GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאול פרבר: אני רוצה להצביע כאן על שלושה אתגרים מרכזיים שאנחנו צריכים להתייחס אליהם בדיון הזה וגם בשנה הקרובה.
שאול פרבר: בואו נמדוד את עצמנו עוד שנה, בואו נראה לאן הגענו.
שאול פרבר: קודם כול, הסיפור של ההסדרה.
שאול פרבר: לדעתי, דרך חקיקה ראשית.
שאול פרבר: החקיקה לא אמורה לשרת לא את הרבנות הראשית ולא מפלגות פוליטיות, לא את מדיניות ההגירה של מדינת ישראל; החקיקה אמורה לשרת את המתגיירים ואת המתגיירות.
שאול פרבר: אם אנחנו מצליחים לעשות דבר כזה אנחנו יכולים לסמן "וי".
שאול פרבר: אם החקיקה מגיעה למקום שמשרד הפנים אמר את שלו, והרבנות הראשית אמרה את שלה, ואנשים שמחפשים ג'ובים אמרו את שלהם – אז מה עשינו?
שאול פרבר: אז לא רק חקיקה – חקיקה שמשרתת את המתגיירים.
שאול פרבר: כאן אפשר להצביע על נקודה מאוד מרכזית: החקיקה אמורה לא להעצים את הריכוזיות במערכת.
שאול פרבר: אנחנו צריכים להנגיש את המערכת למתגיירים.
שאול פרבר: הדרך הזאת מאוד פשוטה.
שאול פרבר: אנחנו צריכים להכניס אלמנט של פלורליזם הלכתי בכל המערכת הזאת.
שאול פרבר: משום כך כל זמן שהחקיקה תשרת את הריכוזיות, לדעתי, עדיף שלא.
שאול פרבר: שנית – וכאן אני כן יכול להצביע על התקדמות, אבל לדעתי לא מספיקה.
שאול פרבר: שוב, כל פעם כשיש התקדמות יש בלימה.
שאול פרבר: אנחנו צריכים להנגיש את כל המערכת הזאת.
שאול פרבר: לא רק שיהיה חוק, אלא שתהיה גם פעילות ציבורית להנגיש את המערכת הזאת.
שאול פרבר: מערך הגיור לא רק צריך לצאת עם קמפיין הסברה בעיתונים.
שאול פרבר: אני יכול להעיד, ואני אומר את זה במיוחד למולי.
שאול פרבר: היו תקופות בשנה האחרונה שלא ענו לטלפונים, אבל לפחות חלק מהאנשים שעונים היום לטלפונים, הם גם היו יכולים לעבוד אצלי.
שאול פרבר: הם נותנים מענה רציני, לעניין, מנסים לעזור.
שאול פרבר: אבל לא מספיק אחד או שניים, אנחנו צריכים לשנות את המערכת כולה כך שתהיה נגישה.
שאול פרבר: אנחנו צריכים מעטפת ציבורית.
שאול פרבר: כאן אני פונה לא רק למערך הגיור, אלא במיוחד למשרד הפנים ולוועדת חריגים.
שאול פרבר: אנחנו צריכים להפסיק להגיד לא, ולהתחיל לשאול את השאלה, איך כן?
שאול פרבר: בנוסף ל-340,000 אנשים חסרי דת שעלו לכאן כיהודים יש לנו עשרות אלפי בני זוג ישראלים שלא יכולים אפילו לגשת לשערי הגיור.
שאול פרבר: שם הרוב רוצים, אבל תנאי הסף פשוט לא מאפשרים להם.
שאול פרבר: בקמפיין ציבורי כזה או אחר שאומר שאנחנו בעצם מנסים להשאיר את המסתננים בחוץ – תסלחו לי מאוד – בסוף זה יגיע גם לשעריכם ולבתיכם.
שאול פרבר: פשוט מספיק.
שאול פרבר: אין לנו זמן – לא לחכות לאנשים שאנחנו צריכים לחבק אותם, העולים מברית המועצות לשעבר וממדינות אחרות כיום; אין לנו זמן לחכות אפילו שנה לבני זוג ישראלים.
שאול פרבר: חברת הכנסת לביא, את היית מאוד מסורה לנושא הזה בשנה האחרונה.
שאול פרבר: ככל שעשית כל עבודה שעשית למען הגיורים יש לנו אתגר משותף לשנה הקרובה – להעלות את הרף, לעבוד יותר קשה, ללחוץ יותר, ואם אפשר להביא בסוף את כל האנשים שיושבים סביב השולחן לעבוד למען הגיורים והמתגיירים.
שאול פרבר: אנחנו יושבים בכנסת ישראל.
שאול פרבר: לכנסת יש הזכות המשפטית לבנות מערכת חלופית.
שאול פרבר: לפני כמה שנים אמרתי שאולי כדאי לסגור את מערך הגיור ולנסות לבנות משהו מחדש הרבה יותר יעיל, הרבה יותר נגיש.
שאול פרבר: כיום אנחנו משחקים בכלים שעומדים לרשותנו.
שאול פרבר: אנחנו מאמינים שחוק שלא משרת את הרבנות הראשית, אלא חוק שמשרת את הגרים יהיה צעד משמעותי.
שאול פרבר: לא צעד סופי, אבל צעד משמעותי לקדם את הנושא הזה.
שאול פרבר: אני צריך להגיד כאן בפומבי שיש כאן הזדמנות בפעם הראשונה בחקיקה ראשית.
שאול פרבר: ביחס לחוק יש תמימות דעים בין גופים אורתודוכסיים ולא אורתודוכסיים שיכולים לקדם את זה לא לאן שאנחנו רוצים שזה יגיע, אבל לפחות לקדם את זה במקצת.
שאול פרבר: לצערי, אפילו זה אנחנו לא מצליחים לעשות מסיבות פוליטיות.
שאול פרבר: אז כשאני מדבר על הבלופים אני מדבר על ניצול ציני של חוק הגיור לצרכים פוליטיים.
שאול פרבר: אנחנו פשוט צריכים לקום ולהגיד – מספיק.
שאול פרבר: Enough is enough.
חגית ברטוב: בוקר טוב.
חגית ברטוב: שמי חגית ברטוב.
חגית ברטוב: לפני שנה חזרתי לארץ עם ילד שאימצתי ברוסיה.
חגית ברטוב: קוראים לו הלל.
חגית ברטוב: עכשיו הוא בן שנתיים ושבעה חודשים, ילד מקסים.
חגית ברטוב: אימצתי אותו לבד.
חגית ברטוב: אני באה מרקע אורתודוכסי, ולכבוד הרחבת המשפחה שלי עברתי להתגורר במושב בדרום שבו גר אחי שבו יש גם אנשים דתיים וגם חילונים.
חגית ברטוב: הגענו לארץ, וידעתי שאני צריכה לגייר אותו.
חגית ברטוב: אני חייבת להגיד בסוגריים שזה שונה מהמקרים שרובנו מדברים עליהם כיוון שכאן מדובר על ילד שהחיים שלו השתנו, והוא נהיה ילד של אימא יהודייה, זאת אומרת שלי.
חגית ברטוב: ביולוגית הוא לא בן של אימא יהודייה, אבל מכל בחינה אחרת הוא כן.
חגית ברטוב: זה גם סיפור של גיור.
חגית ברטוב: כשניגשתי לבית הדין ידעתי שאני צריכה לבקש שיגיירו אותו.
חגית ברטוב: אמרתי, בטח לא תהיה לי בעיה.
חגית ברטוב: בכל אופן כמו כולם התלבשתי כדי שיאמינו לי שאני דתייה.
חגית ברטוב: אני באה מקיבוץ דתי, תמיד הלכתי עם מכנסיים – לא באתי עם מכנסיים; אימא שלי באה איתי, היא לבשה כיסוי ראש – בדרך כלל היא לא לובשת כיסוי ראש.
חגית ברטוב: באנו כמו שצריך כדי שיאמינו לנו.
חגית ברטוב: החלטתי לא לשקר.
חגית ברטוב: התכנית שלי לשלוח אותו למעון של המתנ"ס שהוא לא מעון דתי כיוון שהמעון הדתי שיש במושב הוא של ש"ס, וזה לא התאים לי.
חגית ברטוב: נכנסתי, אמרתי מספיק פעמים "ברוך-השם" כדי שיאמינו לי.
חגית ברטוב: הם היו מאוד נחמדים, אבל שאלו אותי, לאן תשלחי אותו?
חגית ברטוב: בניגוד להרבה אנשים שכולנו יודעים שהם משקרים בבית הדין כדי לגמור עם הסיפור הזה, לא שיקרתי ואמרתי להם שאני אשלח אותו למעון ביישוב, מעון לא דתי עם גננת דתייה, עם גננת מסורתית.
חגית ברטוב: ניסיתי להגיד כל מה שאפשר, ואז התחיל הוויכוח והדיון – אנחנו לא יכולים, לפי החוקים חייבים לשלוח אותו לגן דתי ועוד כהנה וכהנה.
חגית ברטוב: לא ידעתי כל-כך מה לעשות, הייתי קצת מבולבלת.
חגית ברטוב: אמרו לי, קודם תעשו ברית, ובינתיים תטפלי בעניין, ואולי תשלחי אותו בכלל למטפלת.
חגית ברטוב: אמרתי, אני חד-הורית, אני לא יכולה, מצטערת; שאמא שלך תטפל בו – כל מיני פתרונות.
חגית ברטוב: עשינו את הברית, הסתיימה הברית.
חגית ברטוב: התקשרתי אליהם ואמרתי שעברנו את הברית, ומה עכשיו?
חגית ברטוב: אמרו לי, מה עם החינוך?
חגית ברטוב: אמרתי שהוא הולך לגן שתכננתי.
חגית ברטוב: שוב, לא שיקרתי, יכולתי להגיד בקלות, כן, בטח.
חגית ברטוב: אבל לא שיקרתי ואמרתי שהוא הולך לגן שתכננתי, ושלחתי מכתב.
חגית ברטוב: הסברתי שהילד הזה הוא הילד שלי.
חגית ברטוב: לו היה נולד לי ילד כפי שתכננתי מלכתחילה הוא היה הולך לאותו גן.
חגית ברטוב: זה החינוך שאני נותנת לו, ואתם לא יכולים להתערב, זאת אומרת אני מבקשת שתכבדו את דרכי בחינוך הילד שלי.
חגית ברטוב: קיבלתי טלפון אחרי כמה ימים מהמזכירה – לא נוכל להמשיך בהליך הגיור עד שתעבירי אותו לחינוך דתי.
חגית ברטוב: התרגזתי מאוד ונעלבתי והחלטתי ללכת לתנועה הקונסרבטיבית אחרי שבדקתי וראיתי שאין בעיה לרשום אותו כיהודי.
חגית ברטוב: אמרתי, אוקיי, אני לא מוכנה יותר לשחק במשחק הזה.
חגית ברטוב: אבל עדיין נעלבתי.
חגית ברטוב: כיוון שנקבע לי עוד דיון בבית הדין הרבני החלטתי ללכת שוב לבית הדין הרבני פשוט כדי לצעוק עליהם.
חגית ברטוב: הלכתי לבית הדין בדצמבר.
חגית ברטוב: הם היו בטוחים שבאתי להתחנן כמו כולם.
חגית ברטוב: אמרתי שמה שהם עושים לא הוגן.
חגית ברטוב: אני אומרת לכם בכנות.
חגית ברטוב: פשוט כדי לתבוע את עלבוני ואת עלבונם של כל ההורים שעברו מסע מאוד ארוך כדי להביא ילד לעולם, ולא יכלו לעשות את זה בדרך הקונבנציונלית ומערימים עליהם קשיים.
חגית ברטוב: זה מסע ארוך, קשה, מורכב וכואב.
חגית ברטוב: כשמגיעים הביתה במקום שהאנשים שמייצגים את התרבות שלנו יפתחו את הזרועות שלהם, יחבקו, יתמכו ויעזרו לעבור את השלב האחרון – הם סוגרים את הדלת בפנים.
חגית ברטוב: כך הלכתי לבית הדין בדצמבר.
חגית ברטוב: כשישבתי שם ישב שם זוג שסיפר לי שכבר שנתיים הם לא מצליחים לגייר ילד כי הם חילונים, אבל עכשיו הוא הולך למעון דתי אולי אחרי הצהריים אז הגננת כתבה משהו.
חגית ברטוב: בקיצור – כולם באים להתחנן ולשקר ולהעמיד פנים לבית הדין.
חגית ברטוב: ואני באתי לשם, וכשהם ביקשו ממני להסביר להם את עמדתי אז ביקשתי שהם יסבירו את עמדתם.
חגית ברטוב: אמרתי להם שאני חושבת שמה שהם עושים הוא לא הוגן.
חגית ברטוב: באמת לא היה לי אכפת, ואני חושבת שזה הסיפור המרכזי כאן.
חגית ברטוב: לא היה לי אכפת שהם לא יגיירו את הלל.
חגית ברטוב: ידעתי שיש לי דרך אחרת.
חגית ברטוב: אבל הרגשתי שאני חייבת להגיד בשם כל המתגיירים, מה שאתם עושים זה לא יהודי, מה שאתם עושים זה לא הגון.
חגית ברטוב: אמרתי להם, יש הלכות, אתם יודעים שיש רבנים שפוסקים אחרת, איך אתם יכולים לעשות דבר כזה?
חגית ברטוב: איך אתם יכולים להגיד לי איך לחנך את הילד שלי?
חגית ברטוב: אתם לא אומרים לאחותי איך לחנך את הילדים שלה, והיא חילונית.
חגית ברטוב: אני דתייה.
חגית ברטוב: למה אתם אומרים לי איך לחנך?
חגית ברטוב: אני לא בדרך שלכם?
חגית ברטוב: אני לא אשלח לש"ס.
חגית ברטוב: אני אשלח לבית-ספר משותף לדתיים וחילונים.
חגית ברטוב: זאת עמדתי, זאת תפיסת עולמי, אתם לא יכולים להגיד לי מה לעשות.
חגית ברטוב: הייתי בטוחה שהם יזרקו אותי מכל המדרגות.
חגית ברטוב: הם שלחו אותי רגע החוצה כדי להתייעץ, ומאוד שמחתי כי בניגוד לרוב המתגיירים שבאים – גם כמוני וגם אחרים שמסתירים את מי שהם, מתנצלים ומעמידים פנים ולא מעזים להיות הם – אני העזתי להיות אני כי באמת לא היה לי אכפת.
חגית ברטוב: זה באמת מה שכואב.
חגית ברטוב: סוף הסיפור שהפתיע אותי, כמובן, הוא שנכנסתי פנימה, והם אמרו לי שהם השתכנעו, ושהם לא יחתימו אותי על שום טופס שאני חייבת לשלוח אותו לגן כזה או אחר.
חגית ברטוב: הם ממליצים ומעודדים אותי להעביר אותו כמה שיותר מהר לחינוך דתי בדרך שלי.
חגית ברטוב: כך נגמר הסיפור.
חגית ברטוב: ובסופו של דבר גיירתי אותו גיור אורתודוכסי אף על פי שהיה לי מועד לגיור קונסרבטיבי.
חגית ברטוב: אבל מה שאני רוצה להגיד כאן שזה נכון גם לכל ההורים המאמצים וגם לכל המתגיירים הוא שהדבר הכי כואב כאן שעליו צריך לדבר הוא העניין של הפחד והשקר.
חגית ברטוב: אנשים שבאים לשם מפוחדים ומבוהלים ולא מעזים להיות מי שהם, והם משקרים.
חגית ברטוב: כי במדינת ישראל יש רק דרך אחת להפוך להיות יהודי, וזה מגוחך כי יש כל כך הרבה אפשרויות להיות יהודי.
חגית ברטוב: כולנו יודעים.
חגית ברטוב: סביב השולחן הזה יושבים כל כך הרבה אנשים עם כל כך הרבה דרכים להיות יהודים.
חגית ברטוב: אני באמת קוראת לכל מי שנמצא כאן – בוודאי לגבי קטינים זה פשוט מגוחך הסיפור הזה שמעמיסים כאלה דרישות על הורים.
חגית ברטוב: אבל כמובן, גם לגבי שאר המתגיירים.
חגית ברטוב: הפחד והשקר חייבים להיעלם מהסיפור הזה.
חגית ברטוב: תודה רבה.
שמואל יסלזון: תודה רבה על כינוס הדיון.
שמואל יסלזון: אני רוצה לחלק בין בירוקרטיה שהיא חשובה, והיא כלי, לבין הרוח ההלכתית שנושבת באגף הגיור.
שמואל יסלזון: על-פי החלטת ממשלה, אנחנו כפופים למרותו של הראשון לציון הרב יצחק יוסף.
שמואל יסלזון: הוא שעומד בראש הסמכות ההלכתית.
שמואל יסלזון: זאת החלטת ממשלה, ועל-פיה אנחנו פועלים.
שמואל יסלזון: מכוחה פועלים 13 הרכבי הדיינים באזרחות ושלושה הרכבים בצבא בשיתוף עם הרבנות הצבאית הראשית.
שמואל יסלזון: חשוב לשים קו מאוד ברור בין הרמה של ההתייעלות שלנו כפקידים שהיא חובה לנסות לייעל את המערכות.
שמואל יסלזון: הוצגו כאן חלק מהיעדים שלנו וחלק מהדברים שכבר השגנו.
שמואל יסלזון: עם המעבר למשרד לשירותי דת ותכניות עבודה אנחנו פועלים ביתר שאת לשפר את מתן השירות בהקמת המוקד, בליווי המתגיירים בכל שלבי ההליך מהחודש השני, חודש שמיני וחודש אחרי בית-הדין; וגם לאלה שלא עברו – לתת להם סיוע ברמה האישית כדי לנסות לסייע לעבור את התהליך.
שמואל יסלזון: מצד שני הרמה ההלכתית, הנורמות ההלכתיות והמדיניות ההלכתית.
שמואל יסלזון: זה אותם דיינים שאלה סמכותם.
שמואל יסלזון: אתת הסמכות הזאת הם מקבלים מכוחו של הראשון לציון, מכוחה של החלטת הממשלה.
שמואל יסלזון: הם עובדים ופועלים, והכול לפי ראות בית הדין כפי שנפסק ב"שולחן ערוך".
שמואל יסלזון: לכן דווקא הסיפור המרגש של חגית, בסופו של דבר זאת ההכרעה של הדיינים, וכך הם פעלו במקרה הנידון.
אנדרו סאקס: סליחה, אתה אמרת, בהתאם ל"שולחן ערוך"?
אנדרו סאקס: רק רציתי לשאול.
שמואל יסלזון: אמרתי, הכול לפי ראות בית הדין.
שמואל יסלזון: כך פסק בית יוסף.
אנדרו סאקס: גם לפי "שולחן ערוך"?
אנדרו סאקס: לא הבנתי.
שמואל יסלזון: אמרתי שהדיינים פועלים לפי ראות עיני הדיין, כפי שנפסק ב"שולחן ערוך".
שמואל יסלזון: אני לא איש הלכה, אבל כך לימדו אותי, ואנחנו פועלים מכוחו של הראשון לציון, כפי שהזכרתי.
שמואל יסלזון: אני רוצה לספר עוד סיפור.
שמואל יסלזון: זה סיפור קצה, אבל סיפורים שלא יוצאים בדרך כלל לתקשורת.
שמואל יסלזון: אנחנו בדרך כלל לא יוזמים את היציאה לתקשורת בגלל חיסיון של אנשים שמתגיירים אצלנו.
שמואל יסלזון: אנשים שבוחרים לעשות את זה מציבים אותנו במעמד שלא ניכנס לעניין הזה ונחשוף – וכך מיד פרסמנו – שאת הפרטים של הסיפור של אלין לא נוציא החוצה בגלל הכבוד והחיסיון לעניין הזה.
שמואל יסלזון: אני רוצה לספר על ילדה בת 12 גוססת בבית-חולים.
שמואל יסלזון: קיבלנו פנייה נרגשת מאוד מבני משפחתה – אבא יהודי ואם שאינה יהודייה.
שמואל יסלזון: בשעה 14:00 בצהריים קיבלנו את הקריאה הזאת שיש לה החלטה נחושה ובהבנה שלה להיות יהודייה כמו אבא שלה.
שמואל יסלזון: זה תהליך של חצי שנה שעבר בתוך המשפחה.
שמואל יסלזון: כשהגיעו להחלטה הזאת, תוך שעתיים וחצי כבר ניצב צוות דיינים בבית-חולים יחד עם המשפחה.
שמואל יסלזון: בתיאום עם הרופאים הובהר שהיא גם יכולה לטבול למחרת.
שמואל יסלזון: הילדה טבלה בסיוע המקווה.
שמואל יסלזון: ביום שישי היא כבר לא יכלה להדליק נרות, והיא ביקשה מאבא שיברך.
שמואל יסלזון: אבא בירך בשבילה, ובערב שבת של חול המועד פסח היא נפטרה ונקברה בקבר ישראל.
שמואל יסלזון: זה מקרה קצה של מערכת.
שמואל יסלזון: הסיפור הזה לא פורסם.
שמואל יסלזון: יש סיפורים שעולים, וסיפורים שיורדים.
שמואל יסלזון: המעשים שאנחנו רואים הם מעשים של בני אדם, החלטות של בני אדם, הרגשות של בני אדם.
שמואל יסלזון: אנחנו מאוד מנסים ללוות את האנשים בתהליך שהוא תהליך לא פשוט של זהות.
שמואל יסלזון: כשהם מגיעים לשערי בית הדין ועומדים מולו הם עומדים מול הכרעת הדיינים, והמערכת כולה מנסה להתכוון במכונים, בעבודה עם הצבא, עם המשפחות המארחות שצריך להצדיע להן, בשיפורים שהכנסנו במקוואות עם מתנדבות מדהימות ובכל הראייה הנשית.
שמואל יסלזון: נמצאת כאן הגברת ליזה כהן, שיכולה לספר על הרגישות הנשית.
שמואל יסלזון: דווקא אצלנו אנחנו כן לוקחים את זה לתשומת לב גם במספר נשים שעוסקות בעניין גם במדרג שלהם וברמה שלהן באגף ובדיונים שלנו בחשיבה, איך להיות יותר רגישים ולקחת את התהליך הזה שהוא לא פשוט.
שמואל יסלזון: זה תהליך של מתן זהות, זה תהליך שגם מחייב אותנו בעצם ההבנה שאנחנו נותנים תעודה שאחריותנו לדעת שאין עליה מערער ומפקפק.
שמואל יסלזון: מי שמכיר – ויש פה הרבה אנשים שמלווים אותנו כבר הרבה שנים – דוד המלך אומר: "כל משבריך וגליך עלי עברו".
שמואל יסלזון: כל הגלים וכל המשברים היו.
שמואל יסלזון: בשנה שעברה, ברוך-השם, העלינו את מספר המתגיירים בשליש.
שמואל יסלזון: אבל זה עניין של גלים, של תקשורת ושל מודעות ושל חברה.
שמואל יסלזון: הרעיון שלנו להשתפר נמצא כל הזמן במוקד השיח שלנו.
שמואל יסלזון: לגבי הפחד והאימה שמדברים עליהם – אנחנו מנסים מאוד להוריד את החששות, להפיג אותם.
שמואל יסלזון: התחלנו להביא כבר למעלה משנתיים בחודש השני לבית הדין למפגש בו יכירו את המתקנים היפים שלנו, שיישבו עם הדיינים.
שמואל יסלזון: מדברים על רמת המוטיבציה, על המניעים לגיור.
שמואל יסלזון: בסך הכול גם אצל הדיינים וגם אצל המתגיירים זה תהליך שמוריד את החששות.
שמואל יסלזון: כל תלמיד שנכנס לכיתה יודע שהוא יגיע לבית הדין.
שמואל יסלזון: הוא כבר מקבל שלושה תאריכים – או בחודש שמיני איש מקצועי שלנו מלווה אותו ומנסה לתת לו תמיכה, צופה פני בית-הדין.
שמואל יסלזון: הוא יודע בדיוק מתי הוא יגיע לבית הדין; וגם אחרי שהוא יוצא מבית הדין הוא מקבל הנחיות.
שמואל יסלזון: בשנה האחרונה הקמנו צוותים שבאופן אישי נסעו ללוות אותו בהתאם לאפשרות שלו להגיע מוכן.
שמואל יסלזון: לכן האמירה הפומבית היום היא לשנות דברים, וחקיקה של דברים אחרים היא כמובן לגיטימית לחלוטין.
שמואל יסלזון: לא לשכוח שאנחנו מדברים על שני צירים: ציר בירוקרטי, ציר של מתן שירות שבו אנחנו מנסים להשתפר וציר הלכתי שהוא עניין פסיקתי.
שמואל יסלזון: יש רב ראשי, יש דיינים, ויש נציג הרב הראשי.
שמואל יסלזון: יש תיקים שמגיעים אליו להתייעצות, ויש דיינים שמגיעים אליו להתייעצות, ויש דיינים שמתייעצים אתו.
שמואל יסלזון: הפגשנו את הדיינים עם הראשון לציון, הוא חשוף לפעילות שלנו, לומד אותה.
שמואל יסלזון: אני מקווה מאוד שהוא ימשיך להדריך אותנו בדרך הנכונה.
שמואל יסלזון: גם בהצעת החוק של המשרד נגישות היא דבר שאנחנו חושבים שאפשר לפתח – להנגיש את בתי הדין על בסיס הצעת החוק שהמשרד הניח לתוספת של הרכבים.
שמואל יסלזון: שנית, לדעתנו, הכפיפות והסמכות ההלכתית דווקא במקום שהמערכות חבוקות ואוחזות זה בזה כל עוד דת ומדינה כרוכים במדינת ישראל, ראינו במשברים האחרונים שהיו עם הרב עובדיה יוסף זצ"ל שהייתה אצלנו פסיקה אחידה שהגיורים האלה כשרים, ולא כל אחד יעשה בית דין לעצמו.
שמואל יסלזון: גם במסגרת של נגישות צריכה להיות אחריות, והסמכות צריכה להיות מרוכזת במקום אחד לאור הממשק בין כל המערכות.
שמואל יסלזון: דבר שלישי לחתור אליו שהוא חלק מהיעדים שלנו הוא לסייע לכל מתגייר בכל שלבי ההליך.
שמואל יסלזון: אנחנו לא נשקוט ונראה שאותם אנשים שבאים בשער הזה ועשו את המהלך – ואנחנו מבינים שזה מהלך לא פשוט – אנחנו מנסים להנגיש את זה יחד עם הצבא ולקרוא לחיילים לעשות את זה בתחילת השירות.
שמואל יסלזון: אנחנו מנסים להנגיש את זה עם מקוואות מיוחדות ועם ליווי בתוך הכיתות ומחוץ לכיתות.
שמואל יסלזון: פתחנו מערכת של רישום נישואים שזאת מערכת שלנו כדי לנסות להקל.
שמואל יסלזון: זאת הנקודה השלישית שאני רואה בה חשיבות להמשיך לחתור בלי הפסקה לשדרוג ולשיפור השירות ומתן השירות לאותם אנשים שמבקשים.
שרה יעקובי: רציתי להגיד לך תודה כי בזכותך חזרתי ארצה.
שרה יעקובי: כמו שאמרת זה סיפור מורכב ולא פשוט.
שרה יעקובי: זה ממש נס שאני יושבת פה היום, ורציתי להגיד לך תודה רבה.
שרה יעקובי: בעוד שבוע אני מתחתנת בזכותך ומקימה בית בישראל.
שרה יעקובי: זה תהליך קשה וצריך קצת לקראת.
שרה יעקובי: בן אדם עוזב את כל החיים שלו.
שרה יעקובי: אני עזבתי הכול ובאתי לבד, וזה מאוד קשה, ועוד עושים לך קשיים בדרך.
שרה יעקובי: זה לא פשוט.
שרה יעקובי: צריך לנסות לעזור ולהבין.
שרה יעקובי: התחלתי את התהליך בבני-ברק.
שרה יעקובי: אצל הרב קרליץ.
שרה יעקובי: ניסיתי להתחיל באגף הגיור בירושלים, אבל הם דחו אותי.
שרה יעקובי: לא יודעת.
שרה יעקובי: כן.
שרה יעקובי: אחרי כמה זמן עברתי - - - אחרי זה התחלתי ללמוד ב"אור חיה" בירושלים.
שרה יעקובי: ברוך השם זה בית, וזה משפחה, זה הכול.
שרה יעקובי: הם ממש עוזרים לי ותמכו בי.
שרה יעקובי: פתאום את לא לבד להתמודד עם כל הבלגן.
שרה יעקובי: שהגיור שלי לא מוכר במשרד הפנים.
שרה יעקובי: זה מקובל על-פי ההלכה, אבל לפי משרד הפנים אני לא יהודייה.
שרה יעקובי: אמרו לי לצאת מהארץ ושייתנו לי אישור לחזור.
שרה יעקובי: בסוף זה לא היה ככה.
שרה יעקובי: אני פשוט עזבתי את הארץ כי באמת האמנתי.
שרה יעקובי: הייתי בחו"ל ואמרו לי שלא, מה פתאום.
שרה יעקובי: הייתי כאילו בבית-כלא כי אני באמת אוהבת להיות פה.
שרה יעקובי: חזרתי לחו"ל והרגשתי שעוד שנייה הנשמה שלי נשרפת.
שרה יעקובי: אני לא יודעת איך להסביר את זה.
שרה יעקובי: זה גם לא נשמע הגיוני כי כל החיים שלי גרתי בחו"ל, ופתאום אחרי הגיור אני חוזרת ולא יכולתי לסבול את זה.
שרה יעקובי: זה הבית שלי, וזה המקום שלי.
שרה יעקובי: זה מאוד קשה.
שרה יעקובי: למה צריך לעבור את כל הסבל הזה?
שרה יעקובי: במילנו, כן.
שרה יעקובי: אבל גם ככה את מוצאת את עצמך לבד בחו"ל, ואף אחד לא עוזר לך.
שרה יעקובי: ניסיתי, ובסוף לא הסתדר.
שרה יעקובי: קשה להיות, וכנראה ארץ ישראל נקנית בייסורים - -
שרה יעקובי: מי שרוצה להתגייר ולהיות יהודי עד הסוף באש ובמים סובלים, ואין מה לעשות, צריך גם מסירות נפש.
שרה יעקובי: אני הייתי במילנו חודש ולא פירקתי את המזוודה כי חיכיתי כל יום שיגידו לי ממשרד הפנים שאני יכולה לחזור.
שרה יעקובי: כל יום הייתה לי האמונה שמחר אני חוזרת.
שרה יעקובי: לא יכולתי לסבול להיות שם.
שרה יעקובי: כן, ברוך השם.
שרה יעקובי: לפני שנסעתי לחו"ל קנינו טבעות והכול.
שרה יעקובי: גם היה מאוד לחוץ כי אמרו לי שאני לא יכולה לחזור, והחתן מחכה לי וכולם בלחץ.
שרה יעקובי: אנחנו מנסים להתקדם.
שרה יעקובי: יש ועדה.
שאול פרבר: חברת הכנסת לביא, אני רק רוצה להדגיש שלדעתי המכנה המשותף בין הסיפור של שרה לבין הסיפור של חגית הוא שיש לנו כאן שתי גיבורות.
שאול פרבר: אבל המערכת של מדינת ישראל לא אמורה לטפל רק באלה שיש להם האומץ ויכולים להילחם עד הסוף.
שאול פרבר: הבניין הזה והממשלה צריכה לטפל באלה שאין להם הכוח להילחם עד הסוף, ואנחנו צריכים לעזור להם כי זה האינטרס שלנו, לא של כמה גיבורות, של סיירת מטכ"ל של הגיור.
שאול פרבר: אנחנו צריכים בעצם לעזור לאנשים מבחינה מערכתית.
שמואל יסלזון: החלטת ממשלה.
שמואל יסלזון: אני אעזור לך.
שמואל יסלזון: החלטת הממשלה קבעה שמערך הגיור יוקם.
שמואל יסלזון: בתוך אותה החלטה נכתב שהסמכות ההלכתית ניתנת לראשון לציון.
שמואל יסלזון: בזמנו נכתב - - - והממשלה הנוכחית באה ותיקנה את סמכותו ההלכתית של הרב יצחק יוסף, ולכן אמרתי שבהיעדר חוק - -
שמואל יסלזון: בספר החוקים של הבית הזה - -
שאול פרבר: חברת הכנסת זנדברג, את לא רואה ששרה מאיימת על הביטחון של מדינת ישראל?
שאול פרבר: את לא רואה את זה על פניה?
אנדרו סאקס: אבל גם תישאר שנה אחרי הגיור לפני שתוגש בקשה לעלות ארצה.
אנדרו סאקס: אתה צריך להיות מחוץ למדינה הציונית כדי להגיע לכאן.
קריאה: אבל אפשר להתגייר בארץ גיור קונסרבטיבי - - -
שאול פרבר: הוא יכול לעבור גיור קונסרבטיבי או רפורמי אבל אורתודוכסי מחוץ למערכת זה לא.
אנדרו סאקס: אם אותו אדם עובר גיור רפורמי וקונסרבטיבי פה בארץ הוא יכול לשנות את הרישום במשרד הפנים ליהודי, אבל זה לא מקנה לו זכויות כעולה חדש.
אנדרו סאקס: יתר על כך אם אותו אדם מתגרש מבן או מבת זוג הוא יכול לצפות לצו גירוש מהמדינה.
שאול פרבר: יש כאן מדינת חוק.
שאול פרבר: בג"ץ פסק, קבע וזהו.
שאול פרבר: האנשים האלה יכולים להתחתן - -
רפאל דיין: בוקר טוב.
רפאל דיין: אני מאחל רפואה שלמה ליושבת-הראש.
רפאל דיין: שמעתי את הדברים של שרה ושל חגית.
רפאל דיין: אני חשבתי שחגית תגיד, יישר כוח, כל הכבוד לרבנים.
רפאל דיין: סך הכול בישורת האחרונה עובדה שהבן שלך יהודי ככל דבר.
חגית ברטוב: אני אומרת יישר כוח לרבנים על מה שהם עשו לי, אבל לו היו עושים את זה לשאר האנשים - -
רפאל דיין: אתם יודעים, פעם הרב קוק אמר, מה זה ציבור.
רפאל דיין: ציבור זה "צדיקים, בינוניים ורשעים".
רפאל דיין: כשאני באתי לעבודה אני ידעתי שיש צדיקים, יש בינוניים ויש אלה שאתה עושה להם הכול, בסוף הם נשארים רשעים.
רפאל דיין: אף פעם לא יגידו תודה.
רפאל דיין: אני מתכוון לגופו של עניין ולא לגופו של אדם.
רפאל דיין: ברשותך, חברת הכנסת תמר, אני כאן קצת באבסורד מסוים.
רפאל דיין: בהתחלה חגית חששה כאישה דתייה.
רפאל דיין: היא באה ושינתה, באה עם האימא.
רפאל דיין: אני שואל את עצמי, אם אישה דתייה צריכה לשנות ולפחד מבית הדין אז לאן הגענו?
רפאל דיין: ומה התוצאה הייתה?
רפאל דיין: התוצאה הייתה טובה.
רפאל דיין: עובדה.
חגית ברטוב: התוצאה הייתה טובה כי אני נלחמתי.
רפאל דיין: הדוגמה באה ללמד שזה לא כצעקתה.
רפאל דיין: עובדה – אנשים באים, אנשים מתגיירים, אנשים מקבלים שירות.
רפאל דיין: עובדה, קיבלו אותך כמו שצריך.
חגית ברטוב: לא קיבלו אותי כמו שצריך.
חגית ברטוב: סליחה, אני ניצחתי אותם.
חגית ברטוב: זה היה ניצחון, הם הבינו שאין להם ברירה.
חגית ברטוב: הם ידעו שאם הם לא יגיירו את הלל לא תהיה להם ברירה.
חגית ברטוב: זה ממש לא נכון.
חגית ברטוב: אנשים במצבי באותו מעמד, אם הם לא יידעו להגיד את המילים הנכונות, ואם לא יעזו ללכת לתנועה הקונסרבטיבית ולהגיד, אנחנו לא נתגייר בתוך המערכת הזאת כי אתם לא מוכנים לקבל אותנו, אז הם לא ייתנו להם שירות.
רפאל דיין: את באמת חושבת שהם כל כך חששו מזה שהלכת לתנועה הקונסרבטיבית?
רפאל דיין: אני חי בתוך עמי, ובכל פורום אני אומר את זה.
רפאל דיין: כשגמרתי את הדוקטורט שלי בגיור אז בסוף כשעשיתי את מסיבת הסיום והרמתי כוסית כשהיו הפרופסורים שם, שאלו אותי, במה אתה עובד, אז אני צחקתי ואמרתי שאני מכבה שריפות כל יום.
רפאל דיין: אנחנו מתעסקים עם אנשים, אנחנו מנסים לפתור את הבעיה.
רפאל דיין: הבעיה היא קשה.
רפאל דיין: עובדה, אתם רואים את הבית הזה המחוקק.
רפאל דיין: הדברים לא פשוטים.
רפאל דיין: אנחנו משתדלים לעשות כמיטב יכולתנו בתחום ההלכה.
רפאל דיין: אנחנו מאוד פתוחים, עושים כמיטב יכולתנו, מחבקים את האנשים.
רפאל דיין: להפך, הבאתי את המקרה הפרטי של חגית לא כדי להוכיח שאנשים בסוף לא מפחדים.
רפאל דיין: להפך, בית הדין ראה את טובת הילד, גייר את הילד, חשב שאולי לטובתו אם ילך לחינוך דתי.
רפאל דיין: בית הדין שקל, ועם כל זה גם כשהוא לא הלך לגן שלא נראה לבית הדין, הבין בית הדין שזאת טובת הילד.
רפאל דיין: תבינו, גיור של קטין זה טובת הילד.
רפאל דיין: הוא נכנס לחברה מסוימת; הוא נכנס למועדון מבחינה הלכתית.
רפאל דיין: מבחינה הלכתית בית הדין רואה את טובת הילד.
רפאל דיין: טובת הילד הייתה כדי שלא יהיו בעיות לילד הזה – מספיק יש לנו סטיגמות כמו שמסתובבות בשולחן הזה וסטיגמות בחוץ שהעם חושב שאנחנו לא רוצים את המתגיירים.
רפאל דיין: אנחנו אוהבים את המתגיירים, אנחנו רוצים לגייר.
רפאל דיין: אני מתעסק בזה כי זה מאוות נפשי.
רפאל דיין: אני רוצה לקרב אותם, הם אחים שלנו.
רפאל דיין: אנחנו רוצים להיות ביחד -–הכול במסגרת ההלכה.
רפאל דיין: להפך – אנחנו פתוחים לשמוע ולקבל אותם בעשר ידיים.
רפאל דיין: ברשותך, גברתי, נחלק את זה לשניים.
רפאל דיין: א', רות נראתה כמתאמצת.
רפאל דיין: היא יכלה להתאמץ עוד קצת, ואני מאמין שהיינו מקבלים אותה בידיים פתוחות.
רפאל דיין: אני לא יודע מי ייעץ לה, אבל בג"ץ אמר את דברו.
רפאל דיין: מבקר המדינה גם אמר את דברו, אני יכול לקרוא את זה.
רפאל דיין: לא צריכים לנצל.
קריאה: היא לא הייתה אזרחית ישראל.
רפאל דיין: "להבטיח כי פעולת הגיור תיעשה מתוך רצון אמיתי להצטרף לעם היהודי עם כל המשמעויות הכרוכות בכך ולא ממניעים תועלתיים שעיקרם הרצון לרכוש מעמד".
רפאל דיין: יש אנשים שהם לא כל כך אמיתיים, ומנצלים את הפתח של הגיור כדי לקבל מעמד במדינת ישראל.
רפאל דיין: לכן יש ועדה כזאת.
רפאל דיין: מי שלא אזרח – זה משרד הפנים - -
רפאל דיין: זה לא חוק השבות.
רפאל דיין: היא לא אזרחית.
קריאות: היא לא הגיעה מכוח חוק השבות.
רפאל דיין: מי שכאן מתוקף חוק השבות, אנחנו פתוחים, ומקבלים אותם בשמחה.
רפאל דיין: מי שרוצה להצטרף כמו שרות רצתה להצטרף לעם היהודי – אין שום סיבה שהוא לא יוכל להצטרף.
רפאל דיין: אנחנו לא מחמירים.
רפאל דיין: להפך, אנחנו לוקים מכאן ומכאן.
רפאל דיין: כולם מלקים אותנו כי אנחנו עושים את הדרך הנכונה.
רפאל דיין: אנחנו לא שומרי הסף.
רפאל דיין: הם לא אזרחים אז אנחנו לא מטפלים בהם.
רפאל דיין: יש מדיניות הגירה למדינת ישראל, והיא צריכה לטפל אם היא רוצה להכניס אותם לתהליך גיור או לא.
רפאל דיין: מצד שני יש אחרים שעלו מתוקף חוק השבות כי המדינה חשבה מכוח חוק השבות שהם יהודים, אבל מבחינת ההלכה היהודית הם לא יהודים.
רפאל דיין: אבל אין שום בעיה, אנחנו מחבקים אותם.
רפאל דיין: מי שרוצה להצטרף אלינו – בשמחה רבה, אין שום בעיה.
רפאל דיין: כמי שמלווה את זה כבר 22 שנה לא נראה לי שהחוק של שטרן יפתור את הבעיה.
שאול פרבר: כי אתה הצלחה מסחררת אחרי 22 שנה.
שאול פרבר: משום כך אנחנו יושבים כאן.
שאול פרבר: הצלחה מסחררת.
רפאל דיין: ד"ר פרבר - -
שאול פרבר: הרב פרבר בשבילך, בבקשה.
רפאל דיין: הרב ד"ר פרבר.
רפאל דיין: אני אומר שאני הרב, ואף פעם לא שמתי דוקטור.
רפאל דיין: אתה הרב ד"ר פרבר - -
רפאל דיין: כל אחד במהות שלו.
רפאל דיין: הרב ד"ר פרבר, ברוך השם, מי שרוצה יודע להיכנס.