GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לאה וינדר: אני אם חד-הורית, אני חברה בארגון "אם הבנים".
לאה וינדר: חוץ מזה, אני סטודנטית לסיעוד בשנה א' בבית החולים "שערי צדק".
לאה וינדר: הדף הזה פשוט לא רלוונטי לגביי.
לאה וינדר: הוא מוציא לי את העיניים - -
לאה וינדר: - - הנדון: סיוע להורים יחידים.
לאה וינדר: השתתפות במימון צהרונים, חוגים, קייטנות ועוד.
לאה וינדר: המצב הוא שאבי הבנות שלי לא משלם את המזונות.
לאה וינדר: אני מקבלת מהמדינה סכום של 3,200 שקל בחודש, מה שאומר שאסור לי להרוויח מעל 600 שקל גם אם הייתי רוצה להשתכר.
לאה וינדר: זה אומר שפלוס קצבת ילדים של 700 שקל, זה ההכנסה שלי.
לאה וינדר: מי שרוצה את הדף חשבון שלי, אני מסכימה לתת לכן את זה.
לאה וינדר: בסך הכל, זה 3,900 שקל, שאני אמורה לפרנס עם זה אותי ואת הבנות שלי.
לאה וינדר: ארבע בנות יש לי, אחת מהן נכנסת בשנה הבאה לחינוך מיוחד, היא צריכה פסיכולוג קליני.
לאה וינדר: אין לי, היא לא מקבלת את זה כי פשוט אין לי את הכסף.
לאה וינדר: מי שרוצה לפתוח לי את הארנק ולספור כמה כסף יש לי עד סוף החודש מוזמן לעשות את זה.
לאה וינדר: אני יכולה לחסוך לכם את זה ולהגיד לכם שיש לי 18 שקל בארנק.
לאה וינדר: עוד דבר רציתי להגיד: יש לכם כאן
לאה וינדר: את החוברת ממרכז "טאוב", פתחתי את זה, ערוך ממש יפה.
לאה וינדר: חסר לכם מגזר שלם, מגזר ענק, מגזר של החד-הוריות.
לאה וינדר: אנחנו מגזר בפני עצמו.
לאה וינדר: אנחנו לא מתחת לקו העוני, אנחנו המון המון מתחת לקו העוני.
לאה וינדר: תחשבו גם כן שאם הגרוש שלי, אבי בנותיי, לא משלם מזונות, הוא לא משלם שום דבר אחר.
לאה וינדר: משכנתא – אני מתמודדת עם זה לבד.
לאה וינדר: מתוך ה-3,900 שקל בחודש, 2,400 שקל כל חודש יוצא לי רק למשכנתא.
לאה וינדר: אני סטודנטית.
לאה וינדר: מלגות?
לאה וינדר: לכו תנסו להשיג מלגות.
לאה וינדר: אין מלגות.
לאה וינדר: אני השגתי מבית הספר שלי מלגה אבל זה רק בתנאי שאני עוברת לשנה הבאה, מה שאומר שאני מקבלת את זה רק בשנה באה.
לאה וינדר: השנה הזאת קיבלתי חצי מלגה מארגון "יד אליעזר", ארגון קרן רש"י עוזרים לי גם כן, בתנאי שאני עוברת ברשף מסוים של ציונים.
לאה וינדר: בתכל'ס מה שקורה זה שאני יוצאת ללימודים, אני לומדת כל יום מ-8:00 עד 17:15.
לאה וינדר: זה שכר לימוד אוניברסיטאי על אף שזה לא לקבלת תואר מסיבה פשוטה מאוד: המחשבה העיקרית שלי היתה שאני צריכה כמה שיותר מהר להכניס הכנסה הביתה על אף שזה אומר שאני לא אקבל את קצבת המזונות מהמדינה.
לאה וינדר: בתי הספר להסמכת אחיות זה בערך שנתיים וחצי, אז זה המסלול שבחרתי בו על אף שהפסיכומטרי שלי הרשה לי כן לבחור מקום שאני אוכל ללמוד לתואר - -
לאה וינדר: למדתי במכללה החרדית, עשיתי את המכינה של המכללה החרדית, עשיתי פסיכומטרי והתקבלתי גם בבני-ברק, שם זה לתואר אבל לתואר זה ארבע שנים, ארבע בלי עבודה.
לאה וינדר: אישה שצריכה לפרנס עם 3,900 שקל בחודש זה פשוט לא רלוונטי.
לאה וינדר: לכן, החלטתי ללכת ללמוד ב"שערי צדק", שזה שנתיים וחצי - -
לאה וינדר: - - ואני כן רוצה פה כי אני רואה שהם כן מזכירים פה את הקטע של האחים המוסמכים בישראל, שיש לנו בעיה מאד גדולה.
לאה וינדר: אני, לדוגמה, חודש אחרי שהתחלתי את הלימודים, התכנון שלי היה לסיים את הלימודים תוך שנתיים וחצי ואז ללכת להשלים תואר במקביל לעבודה בתוך שנה וחצי.
לאה וינדר: חודש אחרי שהתחלתי את הלימודים התברר לי שלא.
לאה וינדר: משרד החינוך סוגר לי את האפשרות הזאת, הם כבר לא מסכימים שאני אשלים תוך שנה וחצי תואר.
לאה וינדר: הם רוצים שאני אעשה תואר כמו כולם, ארבע שנים.
לאה וינדר: אז אני לומדת עכשיו שנתיים וחצי אחות מוסמכת ואחר כך, אני אצטרך להתחיל לחשוב אם אני ארצה לעשות תואר, עוד פעם להתחיל מהתחלה.
אתי שטרן: אני ראש קמפוס "טל", קמפוס הנשים של המרכז האקדמי "לב".
אתי שטרן: אצלנו בסך הכל לומדות 800 בנות ונשים חרדיות כאשר חצי מהן בערך לומדות מקצועות טכנולוגיים, הנדסות, הנדסת תוכנה, מדעי המחשב, תעשייה וניהול וכולי.
אתי שטרן: אני מאד מתחברת לכל הדברים שכבר נאמרו פה, ולא הייתי חוזרת עליהם אבל כן אתן כמה דגשים לנושאים.
אתי שטרן: יעל העלתה מאד יפה, מרכז "טאוב" הביאו את הנתונים ובסך הכל, אם אנחנו לא רוצים למצוא נשים חרדיות שעובדות במה שנקרא "מקצועות ליגה ב'" ומשתכרות כ"ליגה ב'", זה אומר שאנחנו חייבים להביא אותן לאקדמיה.
אתי שטרן: ברגע שהן יהיו באקדמיה, נקודת הזינוק שלהן או נקודת הפתיחה שלהן לשוק התעסוקה תהיה הרבה יותר גובהה.
אתי שטרן: אגב, אני באה מתחום ההייטק.
אתי שטרן: אני העסקתי בעצמי נשים חרדיות ואני חייבת להגיד שבתחום שלפחות אני התנסיתי בו, אישה חרדית טובה אמנם מתחילה בשכר נמוך אבל אם היא טובה, הפער מצטמצם עם השנים.
אתי שטרן: זאת אומרת, היא לא נשארת לעד בשכר נמוך.
אתי שטרן: - -
אתי שטרן: כן, אם היא לא מסתגרת.
אתי שטרן: זאת אומרת, אם היא לא הולכת לאותם מרכזי תעסוקה של "מטריקס" למשל אלא אם היא באמת נטמעת במה שנקרא "שוק העבודה".
אתי שטרן: - - אני מסכימה, ולכן אני אומרת שאנחנו חייבים לתת להן נקודת פתיחה קצת יותר גבוהה, שזה אומר גם לתת להם השכלה אקדמית וגם לתת להם מעבר להשכלה האקדמית.
אתי שטרן: למשל, דיברת על וואוצ'רים וזה מאד נכון כי היום כולם מסיימים אקדמיים.
אתי שטרן: מה לעשות, יש הרבה סטודנטים שנפלטים משוק העבודה.
אתי שטרן: אלה שיכולים להתמחות בהתמחות ספציפית בסייבר ובכל מיני דברים, אם ניתן להם את הוואוצ'רים האלה, נקודת הפתיחה שלהם תהיה קצת יותר גבוהה, ואני חושבת שזה גם יעזור להם להתחיל במקום אחר.
יעל אלימלך: לגבי הוואוצ'רים, הממשלה הגיעה למסקנה שהשוברים זה הכלי הכי חזק שיש בידיה לתת כדי ליצור את השינוי.
יעל אלימלך: היא יצאה בהכרזה שעכשיו הולכים לשים דגש על הכלי הזה, וכאשר קיבלנו את הנתונים כמה הולכים לתת לנשים, זה היה עשרות בודדות לעומת - -
איתן רגב: אם אפשר להעיר הערה מאד חשובה לגבי הדברים שנאמרו פה בעיקר וגם לגבי הנתונים: כאילו השתמע מדברים שאמרתם שזה או או, זה או הגבר או האישה - -
יעל אלימלך: 40% סוברות כך.
איתן רגב: - - 40% סוברות כך אבל כמו שראינו כאן, כאשר יש רק מפרנס אחד וזה משהו שאנחנו יודעים, בדרך כלל משק הבית הוא - - -, אז איך יוצרים את המסגרת שבכל זאת שני בני הזוג יעבדו כדי שמשקי הבית האלה יצליחו להיחלץ מעוני כי אם אנחנו - -
יעל אלימלך: כשזה ישתלם לה.
רחלי איבנבוים: זה משנה באיכות התעסוקה.
רחלי איבנבוים: אם אישה יוצאת ועובדת שבע שעות בשביל שכר שהוא שכר מינימום או פחות מזה, האמביציה שלה לצאת לעבודה כשבן הזוג שלה יוצא, היא פחותה.
רחלי איבנבוים: אם יהיה לה מקום עבודה שנותן לה את הכבוד ואת הערך המגיע לה, יהיה לה אינטרס להישאר בשוק העבודה.
רן מלמד: - - - אז אם לא בהכרח מוציאים משפחה מעוני - -
אתי שטרן: - - אז מאד חשוב לי גם להגיד ש-8,000 בנות שמסיימות כיתה י"ב, פחות מ-1000 מגיעות היום להשכלה הגבוהה, לאקדמיה.
אתי שטרן: יש שני חסמים גדולים לזה: אחד, זה המחסום התרבותי שהזכירו קודם, שהסמינרים לא כל כך מאפשרים היום לבנות לצאת מחממת הסמינר.
אתי שטרן: מאיימים עליהן שידוכים, לא יקבלו את האחיות שלהן.
אתי שטרן: יש הרבה "הסברה" בכיוון הזה - -
יעל אלימלך: יש לזה פתרון אבל.
אתי שטרן: רגע, תני לי.
אתי שטרן: אני חושבת שאפשר גם ללכת ולהשקיע משאבים בהסברה, ואני לא רואה שמשקיעים אותם.
אתי שטרן: אנחנו, כגוף, כמו כל גוף שרוצה לקדם את עצמו, משקיע כמה שהוא יכול.
אתי שטרן: יושבת כאן גברת חיה וגשל, שהיא מנהלת אצלנו תכנית של בנות חסידיות-חרדיות.
אתי שטרן: יושבת כאן גם דסי, שהיא תלמידה בתכנית הזאת והיא באה ממאה שערים.
אתי שטרן: אנחנו עושים הסברה מפה לאוזן, ממש כך.
אתי שטרן: אני אשמח אם דסי תציג את עצמה.
הדסה גוטשטיין: אני באה ממשפחה של 17 ילדים, בלי עין הרע.
הדסה גוטשטיין: בעלי ממשפחה של 13 נפשות בלי עין הרע, 13 אחים ואחיות.
הדסה גוטשטיין: אני ראיתי כמה קשה להורים שלי אז החלטתי שאני כן אנסה לעשות משהו.
הדסה גוטשטיין: שמעתי על "תבונה".
הדסה גוטשטיין: עזבתי את העבודה והסתמכתי על זה שיש מלגות ואני אוכל, בעזרת השם, ללמוד אבל יצאתי ואני לא רואה שזה ככה.
הדסה גוטשטיין: זה יותר קשה ממה שחשבתי למרות שהציונים שלי והיכולות שלי גבוהים ואני יכולה ואני מסוגלת, ויש לי עוד הרבה חברות כאלה שיכולות ומסוגלות אבל עול הפרנסה, שאין מלגות, זה מונע מהן.
הדסה גוטשטיין: אני סיימתי תיכון וגם עשיתי תעודה להיות מורה ב"בית יעקב", המרכז להשתלמויות, ולא יצא לי מזה שום דבר כי היום בלי תואר לא מתקבלים, קשה להתקבל לעבודה.
הדסה גוטשטיין: אז הלכתי להשלים תואר - -
הדסה גוטשטיין: מדעי המחשב.
אתי שטרן: אני רוצה להתייחס לדברים האלה: מאד חשוב להגיד שיש לנו 20 בנות כאלה, ואצל כולן ממוצע הילדים במשפחה הוא מעל 10 ילדים.
אתי שטרן: כמעט כולן.
אתי שטרן: יש להן גם הרבה חברות שיש להן את אותו פוטנציאל להגיע ללימודים אקדמאים אבל הן מטפלות בפעוטון.
אתי שטרן: זה הרבה ענין כלכלי.
אתי שטרן: שוב, אותה נקודה של הקצאת משאבים, שירה, אני רוצה בכל אופן להגיב על זה, זה מאוד חשוב: לבנות יש פוטנציאל, יש בנות שמסוגלות לעשות את זה אבל אין לנו היום שום אפשרות לעזור להן כלכלית.
אתי שטרן: זאת אומרת, אנחנו משיגים מלגות בתרומות אבל גם זה מוגבל, כמה שאנחנו יכולים להשיג, לעומת הגברים שגם לומדים אצלנו במרכז האקדמי, שמקבלים מימון מלא גם של שכר לימוד וגם של דמי מחיה.
אתי שטרן: היא מקבלת מה שאנחנו השגנו לה כתרומות.
אתי שטרן: יש עכשיו את התכנית של "קמח", שמממנת שכר לימוד, למי שעומדת בקריטריונים - -
הדסה גוטשטיין: אני מנסה.
הדסה גוטשטיין: ביום שישי אני עובדת - -
הדסה גוטשטיין: שנה ראשונה.
הדסה גוטשטיין: שלוש שנים.
אתי שטרן: אבל עוד חצי שנה מכינה שהן עשו כדי לעמוד בתנאי הקבלה.
אתי שטרן: וגם כן יוצאי צבא.
אתי שטרן: רוב הקרנות, יש רשימה של עשרות קרנות - -
א': לכן זה מטפטף, זה טיפין טיפין.
חיה וגשל: אנחנו קיווינו שנצליח להשיג מלגות, ודסי ורוב החברות שלה הן דווקא מסמינרים של אידיש או מבתים ממש חרדיים.
חיה וגשל: הפוטנציאל הוא גבוה מאד כאשר הממוצע של הציונים של הבנות שסיימו מכינה הוא הרבה יותר מאשר בכל מקום אקדמי אחר.
חיה וגשל: זאת אומרת, ציונים גורדי שחקים הן הגיעו, ואנחנו מקווים שהן תצלחנה - -
חיה וגשל: האנגלית נלמדה בזוגות והן הוכיחו את עצמן.
אתי שטרן: אבל באמת קשה לשכנע.
אתי שטרן: אנחנו עושים על זה הרבה עבודה מפה לאוזן.
קריאה: הן דוחות את החתונה.
נעמה עידן: היא למדה מקצוע אחרי התיכון.
קריאה: 17.
קריאה: מה השכר שלהן מינימום?
איתן רגב: אני ממרכז "טאוב".
איתן רגב: תרשה לי רק - -
רחלי איבנבוים: זה בשירות המדינה בכלל.
ראויה חנדקלו: אני מארגון כיאן.
ראויה חנדקלו: למרות שהדיון לא קשור לחברה שבאתי ממנה ולא למגזר שבאתי ממנו, זה עניין אותי כי תחום העבודה שלי בארגון זה תעסוקת נשים, זכויות נשים בעבודה.
ראויה חנדקלו: רציתי להגיד שהסוגיה והבעייתיות שהצגתן זה השאיפה שלי, שנשים ערביות יהיו 65% בשוק העבודה ויקבלו שכר מינימום.
ראויה חנדקלו: אבל מה שקומם אותי כאישה, שישבתי בצד ושמעתי את כל התגובות של כל הצדדים זה התגובה של משרד הכלכלה, שאף פעם לא לקחו את הנשים כשותפות בקבלת החלטה, והם מחליטים על סמך דעות של אנשים אליטיסטים ושוביניסטים באותו זמן, ואין להם את הראיה המגדרית, הנשית, ומה נשים צריכות מהשטח.
ראויה חנדקלו: זה דבר שצריך לעבוד עליו לפני שמחלקים את כל הענין של תקציבים ולפני שבכלל רואים איפה הבעיה ומה הפתרון שלה כי בלי ראיה מגדרית מהשטח ולצאת ממנו, לא יהיה לנו פתרון כנשים ולא משנה באיזו חברה.
ראויה חנדקלו: עוד דבר, כשדיברתם על השכלה – רוב הדברים שעלו בדיון הם אותן בעיות שמשותפות גם לחברה הערבית וגם לאישה הערבית.
ראויה חנדקלו: זה לא משנה איזו השכלה תהיה לי, כי נשים ערביות מאד משכילות בשנים האחרונות אבל אין לי מקום עבודה.
ראויה חנדקלו: גם אישה בחברה החרדית, ואני לא אדבר בשם הנשים בחברה החרדית, גם תהיה לה השכלה והשאלה איפה תעבוד.
נעמה עידן: אני בעלת משרד פרסום.
נעמה עידן: אני גם מלמדת בסמינרים, במספר סמינרים.
נעמה עידן: אני מלמדת תחום וידאו ופרסום.
נעמה עידן: אני רוצה להעיר שתי נקודות: נקודה ראשונה, שבלטה מאד כאשר דסי דיברה.
נעמה עידן: היא למדה מקצוע בסמינר.
נעמה עידן: זאת אומרת, היא סיימה י"ב, הוריה שילמו כנראה על לימודי מקצוע שנבחר עבורה.
נעמה עידן: כנראה שהמקצוע הזה לא מתאים לה וכנראה גם שהנשים החרדיות מצביעות ברגליים כי ברגע שקצת קשה לי לעבוד במקצוע שאני לא משתכרת בו מספיק, הוא לא מאתגר אותי, לא בחרתי בו אף פעם, הנטייה שלנו כנשים זה לעזוב ולזרוק את התפקיד הזה על הבעל.
נעמה עידן: אני באתי להציג פה את התפיסה החרדית שמנוהלת על ידי עסקנים וסמינרים, כי נוח לסמינרים לכוון את הבנות ולהסליל אותן למקצועות מאד מסוימים, שכבר לא צריך בהם את העובדות.
נעמה עידן: אני מדברת בכאב רב כי אני רואה את תלמידותיי.
נעמה עידן: על רקע זה הפסקתי ללמד.
נעמה עידן: אני רואה את תלמידותיי בתחום פרסום גרפיקה מולטימדיה, אין להן עבודה והן לומדות מקצוע - -
נעמה עידן: אז כך: אם הן רוצות לעבוד במגזר, אין עבודה, לא צריך, יש עודף היצע לפני ביקוש.
נעמה עידן: כשהן רוצות לעבוד במגזר החילוני, אני יכולה לדבר בתחום שלי, שזה תחום הגרפיקה, פרסום והמולטימדיה, אין להן את הכלים הנדרשים לעבודה במגזר הכללי.
נעמה עידן: כשאני, במשרד הפרסום שלי, רוצה להוציא עבודה לסטודנטית, אין לה מספיק ידע לדוגמה בתחום הבימוי.
נעמה עידן: אין לה מספיק ידע בתחומים קלאסיים מקצועיים שנדרשים.
נעמה עידן: אנחנו נפתח את הנושא הזה בהרחבה.
קריאה: יש הצפה.
נעמה עידן: - - אני רוצה להדגיש נקודה אחת והפעם כאם:
נעמה עידן: קיימות תפיסות בעולם החרדי שהרבה פעמים נובעות מתוך הרגל ומתוך מה שהיה הוא שיהיה אבל העולם שלנו השתנה.
נעמה עידן: כן צריך להציג לבנות ולהוריהן לפני שבוחרים מקצוע בכיתה ט' או י', להציג את דרישות השוק ואיפה השוק צורך יותר עובדות ופחות עובדות.
נעמה עידן: לדעתי זה תפקיד של הממשלה כאן להציג את המציאות הנוכחית והאמתית, לפני שהתחלנו ללמוד מקצוע.
אינה דויד-סולטנוביץ: אני מנציגות שוויון הזדמנויות בעבודה.
אינה דויד-סולטנוביץ: עלה פה הנושא של פערי שכר של נשים וכולי, ואני מעמידה אותנו לרשות נשים בגלל שיש פה איזה שהוא פורום שיש לו הרבה קשר לנשים, שיפנו אלינו בנושאים של אפליה בעבודה, גם של פערי שכר.
אינה דויד-סולטנוביץ: מתחילות להגיע אלינו פניות מנשים אבל אשמח אם יפנו אלינו יותר, ולחשוב גם ביחד אתכן איך אפשר לעזור פה.
קריאה: אתם מפרסמים את עצמכם בעיתונות חרדית?
אינה דויד-סולטנוביץ: אנחנו לא מפרסמים את עצמנו בכלל.
קריאה: אז איך אפשר לדעת עליכן?
קריאה: אני לראשונה שומעת על זה.
קריאה: הן מעדיפות לעבוד במגזר.
רן מלמד: שינו את הקריטריונים בכלל וצריך להחזיר אותם.
קרן גרינבלט: תודה.
קרן גרינבלט: ברוח האופטימיות של הוועדה הנוכחית אני רוצה לנסוך אופטימיות ולספר שהרקע להיכרות שלי עם האישה שאני הולכת לדבר עליה זה פרויקט שנת מצוות בבית הספר של בתי הבכורה.
קרן גרינבלט: התבקשו כל תלמידי השכבה, בנים ובנות, לכתוב על אישה פורצת דרך בעיניהם.
קרן גרינבלט: אחרי מגוון של הצעות שהצעתי לבת שלי היא הלכה וחיפשה לבד קראה ומצאה אישה שלא הכרתי קודם והיא בחרה לספר עליה בכיתה.
קרן גרינבלט: אני שמחה לספר עליה גם פה, אני בטוחה שרבים כן מכירים אותה.
קרן גרינבלט: שרה ברוורמן נולדה בשנת 1918 ברומניה.
קרן גרינבלט: עלתה ארצה והחלה ללמוד רפתנות בבית ספר חקלאי.
קרן גרינבלט: בשנת 1944 התגייסה לפלמ"ח.
קרן גרינבלט: בשנת 1944 היא נמנתה עם 34 צנחני היישוב שהתנדבו לצנוח בשטח אירופה הכבודה, במסגרת המאבק בנאצים.
קרן גרינבלט: למרבה השמחה חזרה ממשימתה.
קרן גרינבלט: בשנים אחר-כך ועד קום המדינה היא שימשה כרכזת חברות הפלמ"ח בצפון הארץ.
קרן גרינבלט: היא קיימה קורסים ארציים לחברות הפלמ"ח.
קרן גרינבלט: בשנת 1948, עם ההקמה של צה"ל, היא היתה אחת משתי המקימות של חיל הנשים ושימשה כמדריכה בקורס הראשון של צה"ל למפקדות חיל נשים.
קרן גרינבלט: בעצם נשארה שם עד שהגיעה לדרגת רב סרן.
קרן גרינבלט: בשנת 2008, כשהיתה בת 89 הוענק לה אות השירות המבצעי וב-2010 היא היתה בין מדליקות המשואות בשנת ה-62 למדינת ישראל.
קרן גרינבלט: היא נפתרה בשנת 2013 בקיבוץ שמיר.
דורית סלינגר: האמת שזה היה אחד הדברים שזומנו לשולחני.
דורית סלינגר: יש לי שתי בנות ובוודאי שהיה לי קל לזרום עם הנושא הזה.
דורית סלינגר: זה נושא מוכר.
דורית סלינגר: אני חושבת שהיה צריך לעשות עם זה סדר.
דורית סלינגר: אסף אחראי על כל התחום של האלמנטרי והוא זרם עם זה לחלוטין.
דורית סלינגר: אני אשמח אם יהיו לי עוד מטרות מהסוג הזה.
דורית סלינגר: לי היה מאוד ברור שצריך להיכנס לנושא הזה.
דורית סלינגר: הוצאנו מכתב לחברות הביטוח.
דורית סלינגר: זה לא רק שלא משפים נושא משרה שהורשע או שהגיע לפשרה, אלא שהחברה עצמה לא זכאית לקבל איזה פיצוי אם היא לא הטמיעה לחלוטין נהלי עבודה או פעלה בהתאם לחוק.
דורית סלינגר: זה היה איזה תחום אפור והיום זה לא תחום אפור.
דורית סלינגר: כדי שחברה תקבל שיפוי, חייבת לדאוג שהיא פועלת על-פי החוק.
דורית סלינגר: על-פי החוק זה אומר שיש לה את הנהלים שלה ושהם מוטמעים.
דורית סלינגר: אני חושבת שיש לזה חשיבות מאוד גדולה.
דורית סלינגר: אם סביבת העבודה תהיה כזאת שמוקיעה מקרים כאלה או היא קובעת את הנהלים הנכונים, אז אני מקווה שלא יהיו לנו פורעי חוק בקרב העובדים עצמם.
דורית סלינגר: .
דורית סלינגר: לגבי העובדים עצמם, מי שיכול לקבל פיצוי זה רק מי שיצא זכאי לגמרי.
דורית סלינגר: אגב, רוב המקרים מסתיימים בפשרה.
דורית סלינגר: פשרה זה לא מקרה שבו יקבלו פיצוי.
דורית סלינגר: אני תכף אתייחס לנושא הזה.
דורית סלינגר: אני רק אגיד שאנחנו סיימנו ביקורת על חברות הביטוח.
דורית סלינגר: חברות הביטוח הטמיעו את הסעיפים האלה בפוליסות של DNO.
דורית סלינגר: אנחנו וידאנו שזה מוטמע בפוליסות.
דורית סלינגר: לכן זה הסטנדרט.
דורית סלינגר: הפוליסות האלה הן לשנה.
דורית סלינגר: בתום שנה זה יסתיים ולא יהיה.
דורית סלינגר: זה לא יחול רטרואקטיבית אבל כל הביטוחים החדשים מאותה נקודת זמן, כוללות את הסעיפים האלה גם לגבי חברה וגם לגבי מטריד.
דורית סלינגר: אנחנו ממשיכים לבקר את זה.
דורית סלינגר: אם זה משהו שהיינו מתירים, אז כל אחד רוצה למכור כי זה עולה כסף.
דורית סלינגר: אבל אם זה משהו שאסור על-פי חוק, אז לא יעשו את זה.
דורית סלינגר: לגבי מקדמות.
דורית סלינגר: בדקנו נוהל פעילות קודם וראינו שכמעט ולא נטו לתת מקדמות.
דורית סלינגר: אם בנוהל הקודם שלא היה את הסעיפים האלה לא נתנו מקדמות, על אחת כמה וכמה, כאשר זה רק במקרה של זכאי.
דורית סלינגר: גם פשרה שזה רוב המקרים, אני מניחה שהנושא של מקדמות לא יבוא לידי ביטוי או יבוא במידה מופחתת לידי ביטוי.
דורית סלינגר: לבוא באופן גורף ולהגיד שאין מקדמות, זה לא בסמכות שלנו.
דורית סלינגר: להיפך, בביטוחים שונים כן רוצים לעודד מקדמות.
דורית סלינגר: המבוטח קיבל ביטוח כנגד כיסוי לאירוע מסוים.
דורית סלינגר: אנחנו לא רוצים שיחכה עד לסיום הליכים משפטיים ולכן לא רצינו לשים את הנושא של מקדמות במקרה הספציפי הזה, מה גם ששוכנענו שכמעט וזאת לא אופציה שננקטת על-ידי החברות.
דורית סלינגר: זה תחת הביקורת של אסף ואנחנו ממשיכים לבקר ולנטר את סוג הביטוחים האלה.
דורית סלינגר: אני חושבת שבעיקר אנחנו צריכים לקוות שלא יהיו מטרידים ושאחר-כך הפוליסה לא תכסה את ההוצאות שלהם.
ענת מימון: קודם אני מתייחסת לכיסוי שניתן למעביד לגבי עובד שלו שהטריד מינית.
ענת מימון: כלומר, מעביד יכול למצוא עצמו חייב במצבים שהעובד הטריד ואז המעביד יהיה חייב לשלם או ללקוח או לעובד אחר, פיצוי בגין הטרדה של עובד אחר.
ענת מימון: במצב כזה אמרתם שהכיסוי יינתן רק בתנאי שהמעביד נקט את כל הפעולות שהוא צריך לנקוט לפי סעיף 7 לחוק הטרדה מינית.
ענת מימון: יש פה בעיה כי לפי חוק הטרדה מינית, אם מעביד נקט בכל הפעולות שהוא צריך לנקוט, אז למעשה הוא לא יכול להיות חייב לפי חוק הטרדה מינית.
ענת מימון: כלומר, יש פה מאין קבוצה ריקה, כי אם הוא נקט בכל הפעולות הוא לא יכול להיות חייב על-פי דין.
ענת מימון: בעצם הוא מכוסה פה על איזה כיסוי - - -
דורית סלינגר: אם מקום העבודה פעל על-פי החוק כנגד הטרדה מינית ובכל זאת מישהו סרח אז הוא מוגן על-פי חוק הטרדה מינית.
דורית סלינגר: ההוצאות המשפטיות של נושא המשרה לא מוגנות.
דורית סלינגר: אם תהיה לו תביעה מלקוח או בגלל הפעילות של העובד עצמו כשהוא נקט בכל ההליכים, את לא יכולה למנוע ממנו את הפיצוי.
ענת מימון: כלומר, הכיסוי הוא להוצאות המשפטיות, לא לעלויות שהוא יצטרך לשלם ללקוח או לעובד כפיצוי על פי החוק.
דורית סלינגר: העליות הן לעלויות המשפטיות.
ענת מימון: כתוב: "השיפוי למבוטח עבור עלויות שהוא יהיה מחויב לשלם על-פי חוק למי מלקוחותיו או עובדיו".
ענת מימון: צריך שיהיה כתוב שהכוונה הן להוצאות משפטיות.
אסף מיכאלי: במקרה הזה, הדוגמה הקלאסית זאת ההוצאה המשפטית.
אסף מיכאלי: אם אותו מעסיק נקט בכל הפעולות שהוא מחויב בהן לפי החוק למניעת הטרדה מינית, במקרה הזה אנחנו כן רוצים שתהיה לו את הזכות לקבל את ההוצאות המשפטיות שיסייעו לו בתהליך ההגנה הזה.
אסף מיכאלי: כמובן שאם הוא לא נקט ולו בהוראה אחת מבין ההוראות שהחוק מחייב אותו, הוא לא יהיה זכאי לשום סוג של החזר, גם לא של הוצאה משפטית.
ענת תורג'מן: זה כמובן מבורך, שמעביד שלא נוקט בכל החובות שלו, לא יהיה זכאי לכיסוי בפוליסה.
דורית סלינגר: פה נתנו לזה ביטוי מלא ולא לסמוך על זה אם שמו או לא שמו בפוליסות.
דורית סלינגר: זה חלק מהפוליסות הקיימות.
ענת מימון: לגבי הכיסוי של המטריד עצמו.
ענת מימון: גם הליכים אזרחיים מכסים את זה?
ענת מימון: כלומר, אם הוא יצא זכאי בהליך פלילי ובכל זאת חשוף גם לתביעה אזרחית?
אסף מיכאלי: המבוטח יהיה זכאי להחזר הוצאה משפטית שהוא הוציא, רק כאשר יש פסק דין.
אסף מיכאלי: בדרך-כלל זה בהליך פלילי אבל זה יכול להיות גם בהליך אזרחי.
דורית סלינגר: אנחנו לא הגדרנו באיזה הליך.
אסף מיכאלי: אם הוגשה תביעה בהליך אזרחי ויש פסק דין שמזכה את המבוטח – להבנתנו ומבדיקות שלנו באמת מדובר במקרה קיצון כי מרבית התיקים האלה נסגרים בפשרה ולכן ההשפעה המאוד דרמטית שייצרנו פה, שגם את אותם מקרי פשרה אנחנו פשוט ניקינו מהשולחן בנושא של החזר הוצאות משפט.
אסף מיכאלי: זאת באמת ההתייחסות הכי דרמטית בתוך כל הדבר הזה מכיוון שמקרי הפשרה הם המקרים הקלאסיים.
אסף מיכאלי: נכון.
אסף מיכאלי: במקרה שהוא יקבל פסק דין שבו הוא ייצא זכאי.
אסף מיכאלי: אני רוצה לחדד את הנקודה, חשוב שתבינו.
אסף מיכאלי: הפרוצדורה הזאת של מקדמות, החברות מאוד נזהרות כשהן מוציאות מקדמות.
אסף מיכאלי: אם החברה מוציאה מקדמה, היא בוחנת את ההסתברות שהיא תצטרך לקבל את אותו כסף חזרה.
אסף מיכאלי: לכן, גם אם החברה השתכנעה שאכן מדובר בנתבע שככל הנראה יהיה זכאי, גם אז אותו אדם יצטרך לתת ערבויות כדי לקבל מקדמות.
אסף מיכאלי: זאת אומרת, החברה תהיה מאוד שמרנית לתת את המקדמות ולכן אנחנו מדברים על נושא קיצון.
דורית סלינגר: הנושא של פשרה, זה הדבר העיקרי כי הרבה מאוד מהמקרים האלה נסגרים בפשרה.
דורית סלינגר: גם המתלוננות לא תמיד רוצות להגיע עד סוף הדרך.
דורית סלינגר: ברגע שאי-אפשר לקבל על הפשרה החזר הוצאות, זה מאיין גם מהרצון של החברה לבוא ולממן את התהליך.
דורית סלינגר: אני חושב שהפשרה היא יותר חזקה מאשר ההרשעה.
דורית סלינגר: התהליכים האלה לא מגיעים בדרך-כלל לכלל המיצוי והסיום שלהם.
קרן בר יהודה: יש כאן איזה ערבוב של מושגים שמגיע גם בחוזר שהוצא ואנחנו גם שומעים אותו פה.
קרן בר יהודה: החוק למניעת הטרדה מינית קבע שהטרדה מינית היא גם עבירה פלילית וגם עוולה אזרחית.
קרן בר יהודה: כאשר אנחנו מדברים על עבירה פלילית, אז הנושא הזה של "הורשע", החצי השני שלו זה להגיע להסדר טיעון ולא להסדר פשרה.
קרן בר יהודה: פשרה אפשרית בהליכים אזרחיים ואז גם אין לנו הרשעה אלא הוא יכול להימצא חייב בדין, חייב בתשלום, אחראי להטרדה מינית.
קרן בר יהודה: אני חושבת שהטרמינולוגיה המעורבבת פה, במקום לכסות גם את ההליך האזרחי וגם את ההליך הפלילי, יכולה להשאיר ספקות פרשניים.
קרן בר יהודה: אני הייתי כותבת את זה ב"רחל בתך הקטנה", דהיינו, גם אם הורשע, גם אם הגיע להסדר טיעון, גם אם נמצא חייב בהליכים אזרחיים וגם אם הגיע להסדר פשרה במסגרת של תביעה אזרחית.
קרן בר יהודה: אלה 4 אופציות בשני הליכים שונים.
קרן בר יהודה: אני חושבת שזה יפתור את הספקות שענת מעוררת.
דורית סלינגר: נבדוק את הנקודה הזאת, אין לי התנגדות.
אסף מיכאלי: בדוגמה מסוימת שקיבלתם?
אסף מיכאלי: דווקא ההסדרה שלנו בעצם אילצה את המצב.
אסף מיכאלי: הרי בד"כ יש פוליסה רחבה שאומרת שהיא מכסה את הכול.
אסף מיכאלי: דווקא מכיוון שיצרנו את ההסדרה הזאת וקבענו בעצם סייגים - - -
אסף מיכאלי: בדיוק.
אסף מיכאלי: ההסדרה היא חריגים.
אסף מיכאלי: דווקא בגלל שיצרנו את אותם חריגים דווקא בגלל זה החברות חייבות לתת לזה התייחסות מפורשת שאחרת יש פה איזה ואקום.
אסף מיכאלי: זה טיעון מעניין אבל מסיבה טובה.
אסף מיכאלי: מה זאת אומרת?
אסף מיכאלי: למיטב זכרוני המקרה הזה הוא מקרה יוצא דופן, שהוא עבירה שהיא "ברחל בתך הקטנה" מצוינת בפוליסה.
אסף מיכאלי: זה מקרה שהוא יוצא דופן.
אסף מיכאלי: אין גבול לדמיון והמגוון רחב, אבל זה מקרה יוצא דופן.
אסף מיכאלי: אני מסכים עם כל מילה שאמרת וזאת בדיוק הסיבה שבדיעבד, בעקבות ההוראה החדשה, צריך לקבל איזו התייחסות מפורשת בפוליסה.
אסף מיכאלי: הפוליסות האלה הן פוליסות שיש בהן אמירה כללית מאוד רחבה.
אסף מיכאלי: אלה פוליסות שאומרות: אנחנו מלווים אותך בכל אירוע שיקרה בדרכך ובכל הוצאה שתצטרך להוציא.
אסף מיכאלי: כאן יש החרגה מאוד מפורשת לאירוע מאוד מסוים.
אסף מיכאלי: זה כבר עניין של כמות.
קרן בר יהודה: חברת הכנסת לוי אבקסיס, אני חושבת שהרעיון שאת מציעה הוא לא טוב.
קרן בר יהודה: אני לא חושבת שזאת האחריות של חברות הביטוח להסביר למעסיק מה חובותיו החוקיות.
קרן בר יהודה: יותר מזה, החשש הגדול זה שהחוק ישתנה ויתעדכן והפוליסות לא יתעדכנו ואז תתעורר שאלה: אם עבדתי לפי תנאי הפוליסה שנוגדים את תנאי החוק, האם אני מכוסה או לא מכוסה?
קרן בר יהודה: אני חושבת שההפניה לחוק היא הרבה יותר טובה ונכונה.
קרן בר יהודה: ההפניה לסעיף 7 בחוק והצורך של לקוח שרוצה להיות מוגן ללכת ולבדוק מה כתוב בחוק.
קרן בר יהודה: אני חושבת שהחשש הוא בדיוק הפוך.
קרן בר יהודה: אלא אם כן הוא יועתק מילה במילה מהחוק, שאז זאת אותה משמעות, זה יפתח פתח לפרשנות שפה נאמרה מילה אחת שהיא לא בדיוק אותו דבר, האם אנחנו נופלים בתוך ההחרגה או לא.
דורית סלינגר: חברת הכנסת, אני מתנגדת להטיל את האחריות הזאת על חברות הביטוח.
דורית סלינגר: אנחנו לא מדברים פה על מבוטחים פרטיים שקונים ביטוח רכב וביטוח דירה וכיוצא בזה.
דורית סלינגר: אני מצפה ממעסיקים וחברות, כמו שהם יודעים במסגרת איזה חוק הם עובדים, מחירים וכיוצא בזאת, גם לדעת מה זה החוק להטרדה מינית.
דורית סלינגר: לכן, אני חושבת שזאת חובתם שלהם, אחרת הם לא יכולים להיות מעסיקים.
דורית סלינגר: כי אני לא חושבת שהם צריכים לעשות את זה.
דורית סלינגר: יש חוק, הם פועלים במסגרת החוק, הם לא צריכים לאזכר את החוק.
דורית סלינגר: הם יאזכרו את החוק בזה שהם יפנו לחוק, הם לא צריכים לכתוב את החוק.
דורית סלינגר: אם החוק משתנה או משהו בדומה לזה, זאת אחריות שלהם לבוא ולשנות את הפוליסה בהתאם?
אורי קידר: זה בדיוק מה שאני רוצה לדבר עליו.
אורי קידר: אני רוצה לפתוח צוהר קטן לפרקטיקה בתחום.
אורי קידר: המשרד שלנו מייצג בהתנדבות נפגעות ונפגעים של עבירות מין כבר לא מעט שנים.
אורי קידר: בין היתר אנחנו מתעסקים גם בנושא הזה של הביטוח.
אורי קידר: אחד הדברים שמאוד מאוד בולטים זה הפער האדיר, במקרה של הטרדה מינית, בין הנתבעים לבין התובעות.
אורי קידר: אני רוצה לפתוח במשהו שאמר עודד שריג בדיון האחרון ביולי שעבר.
אורי קידר: הוא אמר: אנחנו לא רוצים להיות במקום שבו אדם לא יכול לבטח את עצמו מפני סיכונים.
אורי קידר: אני רוצה להבהיר שנשים שמוטרדות במקום עבודה הן לא הסיכון.
אורי קידר: מקום העבודה הוא הסיכון לנשים שמוטרדות במקום עבודה.
אורי קידר: איך הדבר הזה פוגש אותנו בפרקטיקה?
אורי קידר: בסופו של יום יש כאן חבילת ביטוח.
אורי קידר: נאמרו כאן המילים "קבוצה ריקה" ואני מאוד מזדהה איתם.
אורי קידר: בהנחה שהכול יובהר כמו שצריך, אנחנו נשארים עם ביטוח מאוד מצומצם שספק אם למישהו ממש יש מוטיבציה לשלם עליו פרמיה.
אורי קידר: בהקשר הזה, הנושא של לקרוא בכותרת "הטרדה מינית", אני לא יכול להזדהות איתו יותר.
אורי קידר: בא מישהו לקנות ביטוח ורואה שיש ביטוח שכולל הטרדה מינית.
אורי קידר: הוא רוצה לקנות את הביטוח הזה כי הוא כולל הטרדה מינית.
אורי קידר: מבחינתו כן מדובר בסיכון, אפילו שמדובר בקבוצה ריקה.