: בגדול, צריך להבחין בין הנזק שנגרם לנשים, עובדי הקבלן, במקרה הזה אנחנו במעמד האישה, לבין הכדאיות והנכונות למדינה בכלל לעשות את כל הסיפור הזה של העסקת עובדים דרך עובדי קבלן.
אמנון פורטוגלי: אתן דוגמה מעבודה שעשו סטודנטים שלי באוניברסיטת תל-אביב על עובדי הסיעוד, וזה בדיוק בשבילךְ.
נוגה איתן: יש עוד מרכיב – הטיפול - - -
נוגה איתן: אני נוגה איתן ממרכז חזן.
נוגה איתן: אני נוגה איתן.
אמנון פורטוגלי: יש חוק סיעוד במדינה.
אמנון פורטוגלי: הנתונים פה הם מלפני שמונה שנים, אבל בגדול זה סדר-גודל של שלושה מיליארדי שקלים.
אמנון פורטוגלי: זה חוק נהדר.
אמנון פורטוגלי: יש 120,000 קשישים זכאים, ועובדות בזה למעלה מ-60,000 מטפלות – הרבה יותר מאשר עובדות סוציאליות.
אמנון פורטוגלי: 90% ומשהו שם הם נשים, ושם כמעט 100% זה עבודה באמצעות עובדי קבלן.
אמנון פורטוגלי: קורה שם דבר מעניין; המוסד לביטוח לאומי ומשרד הרווחה בנו תעריף יוצא מן הכלל נכון – אני בא ממנהל עסקים, ועברתי על התעריף – והוא כולל את כל הסעיפים שצריך החל משכר מינימום פלוס 4% עם פיצויים, פנסיה, גמל, השתלמות, הסעות ועם כל מה שצריך, וכמובן מע"מ.
אמנון פורטוגלי: לפי זה, הם משלמים לחברות כוח-האדם.
אמנון פורטוגלי: אבל, חברות כוח-האדם לא מעבירות את זה לעובדים שלהן.
אמנון פורטוגלי: הן לא משלמות להן: לא את הפנסיה, לא את הגמל, לא את הפיצויים, לא עושות השתלמויות וכל הדברים הטובים.
אמנון פורטוגלי: התוצאה היא שלמרות שבתמחיר יש רווח של 4% לחברות הסיעוד, אחרי שהן הוציאו את כל ההוצאות שלהן של הארגון וכו' והן היו צריכות להרוויח בגדול כ-100 מיליון שקל על תקציב של שלושה מיליארדים, הן מרוויחות למעלה מ-400-500 מיליון שקל.
אמנון פורטוגלי: יש שם רווח סמוי בעזרת זה שכספים שמשרד הרווחה משלם להן, והוא חייב לשלם להן, שכן זה התמחיר שלו – הן לוקחות את זה לכיס ולא מעבירות את זה הלאה.
אמנון פורטוגלי: משרד הרווחה לא טיפש, ויש שם אנשים מצוינים והם עלו על הנקודה הזאת ורצו להוציא מכרז שיתקן את זה ושלמשל ייצור סיטואציה שהם משלמים רק אם חברות הסיעוד באמת מעבירות את הכסף לעובדים, ואם לא – שחברות הסיעוד לא יקבלו את זה.
אמנון פורטוגלי: חברות הסיעוד עצרו את המכרז הזה במשך 12 שנה, וכל פעם – בתרגילים משפטיים אחרים – ובתי-המשפט אפילו זרקו אותן מכל המדרגות כולל הבג"ץ, והוא אמר להן שהן מגישות טענות שווא.
אמנון פורטוגלי: אבל, זה כדאי להן, מפני שכל שנה שהן דוחות את המכרז זה עוד 300-400 מיליון שקל שהולכים לכיס שלהן, שזה, בוא נניח, לא רחוק מגניבה.
אמנון פורטוגלי: כך זה משתמש.
אמנון פורטוגלי: נלך לדברים הכלליים ביותר, שזה במסגרת המחקרים שאני עושה.
אמנון פורטוגלי: כדאי קודם כל ללמוד בסיפור הזה מהמגזר העסקי.
אמנון פורטוגלי: הרי בכל הסיפור מספרים לנו שכדאי להעסיק דרך חברות כוח-אדם בגלל שזה זול יותר, ושחברות במגזר העסקי יודעות לפעול יותר נכון.
אמנון פורטוגלי: אז בואו ונראה מה עושה המגזר העסקי, והמגזר העסקי עשה המון מיקור חוץ שזה בעצם עבודה דרך קבלני משנה.
אמנון פורטוגלי: הסתבר למגזר העסקי, לפני כ-15-20 שנה והוא הפסיק עם זה, שבכל הנושא של שירותים – ובמגזר העסקי זה היה בעיקר שירותי מחשוב, call centers וכל הדברים האלה – זה לא כדאי ויש שם בעיות רציניות מאוד שפוגעות בכל התפיסה הזאת מיסודה, מפני שקשה למדוד ולהעריך את השירות.
אמנון פורטוגלי: להפסיק את כל ההעסקה דרך חברות קבלניות בכל תחום השירותים, חד וחלק.
דלית אזולאי: יש את חינוך.
אילן שי: עיקר הטענות שנשמעו כאן היו בנוגע להעסקת עובדים סוציאליים.
קריאה: גם מורות קבלן.
אילן שי: הייתה התייחסות של עורכת-הדין בסוק לנושא העסקת מורות.
אילן שי: אני לא מכיר הערכה.
קריאה: 18,000.
קריאה: לפי נתוני הלמ"ס, 18,000.
אילן שי: ביחס למורים במשרד החינוך, צריך להבחין בין מורים שמלמדים מקצועות במסגרת תכנית הלימודים הרגילה לבין עובדים שמלמדים תכניות תוספתיות שקיימות.
אילן שי: אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת.
אילן שי: מורה שהיא מורה מחנכת, שהיא מורה שמלמדת מקצועות שהם חלק מתכנית הלימודים, גם אם היא מועסקת על-ידי עמותה או על-ידי גוף שהוא לא הבעלים של מוסד החינוך, משרד החינוך או הרשות המקומית או עמותה שהיא בבעלות מוסד חינוך מוכר שאינו רשמי שברור שמבחינתנו הם אלה שצריכים להעסיק את המורים שמלמדים מקצועות במערכת – גם אם היא לא מועסקת על ידיהם, ההסכמים הקיבוציים חלים על כל מורה.
אילן שי: גם אם יש איזהו שהיא בעלות שהיא בעלות - - -
מיה חסקל: כי זה לא נכון.
מיה חסקל: אתה ממש לא מדייק.
מיה חסקל: אתה רחוק מדיוק.
אילן שי: ההסכם הקיבוצי חל - - -
קריאה: היא מפוטרת כל תשעה חודשים.
מיה חסקל: היא מפוטרת גם תשעה חודשים.
מיה חסקל: אתה לא מדייק בכלל.
מיה חסקל: זה לא נכון.
מיה חסקל: חברה שלי מרכזת את הקואליציה להעסקה ישירה, והיא לא כאן אתנו אלא נמצאת בדיון בוועדה אחרת, ואתה לא מדייק בנתונים שלך.
אילן שי: אני לא דיברתי על הנתונים.
אילן שי: אני דיברתי על המצב המשפטי.
אילן שי: כאשר משרד החינוך עושה ביקורות לגופים, והוא עושה ביקורות שכר, ויש מערכת מאוד ענפה של ביקורות שכר שמבצעת החשבות של משרד החינוך, היא בודקת את התקינות של ההתנהלות של הבעלות על מוסד החינוך בהתאם לנתון הזה.
עדי קרספי: איפה עוד בעולם קיים הבדל בין מקצועות הליבה של הדרכים שבהן מועסקים המורים?
אילן שי: יושבת-הראש הנכבדה של הוועדה התייחסה לנושא של מי שמחנך את הילדים שלה ושלי.
אילן שי: אם הבת שלי מקבלת חוג שח-מט במסגרת בית-ספר, אותו חוג שח-מט שניתן לאחר שעות לימודי הליבה - -
מיה חסקל: אנחנו לא מדברות על חוג שח-מט.
אילן שי: - - זה לא בדיוק אותו סוג של - - -
מיה חסקל: אנחנו לא מדברות על חוג שח-מט, וזה מעניין להציג את זה כדוגמת קצה.
מיה חסקל: הדוגמה שאתה מביא מאוד מעניינת.
מיה חסקל: אנחנו לא מדברים על זה.
מיה חסקל: אתה לא מדייק בנתונים.
מיה חסקל: אני לא מרגישה שאתה אפילו מודע אליהם.
מיה חסקל: אני קצת מרגישה שהוויכוח הזה עקר, כי אתה מציג משהו שהוא לא נכון.
מיה חסקל: אני רק רוצה להגיד שאני העברתי לך כרגע נתונים.
מיה חסקל: את אמרת לגבי הנתונים.
מיה חסקל: אני מיה חסקל מעמותת חטיבת העובדות הסוציאליות המופרטות באיגוד העובדים הסוציאליים.
מיה חסקל: אני אפנה אלייך שוב.
מיה חסקל: יש לך דפים שמונחים לפנייך לגבי פנייה כבר ב-8 למאי 2011 סביב מאבק השכר של העובדים הסוציאליים והעובדות הסוציאליות, לגבי הנושא של היעדר מיפוי, לגבי נושא היעדר תשלום, היעדר אכיפה של שכר מינימום ענפי.
מיה חסקל: הייתה ישיבה, דיון, של חבר-הכנסת חיים כץ, והוא דיבר וביקש את המיפוי שאת דורשת.
מיה חסקל: משרד הרווחה העביר נתונים חלקיים, והראה והעביר את שמות העמותות והחברות הפרטיות שלא משלמות ולא אוכפות של שכר המינימום הענפי.
מיה חסקל: אני אגיד גם לגבי "כתף אל כתף", שגם על זה היה דיון בנוסף שהתקיים היום, וגם זה לא נאכף ולא מיושם.
מיה חסקל: אגיד שהעובדות הסוציאליות האלה מופרטות.
מיה חסקל: הן לא יכולות להתאגד.
מיה חסקל: לעמותת "קשת" יש המון-המון-המון מקומות שהיא מעסיקה וזוכה במכרזים.
מיה חסקל: לי אין נתונים על זה.
מיה חסקל: לפנות לעובדת סוציאלית מ"קשת" ולהגיד לה "בואי.
מיה חסקל: בואי ונחפש ביחד, בואי ונקים ועד, בואי ונעשה משהו" והיא מפחדת, כי אין לה מי שייצג אותה ואפשר לפטר אותה מחר, ואין לה שום ביטחון לעשות דבר כזה, איך היא תביא לי תלוש משכורת כדי שאני אוכל להציג לךְ?
מיה חסקל: משרד הרווחה יכול לפנות לאותם אנשים, שהוא מוציא אליהם מכרזים ונותן ומעביר להם כספים, ולעשות את הפיקוח שהוא צריך וממונה לעשותו.
מיה חסקל: זה מה שאני חושבת.
ברק פניני: מדברים פה הרבה על עובדות סוציאליות והכל טוב ויפה.
ברק פניני: הרבה דברים משיקים, זאת אומרת זה אותו דבר, ולכן הזמן קצר ולא ארחיב.
ברק פניני: רק קודם כל אבקש להכניס גם את המגזר הסיעודי, שהזכרתָּ, ואני לא זוכר את שמך.
קריאה: כלל מקצועות הסיעוד.
ברק פניני: כן.
ברק פניני: אני מטפל סיעודי.
ברק פניני: בנושא של שכר למשל התחלתי אותו לפני כ-11 שנה ב-18 שקל, והיום זה 23.12 שקל.
ברק פניני: איפה השחיקה?
ברק פניני: אני חושב שמגיעים לי לפחות 45 שקלים לשעה.
ברק פניני: רשמתי לי פה כמה דברים, ואולי אעבור על זה בקצרה.
ברק פניני: קודם כל, אני קורא לזה עבודה ערכית אך לא מוערכת.
ברק פניני: שכר השעה שלנו הוא פחות ממנת שווארמה לפיתה.
ברק פניני: נניח שיש לי שמונה שעות עבודה, אז עושים חישוב – נניח שאדם זקוק לשלוש ארוחות ביום, שלוש מנות שווארמה – כמה נשאר מזה לשאר ההוצאות שצריך לקיום.
ברק פניני: גם שמונה שעות אין.
ברק פניני: אם, למשל, לא עלינו, מטופל נפטר, והנה כבר לפני שבועיים ירדו לי עוד פעם איזה שש שעות לשבוע, ואני ניצב מדי פעם במצב כזה שמביאים פתאום עובד זר, אין לי זמן להתכונן ולהכין את החברה שתדאג לי למישהו חלופי פחות או יותר באותו זמן.
ברק פניני: עד שהם דואגים, וזה להתאים, וכולם רוצים נניח רק ביום ולך ותתאים את זה לשם, ואת ההוא צריך להזיז וכו', זו אופרציה שלמה.
ברק פניני: למשל: הגעה ממטופל למטופל – אם זה שתי דקות, רבע שעה או אוטובוס.
ברק פניני: במקרה, אני ברכב, ואז אני יכול להבין: בסדר, אני מוציא כסף כדי לעבוד.
ברק פניני: אבל, מצד שני, אני מקצר את הזמנים כדי לקבל יותר מטופלים.
ברק פניני: זאת אומרת, עם הרכב שלי אני עוד מסייע למערכת.
ברק פניני: זמן ההגעה לא נחשב כזמן עבודה.
ברק פניני: למה?
ברק פניני: אנחנו לא עובדים במקום רגיל וסטנדרטי.
ברק פניני: מקום העבודה שלנו הוא אצל אנשים בבית.
ברק פניני: אנחנו, כמו העובדות הסוציאליות, נחשפים למצבים מאוד לא נעימים.
קריאה: מי המעסיק שלך?
ברק פניני: המעסיק שלי הוא קבלנים, וזה שתי חברות סיעוד.
ברק פניני: כן, בדיוק.
ברק פניני: אנחנו עוסקים בדיני נפשות.
ברק פניני: זה החוסן החברתי שלנו, של החברה.
ברק פניני: אני צריך להיות קשור עם כמה וכמה חברות סיעוד, כך שכל פעם יש מישהו שמציע לי משהו שבמקרה אם חסר לי אני מתקשר כדי להתאים.
ברק פניני: מי שמשלם לי זה הביטוח הלאומי.
ברק פניני: כשאני בא לחברה באיזה שהוא דבר, אז: "אלה ההנחיות של הביטוח הלאומי.
ברק פניני: ככה זה".
ברק פניני: אבל, מה?
ברק פניני: אם אני מביא לחברה – והן מבקשות "תביאו" – מטופל או מטפל – תתוגמלו.
ברק פניני: לזה פתאום יש להן מאיפה לתגמל.
ברק פניני: אני מאוד מבקש להכניס גם את המגזר הזה.
ברק פניני: תודה רבה.
נעמה רון: אין לי מה להוסיף.
ניב אגם: אין לי מה להוסיף.
רותי אלוש: שמי רותי אלוש, ואני מציגה את עצמי ואני מייצגת את כל מלווי נכי צה"ל באשר הם בארץ.
רותי אלוש: אנחנו מונים מעל 3,000 מלווים הפזורים בכל הארץ, ומועסקים על-ידי שלוש-ארבע חברות כוח-אדם, שהן: "תגבור", ORS ו"נתיב 2" שהיא חברת-בת של "מנפאוור".
רותי אלוש: כל צורת ההעסקה הקבלנית פוגעת בנו: אנחנו פועלים כסוג ב' במשק שלנו; אין לנו ביטחון ואופק תעסוקתי; יש פחות ימי חופש; יש תנאים סוציאליים ירודים; מקבלים תשלום מופחת על ימי מחלה – אלה שעובדים 24 שעות עם נכים קשים; חשופים לפיטורים; משכורת נמוכה ושעות עבודה מרובות; אין לנו תוספות של ותק, אש"ל, רכב, טלפון, נהיגה וכו'.
רותי אלוש: הפגיעה היא לא רק סוציאלית, אלא גם פגיעה כספית, וזה עלבון.
רותי אלוש: כשכל עובדי המשק במדינה מקבלים שי לחג, אנחנו מקבלים פרוטות, וזה פשוט בושה להגיד.
רותי אלוש: חשוב לציין שמעבר להפסד הכבד שלנו, גם המדינה מפסידה בצורת ההעסקה הקבלנית.
רותי אלוש: למרות שאנחנו מקבלים שכר נמוך ושעות עבודה יותר ארוכות בהגדרה, לא יכולים לעבוד שעות נוספות.
רותי אלוש: משרד הביטחון והשיקום לא מכיר בנו, אלא רק בחברת כוח-אדם.
רותי אלוש: הם מול חברת כוח-האדם.
רותי אלוש: אנחנו לא נחשבים.
רותי אלוש: אנחנו לא רשומים כבעלי מקצוע, ואין לנו שום מעמד מקצועי ושום רשות מקצועית חופשית בארץ.
רותי אלוש: בשנת 1992 נחתם הסכם קיבוצי בין אגף השיקום לבין חברות כוח-אדם.
רותי אלוש: בעקבות פנייה של מספר מלווים ותיקים, שאני ביניהם, ואני מעל 25 שנה בתחום - - -
רותי אלוש: ב-1992 נחתם הסכם קיבוצי בין אגף השיקום לחברות כוח-האדם, בעקבות פנייה של מספר מלווים ותיקים, שבו הגבילו את שכר המלווים לעובדים הקהילתיים.
רותי אלוש: זה נמשך לפחות כחמש שנים, כשלאחר מכן כנראה אותו הסכם פג ובאופן הדרגתי החלה הרעה בתנאים שלנו, כאשר בשנת 2000 זה כבר הפך למשכורת של שכר מינימום כשמסגרת השעות היא יום עבודה של שמונה שעות כפול 23 ימים בחודש, כשבסך-הכל זה 184 שעות, כשרק עליהן אנחנו מקבלים תשלום עבור פנסיה, ימי מחלה, ימי חופש, הבראה וביגוד.
רותי אלוש: חישוב תשלומי הפיצויים וכל השעות - - -
רותי אלוש: אוקיי.
רותי אלוש: הנה, אני כבר מסיימת.
רותי אלוש: חישוב תשלומי הפיצויים וכל שעות העבודה שמעבר - - -
רותי אלוש: לצאת פשוט מעובדי קבלן ולעבוד עבודה ישירה.
רותי אלוש: אנחנו המון-המון מלווים.
רותי אלוש: אנחנו מעל 3,000 איש.
רותי אלוש: אנחנו קשורים בעקיפין למשרד הביטחון, כי אנחנו מקבלים את המשכורות, הביגוד והכל, אבל דרך חברות כוח-אדם שהן נהנות מכל העולמות מן הסתם.
קריאה: הם לא מאורגנים.
רותי אלוש: אנחנו לא מאורגנים.
רותי אלוש: אין לנו ועד.
רותי אלוש: אי-אפשר גם להתאגד כי הם לא מוכנים.
רותי אלוש: אנחנו הולכים עכשיו לעשות ועד בעל כורחם, כי זה לא חוקי להם לבוא ולהכפיש ולא לתת לנו אפשרות להקים איגוד.
רותי אלוש: זה לא חוקי.
רותי אלוש: אנחנו כן רוצים, והגיע הזמן.
רותי אלוש: אנחנו פשוט נמסים ונמוגים.
רותי אלוש: יש גם לציין, ולא לשכוח, ש-90% מהמלווים עובדים בממוצע 240 שעות במשמרת של 24 שעות, שאין על זה כסף.
רותי אלוש: אנחנו עובדים עבודה עם המון מסירות, וזו ממש עבודת קודש, עם נכי צה"ל כמובן גם קשים וגם פחות קשים אבל כולם נכים.
רותי אלוש: לסיכום ובתקווה שהעסקת עובדי קבלן תיעלם במהרה הן לטובת מאות אלפי עובדים והן לטובת שירות הנתינה ועבודת הקודש שאנחנו מלווים ומקדישים בכל כוחנו לילות כימים ומתמסרים לנכים.
רותי אלוש: בסדר.
רותי אלוש: תודה לכם.
ענת מימון: למעשה החוק למניעת הטרדה מינית אוסר הטרדה מינית בכל מקום שהוא.
ענת מימון: אנחנו אומרים שבמקומות שהם במסגרות מסודרות, מקומות עבודה, יש חובות גם על המעסיק למנוע ולטפל בנושאים של ההטרדה המינית וגם יש איזשהו סעיף שקובע שהטרדה מינית שנעשית במסגרת מערכת יחסים מיוחדת יכולה להיות מוכחת יותר.
ענת מימון: כלומר, גם הטרדה מינית שהמוטרד לא אמר שהוא מתנגד להטרדה, עדיין זאת תיחשב הטרדה מינית.
ענת מימון: נותנים איזושהי מעטפת הגנה יותר חזקה במקרים האלה.
ענת מימון: חוק הטרדה מינית חל ובכל מקרה הטרדה מינית היא אסורה בכל מסגרת.
ענת מימון: נכון שלאט לאט אנחנו מגלים יותר ויותר מקומות שיש להם מערכות יחסים מיוחדות שאנחנו צריכים ללכת ולהרחיב.
ענת מימון: מצד שני, לכתוב איזשהו סעיף כללי שאומר שבכל מקום – קצת קשה לתפוס את כל המקרים האלה באיזושהי מעטפת גג ולכן אנחנו עושים זאת באיזושהי עבודה של פינצטה וכל פעם אנחנו מגלים שהבעיה קיימת במקומות נוספים ושם כן ראוי להחיל את החובות המוגברים האלה.
ענת מימון: אולי צריך לצאת באיזושהי קריאה אם יש עוד מקומות או דברים שאנשים חושבים ואז אולי באמת לעשות חשיבה יותר כללית ותיקון יותר כללי לדברים האלה.
ענת מימון: אני רוצה להתייחס לתיקון הספציפי הזה.
ענת מימון: כמו שחברת הכנסת אלהרר הציגה, באמת יש מגמה הולכת וגוברת בשנים האחרונות לכל הנושא הזה של תעסוקת אנשים עם מוגבלויות בשוק העבודה וזה יכול להיעשות בין אם במפעלים מוגנים שאלה באמת מקומות תעסוקה שמותאמים כאשר בדרך כלל אוצר המדינה גם משתתף בתקציב המפעלים האלה, ובין אם זה במסגרות פרטיות רגילות, אם זה ביחידות מיוחדות לאותם אנשים או במסגרת פרטית רגילה לפעמים יש תעסוקה של אנשים עם מוגבלויות.
ענת מימון: מבחינת החקיקה יש כמה דברי חקיקה שמתייחסים לנושא הזה.
ענת מימון: אם זה חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שמתייחס לאנשים עם מוגבלויות ואוסר אפליה שלהם וקובע התאמה של מקומות העבודה.
ענת מימון: יש את חוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים, שם החוק מתייחס למשתקם שמוגדר כמי שכוח העבודה שלו מופחת באחוזים מסוימים, בעשרים אחוזים מכוח העבודה של עובד רגיל ואז גם עליו חלה מערכת יחסים מיוחדת והוא מוגדר כמשתקם ולא כעובד.
דבי ספיר אליעזר: מופחת ל-81 אחוזים.
ענת מימון: יש לדוגמה את חוק שכר מינימום שקובע בסעיף 17 במפורש שהחוק יוחל לפי תקנות של שר הכלכלה.
ענת מימון: יש תקנות שכר מינימום שאמנם מחילות את חובת שכר מינימום על אותם אנשים אבל יש באמת שכר מותאם שבמקרים מסוימים אפשר לפי מדרג מסוים להחיל על אותם אנשים.
ענת מימון: למעשה מה שאנחנו מבקשים בחוק הזה לעשות, כמו שאמרתי, אנחנו מבקשים בשני מקומות.
ענת מימון: קודם כל, סעיף 3 שמגדיר מהי הטרדה מינית.
ענת מימון: אנחנו נכנסים שם בפסקה (6), שזו הפסקה שבאמת מאגדת את כל המקומות בהם יש יחסים מיוחדים וקובעת שם חובה מוגברת ואומרת שההטרדה תהיה הטרדה גם אם המוטרד לא הראה שהוא לא מעונין בהצעות.
ענת מימון: שם אנחנו רוצים להכניס גם את המפעלים המוגנים כאשר המשתקם היום כן נמצא באותו סעיף.
ענת מימון: בנוסף, הסעיף הנוסף שאנחנו רוצים לתקן הוא סעיף 7 שהוא נקיטת אמצעים בידי מעביד.
ענת מימון: שוב, אמנם אנחנו לא אומרים שיש כאן יחסי עובד-מעביד רגילים ואנחנו גם לא אומרים שלא.
ענת מימון: אין לנו כל אמירה בנושא הזה אבל כן חשוב לנו שאותו מעסיק במפעלים המוגנים יהיה חייב בחובות למניעת הטרדה מינית לפי החוק הזה.
ענת מימון: להיכנס לנוסח?
דן אורן: כפי שכבר נאמר, הממשלה תומכת בהצעת החוק, כרגיל בכפוף לתיאומים עם משרדי הממשלה כמקובל וזה נעשה.
דן אורן: מבחינת הדברים שנאמרו עד עכשיו שהם יותר כלליים.
דן אורן: עלו כאן כמה נקודות שנראה לי חשוב בקצרה להתייחס אליהן.
דן אורן: שני דברים.
דן אורן: קודם כל, מבחינת ההתייחסות למצבים כמו מתנדבים, אני חוזר ומדגיש, גם כמי שמעורב לכל אורך הדרך בחוק למניעת הטרדה מינית ובניסוח התקנות למניעת הטרדה מינית בקשר לחובות מעסיקים, שאנחנו זוכרים שאחד מהעקרונות שהיוזמים והמחוקק בעצם קיבל בקשר לחוק למניעת הטרדה מינית זה עיקרון שחייב להיות לו חריגים, שעיקרון המוטרד הפוטנציאלי צריך להגיד לא וצריך להתנגד כדי שזה יהווה הטרדה מינית.
דן אורן: יחד עם זאת בסעיף 3(א)(6) לחוק למניעת הטרדה מינית כבר עם חקיקת החוק פורטו כמה וכמה מצבים בהם יחסי הכוחות הם כל כך לא שווים כמו מטפל ומטופל, באמת עובד-מעביד תוך ניצול של יחסי מרות, שאלה נקבעו כמקרים בהם לא צריך לומר לא כדי שהמעשה יהווה הטרדה מינית.
דן אורן: כאן מבקשים להרחיב את זה.
דן אורן: כמו שכבר נאמר, אט אט אנחנו מגלים או נתקלים בעוד מקרים.
דן אורן: בנושא של מתנדבים, במקרה או לא במקרה אני מעורב מתוקף תפקידי במיזם שמשותף לממשלה ולמגזר השלישי ולמגזר העסקי לעידוד ההתנדבות.
דן אורן: אני עומד בראש פורום בקשר להסדרה וחקיקה כאשר אחד החוקים שאנחנו שוקלים ובודקים האם להוסיף את אחד התיקונים הוא בקשר למתנדבים.
דן אורן: זה לא חד וחלק אבל רק לומר שיש חשיבה ועשייה בנושא.
דן אורן: זה באמת לא שייך לתיקון הספציפי הזה.
דן אורן: כיוון שגברתי היושבת ראש העלתה את הנקודה הכללית, את הראייה הכוללת אנחנו כמובן שותפים לה, רציתי לציין את זה.
דן אורן: רציתי לציין גם נקודה נוספת והיא שבהתאם לכל המהפכה החברתית-משפטית לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התקבלה שורה של דברי חקיקה – בראש וראשונה חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שקובע איסור אפליה וחובת ייצוג הולם – אבל בדברי החקיקה השונים יש כבר התייחסות גם למצב בו אנשים עם מוגבלות, כל מה שהם צריכים זה הסרת המחסומים של אפליה ושיש להם יכולת עבודה רגילה ככל אדם, וגם למצבים בהם אנשים עם מוגבלויות מסוימות, יש להם יכולת עבודה מופחתת בשל המוגבלות.
דן אורן: במסגרת הזאת, כאשר גברתי שאלה מה זה מפעל מוגן, מפעל מוגן, כפי שציינה חברת הכנסת קארין אלהרר, הוא מפעל יצרני וכולי כאשר המגמה היום היא מעבר ממסגרות סגרטיביות כמו מפעל מוגן לתעסוקה בשוק החופשי, שזה חוק המשתקמים שגם בא לידי ביטוי בתיקון הזה, אבל זה לא אומר שמהיום למחר יבטלו את כל המפעלים המוגנים וכל עוד הם קיימים, ההגנות כמו שהתיקון הזה מקנה הן מאוד חשובות.
דן אורן: לכן גם אם המעבר הוא ממפעל מוגן לשוק החופשי, המפעלים המוגנים קיימים ולכן צריך להתייחס אליהם.
אדוארד ווייס: רציתי להסביר מה זה מפעל מוגן.
אדוארד ווייס: מדובר בעצם בחלק של שירותי הרווחה ושירותי בריאות הנפש שניתנים לאנשים עם מוגבלות שאינם יכולים לתפקד בתעסוקה רגילה וזקוקים לליווי ושיקום.
אדוארד ווייס: המקום הוא לא מקום עבודה רגיל אלא זה מקום שמיועד לעזור לאנשים והאפיון הוא בעיקר אפיון טיפולי-שיקומי כאשר יש ליווי ושיקום לאורך כל השעות בהן האדם נמצא שם.
אדוארד ווייס: המקום הוא לא מקום רגיל של תעסוקה אלא זה מקום שהמדינה בעצם מממנת את האחזקה בדומה לכל שאר שירותי רווחת בריאות הנפש.
אדוארד ווייס: כל האנשים שנמצאים במקום מופנים על ידי שירותי הרווחה או על ידי הגורמים המתאימים בתוך משרד הבריאות.
אדוארד ווייס: לכן יש צורך להסדיר את זה באופן נפרד.
אדוארד ווייס: זה לא מקום עבודה במובן הרגיל ואנחנו מסכימים עם זה.
אדוארד ווייס: מאוד חשוב לציין שהאפיון העיקרי של המקומות האלה הוא אפיון טיפולי-שיקומי.
אדוארד ווייס: כן.
אדוארד ווייס: הוא מיועד לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
אדוארד ווייס: יש מקומות כאלה לאגף השיקום וגם לאנשים עם אוטיזם.
אדוארד ווייס: הוא מפעל מוגן.
אדוארד ווייס: הם מקבלים אישורים של המשרדים.