GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיה חסקל: ב-1970 היה שטר של חמש לירות, שעליו הנרייטה סולד הייתה מצויירת יפה עם בית-חולים "הדסה".
מיה חסקל: אני חושבת שאולי זה עוד משהו שהתקבענו עלינו, כי בערך השווי שלנו נשאר איכשהו על חמש לירות לאורך השנים.
מיה חסקל: לצערי, היא ניסתה לקדם משהו ולהוביל אותו לאיזה שהוא מקום מאוד אחראי ומקצועי, ואנחנו קצת חוטאים ועושים רגרסיה נוראית גם למקצועות האלה אבל בכלל למעמד האישה.
מיה חסקל: נעבור לסרטון.
מיה חסקל: (מוקרן סרטון)
מיה חסקל: אתן לשירה לפרט.
שירה איתן: בוקר טוב.
שירה איתן: שמי שירה איתן, ואני עובדת סוציאלית.
שירה איתן: אני עובדת בשתי"ל, ואני רכזת פורום מקצועות הטיפול.
שירה איתן: מה שראינו כאן
שירה איתן: זה רק חלק מסדרת דוגמאות שאפשר להביא על מגוון מקצועות הטיפול גם בתחום הבריאות, גם בתחום הרווחה וגם בתחום החינוך.
שירה איתן: באמת אפשר לראות בסרטון, כמו שציינת, שאנחנו סובלים ממחלה חברתית – מחלה שצריך לרפא אותה, כי היא באמת פושה בכולנו ומערערת את כל המרקם החברתי ולא רק את מי שעובד במקצועות האלה.
שירה איתן: כמו שצוין פה, מקצועות הטיפול הם באמת חיוניים לכולנו בכל רגע נתון, אבל לא מוערכים מספיק לא חברתית ולא כלכלית.
שירה איתן: העובדות לא מקבלות תגמול הולם, ועובדות בתנאים פושעות, לפעמים ממש על גבול הפלילי אם לא פלילי מובהק.
שירה איתן: אי-אפשר להמשיך את העבדות המודרנית הזאת.
שירה איתן: אנחנו פה היום כדי להרים עוד דגל במאבק הזה, ואנחנו באמת חושבות שהמדינה צריכה לקחת אחריות על השירותים החברתיים: להפסיק את ההפרטה לאלתר, להעביר את כל העובדות להעסקה ישירה בכל התחומים למען טיפול ושירותים ציבוריים נגישים ושוויוניים.
שירה איתן: אמנם אני מרכזת את פורום מקצועות הטיפול, אבל אין לי בעיה לוותר על התפקיד הזה כבר מחר בבוקר ופשוט שלא יהיה בו צורך.
שירה איתן: אנחנו ממש מצפות שהמצב ישתנה ושעובדות יוכלו לעבוד בכבוד ובהעסקה ישירה.
שירה איתן: תודה.
קרן גרינבלט: קודם מיה תדבר.
מיה חסקל: אני אשלים.
מיה חסקל: אנחנו גם מנהלות רוחבית, וזו צורה אחרת של ניהול.
מיה חסקל: צריך להכיר אותה.
מיה חסקל: אמשיך את דבריך כי באמת ציינת דברים מאוד משמעותיים שאני רציתי שנדגיש אותם.
מיה חסקל: אנחנו אפילו לא יודעים אם זה 6,000 או 7,000 עובדות סוציאליות, בעיקר בגלל שאין באמת נתונים וכאילו במכבסת המילים של איזה צורות של מיקור חוץ והפרטה יש כבר אי-אפשר לעקוב אם עובדת היא עובדת במיקור חוץ בתקציב פעולה.
מיה חסקל: אני אפילו כנראה לא יודעת את כל המילים.
מיה חסקל: צריך לכסיקון מיוחד לדבר הזה.
מיה חסקל: אבל צריך להבין שבאמת התופעה הזאת היא תופעה שגם מפריטים את השירותים החברתיים עצמם, גם עושים העסקה קבלנית של העובדים במקומות שהם כן של המדינה כמו ברשויות מקומיות עם הפרטה משנית בתוכן, וכבר אי-אפשר באמת לעקוב אחרי התופעה הזאת ולראות מה המגמות והשיקולים שנעשים בתוך המסגרות האלה.
מיה חסקל: אתן כמה דוגמאות קטנות.
מיה חסקל: אני יושבת כאן אתכם, ואני עובדת במרכז מניעת אלימות, ואני לא אגיד איפה, אבל אני מאוד מוטרדת כי אתמול אישה – שיצאה משני סבבים של מקלטים, שלוש שנים היא מטופלת אצלי עם שני ילדיה ושני ילדיה גם מטופלים אצלנו – הגרוש שלה שוב הגיע אליה הביתה עם סכין ושוב יש שיקול נוסף וחשיבה נוספת עכשיו על הוצאה נוספת, על סבב שלישי במקלט.
מיה חסקל: זה משהו שמאוד קשה לי כרגע להיות אתכם באמת בלבי ובראשי.
מיה חסקל: אבל אני חושבת על זה שבסך-הכל ב-11 השנים שאני עובדת סוציאלית הייתי מועסקת רק בעמותות ורק בחברות כוח-אדם כאלה ואחרות וגם בתוך מרכז מניעת אלימות ברוב המרכזים למניעת אלימות הם עם עובדות סוציאליות שחלקן עובדות רשות וחלק עובדות תחת איזו שהיא עמותה כלשהי, ולא משנה אפילו אם היא איגוד דוברי האנגלית בישראל; זה לא צריך להיות גם קשור למקצוע.
מיה חסקל: אני חושבת על אותה אישה שאני מלווה שלוש שנים – אותה עיר שאני עובדת בה העסיקה אותי עכשיו כעובדת עירייה, וזו פעם ראשונה שאני עובדת עירייה, וזה כארבעה-חמישה חודשים, ואני מרגישה שיש לי כרטיס של עובדת עירייה – אני חושבת על אותה אישה והאם היא הייתה ממשיכה להיות מועסקת בעצם על-ידי עובדת סוציאלית שהיא עובדת קבלן הייתה נדרשת להכיר שלוש נשים שונות במהלך הטיפול של שלוש השנים האלה: שלוש פעמים אותה עם ילדיה ואותה היא, והיא צריכה להכיר ולספר מחדש את הסיפור הטראומטי של האלימות הקשה שהיא עברה, של הטראומות ושל העיבוד של הדברים שהיא עובדת, של ההתמודדויות שלה, של הקושי במציאת תעסוקה, קושי במציאת דירה, קושי בחיי העצמאות.
מיה חסקל: זה נהדר לספר סיפור כזה שלוש פעמים, וגם נהדר לעשות תהליך איכשהו בשלוש הפעמים האלה שאת מספרת את זה וחוזרת על זה.
מיה חסקל: גם השיקולים המקצועיים נפגעים בתוך הדבר הזה.
מיה חסקל: עבדתי גם בפנימייה של ילד ונוער חמש שנים – פנימייה מאוד משמעותית.
מיה חסקל: זו רשת של פנימיות.
מיה חסקל: יש להם חמש פנימיות, ד.י.ש., ואין לי בעיה להגיד את שמם.
מיה חסקל: אני כבר לא עובדת אצלם.
מיה חסקל: השיקולים המקצועיים נהדרים.
מיה חסקל: ילד או נער, שאנחנו חושבות מבחינה מקצועית שהוא יכול לחזור לקהילה, יכול לחזור לבית-ספר רגיל בקהילה שלו, להוריו, אותו מנהל, ואולי הוא הסגן ואולי הוא היה צריך להיות, אומר: מה פתאום?
מיה חסקל: לא צריך להחזיר אותו.
מיה חסקל: בואי ונחשוב עוד פעם.
מיה חסקל: כל הועדה של נער כזה זו הועדה כספית שעוברת לאותה עמותה, לאותה חברה.
מיה חסקל: אני יכולה להגיד שתנאי השכר של שני האנשים שמנהלים את חמש הפנימיות האלה טובים מאוד, ואפילו חגגנו איזה שהוא ערב צוות אצלם בבית, בית שאני כנראה לא אוכל אי פעם להגיע אליו.
מיה חסקל: אבל זה בדיוק העניין.
מיה חסקל: אותו ילד, אותו נער, נשאר.
מיה חסקל: השיקולים המקצועיים שלנו לפחות לגבי להחזיר אותו לקהילה ולספק לו באמת את הטיפול הנאות בקהילה עם המשפחה שלו נמנעים מהמקום הזה של היכולת של אותו מנהל של עמותה או של מסגרת להשאיר למרות הכל את הנער אצלו במסגרת.
מיה חסקל: אני אגיד עוד שני דברים מאוד חשובים.
מיה חסקל: אפילו הצלחנו לקדם, במהלך שלוש השנים האלה, דברים.
מיה חסקל: באמת רציתי להגיד שהסרטון צולם לפני שנתיים, ויש לי הרגשה של עמידה במקום, אבל הצלחנו לקדם.
מיה חסקל: הצלחנו לקדם ב-2011 את הנושא של שכר מינימום ענפי לעובדות סוציאליות מופרטות.
מיה חסקל: זה אומר שעמותות וחברות, שהן בסך-הכל, וגם אקריא את המשפט הזה, "גופים שמתוקצבים על-ידי המדינה ופועלים שלא על-פי הנחיותיה הברורות ואין גורם שמפקח ומוודא את קיום ההנחיות", זאת אומרת קיבלו הנחיה לעשות שכר מינימום ענפי לאותן עובדות סוציאליות.
מיה חסקל: במשך שלוש השנים האלה שכר המינימום הענפי הזה לא נאכף.
מיה חסקל: יותר מ-50% מהמסגרות האלה, שממשיכות להיות ממומנות על-ידי המדינה וממשיכות לזכות במכרזים – עמותת "קשת" לא מתגמלת את העובדים שברשותה, ויש להם הרבה מסגרות, ולא מתקצבת את העובדים שברשותה ומקבלת מכרז: הוסטל חדש.
מיה חסקל: איך היא מקבלת במכרז הוסטל חדש, אם היא לא מקיימת את תנאי השכר שהיא אמורה לקיים במשך שלוש שנים?
מיה חסקל: זה חוק שלא אני המצאתי, ואני לא ממונה.
מיה חסקל: אמרתי קודם שאישים רבי מעלה יושבים כאן.
מיה חסקל: לפחות שיקיימו את הדברים שהם חתומים עליהם.
מיה חסקל: בבקשה.
מיה חסקל: העבריינים זה אנשים שיושבים פה – הם צריכים לעמוד לדין?
מיה חסקל: לא פה, לא פה בחדר.
מיה חסקל: זה פה במשכן.
מיה חסקל: סליחה, זה לא בחדר.
מיה חסקל: טוב לדעת.
מיה חסקל: זה שלוש שנים שלא עשינו חשיבה עם זה.
מיה חסקל: אנחנו באמת רוצות לחדש את הנושא של חשיבה משפטית בהיבטים האלה.
מיה חסקל: הנתונים גם התבקשו.
מיה חסקל: אנחנו פנינו למשרד הרווחה שיאסוף את הנתונים, כדי שלפחות נוכל לדעת ולמפות את אותם גופים שלא משלמים את שכר המינימום הענפי.
מאירה בסוק: סליחה שאני מפריעה.
מאירה בסוק: משרד הרווחה הוא זה שהולך ומבקש את מכרזי ההפסד האלה - -
מיה חסקל: נכון.
מאירה בסוק: - - והוא זה שעושה את זה.
מאירה בסוק: משרד הרווחה זה כמו לחתול ששומר - - -
קריאה: אני אוסיף על זה משהו משלים אחר כך.
מיה חסקל: אני רק אגיד שיש לי את המסמך של הנחיות לקביעת תעריך בגין עובד סוציאלי מתוקנן בעמותות, שהוגש לחשבת משרד הרווחה והשירותים החברתיים במאי 2011.
מיה חסקל: זה לא באמת קורה.
מיה חסקל: צריך גם להבין ששכר המינימום הענפי עומד היום על 7,052 ש"ח למשרה מלאה, ולא משנה כמה שנים את עובדת ואיזו השכלה יש לך.
מיה חסקל: זה לא משנה אם את עובדת עשר שנים, 15 שנה או 20 שנה או אם את עם תואר שני או לא תואר שני או אפילו אם תעשי דוקטורט.
מיה חסקל: זה בכלל לא משנה, ואת תקבלי 7,052 ש"ח, ואם גם זה לא ייאכף – אז תקבלי גם פחות.
מיה חסקל: זה משהו שחשבנו שהשגנו, ולא נאכף, כך שהשגנו זאת חלקית.
מיה חסקל: נושא נוסף, שאגע בו ובזה אסיים, הוא: עובדי "כתף אל כתף".
מיה חסקל: באמת גם על זה יש חוק שנחתם בין האוצר לבין ההסתדרות.
מיה חסקל: סליחה.
מיה חסקל: הסכם.
מיה חסקל: נכון, זה לא חוק.
מיה חסקל: זה אומר שאחרי תשעה חודשים הם צריכים להיות מושווים בתנאים שלהם.
מיה חסקל: גם זה לא נאכף.
מיה חסקל: יש כרגע דיון מקביל בעוד ועדות לגבי הנושא הזה, כך שלא ארחיב עליו.
מיה חסקל: אבל זה עוד משהו שאנחנו רואים את הקושי שלנו ואת חוסר ההגינות לגבי המקצוע ולגבי העובדות.
מיה חסקל: תודה.
מיה חסקל: זה חלקיות המשרה.
מיה חסקל: אספר שב-2011, בזמן המאבק של העובדים הסוציאליים, אני עבדתי בשש משרות, והיום אני עובדת רק בשלוש – התקדמתי.
מיה חסקל: זה מאוד יפה.
מיה חסקל: חלקיות המשרה מאוד מעניינת.
מיה חסקל: פעם עבדתי בפנימייה שסיפרתי עליה ב-68.2%, ואני אפילו לא יודעת איך מחשבים את זה.
מיה חסקל: זה משאיר כמובן עוד 50% שאתה צריך לעבוד במקום אחר כדי להגיע למשרה מלאה.
מיה חסקל: ה-100% אצלנו הוא 100% שנספר אחרת.
מיה חסקל: היום אני עובדת בשלוש משרות, אבל באמת זה מאוד-מאד בעייתי.
מיה חסקל: חלקיות המשרה הזאת מאופיינת בגלל שמאוד קל: גם במכרזים, אפרופו המכרזים הפוגעניים של משרד הרווחה; זה גם חלק מהעניין של לרשום בתוך המשרד שיעבדו ארבע עובדות סוציאליות ב-50% משרה כל אחת, כאשר ברור שזה לא יהיה 20 שעות בשבוע.
מיה חסקל: זה בטוח.
מיה חסקל: כשאני אתמול נדרשתי לטפל באישה ולמצוא לה מקלט, עבדתי שלוש שעות מהשעה 22:00 בלילה, ואפילו לא ראיתי את משחק המונדיאל בגלל זה.
מיה חסקל: לא הפסדתי.
מיה חסקל: זה היה 0:0.
מיה חסקל: הבנתי, אני יודעת.
קריאה: אבל לא קיבלת על זה תשלום.
מיה חסקל: לא קיבלתי על זה תשלום.
קריאה: שלוש השעות האלה שעבדת זה - - - בהגדרת תפקיד שלך, - -
מיה חסקל: זה היה אפילו מעבר לשלוש - - -
קריאה: - - אבל את לא מקבלת תשלום על זה.
מיה חסקל: נכון, אבל זה באמת חלק מהעניין:
מיה חסקל: היכולת לדעת שאותן עובדות מונעות מהמקום האחראי והמקצועי שלהן והן כן ייקחו על עצמן את האחריות המקצועית שלהן עד הסוף.
מיה חסקל: זה אומר היכולת שלהם לנצל את המקסימום מתוך ה-50% הזה ולהשיג 75% כשהם משלמים רק 50%.
מיה חסקל: זה באמת מנגנון שאם הייתי בצד השני הייתי חושבת שזה גאוני.
מיה חסקל: פשוט יש אנשים בצד השני, וזה חלק מהבעיה.
מיה חסקל: בנושא של מה שאתה אומר גם לגבי ההיבט של מה שקורה היום מול העובדים הסוציאליים, לדעתי, הביקורת שיש כלפי עובדים סוציאליים – זה בסדר.
מיה חסקל: אני לא חושבת שזה כלפי העובדים.
מיה חסקל: זה כלפי המדיניות שהעובדים הסוציאליים עומדים ומייצגים.
מיה חסקל: אבל אני חושבת שיש את המקום הזה של נגיד, חס וחלילה, אותו גרוש שלה יאיים עלי או יעשה משהו בתקשורת נגדי, שאז אני אפילו לא יודעת מי המעסיק שאני אמורה כביכול לפנות אליו ומאיפה יש לי גיבוי גם, אם אני עובדת קבלן ואין לי בדיוק הבנה מי האבא ומי האמא שלי בתוך התמונה.
מיה חסקל: 60% מחברי הוועדה הם עובדות סוציאליות, וגם יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים, צפרא דואק, נמצאת שם.
מיה חסקל: ההמלצות הועברו – הדברים, שהעובדות הסוציאליות, המקצועיות מאוד, גם מהאקדמיה וגם מהשטח, גם מנהלות לשכות רווחה שנמצאות בוועדה.
מיה חסקל: אבל ההמלצות הועברו.
מיה חסקל: אני יודעת שיש הרבה קושי לקבל את ההמלצות האלה, למרות שאלה המלצות מקצועיות מאנשים שנבחרו על-ידי הוועדה ומונו על-ידי הוועדה.
מיה חסקל: זו שאלה מעניינת.
מיה חסקל: אני יכולה להגיד שלדוגמה בתת-ועדה לגבי הקשישים שעובדות סוציאליות בחברות סיעוד – שזה גם משהו מעניין– אפילו לא זוכות לשכר מינימום ענפי כי יש חוק של ביטוח לאומי שמכיל את תנאי השכר שלהם ובעצם הוא מעבר והוא מעל ההסכמה הזאת.
מיה חסקל: לכן, זה לא משנה שהן זכאיות ל-7,052 ש"ח במשרה, והן יקבלו פחות בלי תנאים נלווים.
מיה חסקל: זה גם חלק ממשהו שעלה בתוך תת-הוועדה.
מיה חסקל: הייתה התייחסות לזה, כלומר רצון שגם שם תהיה השוואת תנאים ושתהיה התייחסות שהן תוכלנה להיות מאוגדות.
מיה חסקל: גם זה, הקושי להתאגד בנושא העובדות הסוציאליות הקבלניות, חלק מהעניין.
מיה חסקל: אבל, אתה צודק: זה לא עלה בכל תת-ועדה.
מיה חסקל: אין לזה איזו שהיא תת-ועדה מיוחדת לגבי היבטים של תנאי שכר של עובדות במקצועות הטיפול ועובדות סוציאליות בפרט.
מיה חסקל: זה נכון.
יוספה גולן: שמי יוספה גולן, ואני ממשרד הרווחה.
יוספה גולן: הקשבתי בתשומת לב לדברים של הדוברת, וגם אני במקצועי עובדת סוציאלית.
יוספה גולן: מאוד חשוב לי שתעבירי לי את הנתונים ואת העובדות שמגבים את האמירות שלך כלפי העבודה של המשרד, כדי שהדברים יוכלו להיבדק בצורה אמפירית ולתת תוכן לאמירות כלליות.
יוספה גולן: אם דיברת בלשונך ונקטת במושגים של מכרזים פוגעניים או משהו מהסוג הזה, הייתי מבקשת שתעבירי לי את השמות של המכרזים, כדי שנוכל לבדוק את הדברים – אני מרגישה אחריות – ולא להסתפק באמירות כלליות.
יוספה גולן: אני לוקחת על עצמי.
מיה חסקל: אני רוצה רק להגיד.
מאירה בסוק: אני מאירה בסוק מנעמ"ת, ואני מלווה את הנושא של העסקה לא ישירה כבר הרבה מאוד שנים מידע אישי של מה שקורה בכלל.
מאירה בסוק: אני רוצה להרחיב את היריעה.
מאירה בסוק: זה, כמובן, לא רק עובדות סוציאליות.
מאירה בסוק: אני מקבלת קהל בירושלים פעם בשבוע, ואני מכירה רופאות שיניים שהן עובדות קבלן.
מאירה בסוק: אני רוצה כאן לפנות לגבי נושא משרד הרווחה.
מאירה בסוק: יש, ואני אומרת זאת כעורכת-דין, את הקטע של העבודה לפי שעות.
מאירה בסוק: אם מגיעה אלי בחורה שהיא עובדת סוציאלית בעמותת "קשת" ואומרת לי "באפריל ובספט
מאירה בסוק: מבר אני לא מקבלת משכורת כי אני עובדת לפי שעות וזה חגים", זה דבר אחד.
מאירה בסוק: ההעסקה הפוגענית ביותר שישנה זה העסקה לפי שעות.
מאירה בסוק: חלקיות המשרה זה קצת מעל, כי אתה מקבל חופש על חשבון זה.
מאירה בסוק: העסקה לפי שעות היא ההעסקה הכי פוגענית.
מאירה בסוק: יכולים לבוא ולהגיד שזה מכרז לא פוגע, אבל ברגע שמעסיקים לפי שעות – ואת זה אנחנו רואים אצל האחיות לבריאות התלמיד, אצל רופאות השיניים ואצל מורות, ומגיעה אלי מורה שעובדת ב"רנה קאסן" או בעמותות אחרות, וזה בכל הארץ, והיא מקבלת משכורת רק על שעות הלימוד שהיא מלמדת.
מאירה בסוק: אם למשל באותו יום יוצאת הכיתה לטיול, היא לא מקבלת כסף.
מאירה בסוק: אני רוצה להסביר את זה.
מאירה בסוק: את יכולה לבוא למשרד הרווחה ולהגיד: מה, מכרז לא פוגעני – מכרז נהדר, והוא נותן שכר מינימום וכו'.
מאירה בסוק: יש פה איזו שהיא הטעייה.
מאירה בסוק: אני לא רוצה להגיד את המילה "רמאות", אבל זו הטעייה מכוּונת.
מאירה בסוק: רוב הנשים, וסליחה שזה רוב הנשים, מקבלות לא שכר מינימום.
מאירה בסוק: אז יגידו להן: נכון, אתן לא עובדות במשרה מלאה.
מאירה בסוק: לכן, הן עובדות בכל כך הרבה מקומות.
מאירה בסוק: אבל בשום מקום אין להן כלום.
מאירה בסוק: אני לא מדברת על פנסיות, ואני לא מדברת השתלמות, כי זה כמובן לא קיים.
מאירה בסוק: אתן לךָ דוגמה: אישה בהיריון באחת מהעמותות האלה בחיים לא תקבל דמי לידה.
מאירה בסוק: היא לא יכולה, כי אין לה את שלושת החודשים וכו'.
מאירה בסוק: אני נתקלתי בזה בפעם הראשונה, ולדעתי זה הולך ומתגבר, ב-2006 כשזה התחיל עם האחיות, וב-2007 זה עבר למורות.
מאירה בסוק: היום, אני רוצה להגיד לוועדה שיש גם מנהלות שהן עובדות קבלן.
מאירה בסוק: אני רוצה להגיד לך שזו שיטה מצוינת, כי ההפרטה הזאת היא לא רק הפרטה – אני לא מדברת כבר על כל הנשים שמרוויחות פחות משכר מינימום, אלא ההפרטה הזאת נותנת כל כך הרבה כסף למשרדים.
מאירה בסוק: למה משרד הרווחה משלב כל כך הרבה נשים - - -
מאירה בסוק: זו הבעיה המרכזית.
מאירה בסוק: מאה אחוז.
קרן גרינבלט: אני רוצה להגיד מספר מילים קצרות, שקצת מרחיבות את התמונה.
קרן גרינבלט: דיברנו הרבה על העובדות הסוציאליות, ונמשיך להתמקד בנושא הזה, אבל רציתי, קודם כל, בהמשך לדבריך בפתיחה, לחבר את הנושא של ההעסקה הישירה לזווית המגדרית שלו.
קרן גרינבלט: קודם כל, אומר ממש שניים וחצי נתונים:
קרן גרינבלט: מבחינת אחוז הנשים במקצועות פסיכולוגיה, רווחה וקהילה – זה 86.6%, אחיות ומקצועות פרה-רפואיים – זה 85% נשים, טיפול סיעודי וילדים – 92.4%, הוראה והדרכה – 68.8%.
קרן גרינבלט: בעצם, אנחנו רואות שמקצועות הטיפול, כמו שאתה אמרת בהתחלה, הם מקצועות נשיים.
קרן גרינבלט: רציתי להגיד מילה למי שפחות מכירה כאן את התיאוריות הפמיניסטיות בנושא הזה.
קרן גרינבלט: יש מושג שנקרא: מקצועות צווארון ורוד.
קרן גרינבלט: בעצם, המושג הזה מתייחס למקצועות שככל שהופכים לנשיים יותר במובן של שיעור הנשים העוסקות בהן, כך פוחתים גם השכר המשולם עבור אותם מקצועות וגם היוקרה והערך התרבותיים והחברתיים של המקצועות הללו.
קרן גרינבלט: אנחנו רואות את התופעה הזאת בכל העולם, וגם בארץ; מקצועות ההוראה הם דוגמה מאוד מובהקת.
קרן גרינבלט: כמובן שזה במקצועות העבודה הסוציאלית, הרווחה והבריאות.
קרן גרינבלט: אנחנו אפילו מתחילות לראות את זה במקצוע המשפטים; יש לנו עורכות-דין חברתיות, עורכות-דין במגזר הציבורי, לעומת עורכי-הדין הגברים שהם בעיקר אנחנו רואים שיעור גבוה שלהם במסחרי, - -
קרן גרינבלט: - - במגזר העסקי, המכניס יותר.
קרן גרינבלט: זו תופעה שהיא באמת תופעה רחבה וגלובאלית.
קרן גרינבלט: זו תופעה שאנחנו חייבות להיאבק בה, משום שהמשמעות שלה היא לא רק הסתמכות על התפיסות המסורתיות של תפקיד האישה בחברה ולא רק על העובדה שההתייחסות החברתית והתרבותית לנשים בטיפול היא שזו האינטואיציה שלהן, שאלה הכישרונות שלהן ושלכן הן צריכות לעשות את זה מתוך אהבה, בחנם ובהתנדבות, אלא גם משום שהנושא הזה מנציח לא רק את התפקידים המסורתיים אלא גם את יחסי הכוח – גם את איפה נמצא הכסף ואיפה נמצא הכוח.
קרן גרינבלט: ההעסקה הקבלנית, שמאפשרת העסקה פוגענית – זאת אומרת העסקה קבלנית אולי אם מסתכלים עליה בצורה טהורה ונטולת קונטקסט היא לא פוגענית בפני עצמה בהכרח – אבל העסקה קבלנית היא כזו, לפי השיטה הקיימת בישראל כיום, שמאפשרת פגיעה בכל הזכויות של העובדות בה.
קרן גרינבלט: אנחנו רואות שרוב עובדות הקבלן בישראל לא רק במקצועות הטיפול, אבל גם במקצועות הטיפול, הן נשים.
קרן גרינבלט: רוב העניות בישראל הן נשים.
קרן גרינבלט: כל הדבר הזה הוא בעצם מערכת שלמה שמנציחה את יחסי הכוח המגדריים בחברה.
קרן גרינבלט: לכן, הפעילות שאנחנו מובילות כיום בקואליציה להעסקה ישירה, ועוד לא ציינו את שם הארגון הזה שארגן את היום החשוב הזה בכנסת, הקואליציה הארצית להעסקה ישירה, שאני יועצת משפטית בשדולת הנשים ואנחנו חברות בקואליציה וארגונים רבים ונהדרים שאתם יכולים לראות את הרשימה שלהם בנייר העמדה שחולק.
קרן גרינבלט: המאבק הזה, שכרגע מתמקד בהצעת החוק להעסקה ישירה במגזר הציבורי, בין היתר בא להיאבק בנושא של הנשים כנפגעות מרכזיות מהתופעה החברתית הבעייתית כשלעצמה.
קרן גרינבלט: אני רק אגיד מילה לגבי החוק למי שלא מכיר אותו.
קרן גרינבלט: הוא היה אמור לעלות היום להצבעה במליאה, ונדחה, בשל האירועים הביטחוניים, לשבוע הבא.
קרן גרינבלט: קודם כל, חשוב לצאת בקריאה לחברי וחברות-הכנסת, שלצערי רק חבר-הכנסת חנין נמצא כאן, אבל אני מקווה שישמעו את הקריאה הזאת בכל המשכן, להצביע בעד החוק הזה.
קרן גרינבלט: החוק הזה מאוד פשוט וקצר.
קרן גרינבלט: הוא בסך-הכל אוסר על העסקה לא ישירה, על העסקה קבלנית, על כל צורותיה, למעט במקרים מאוד-מאוד קיצוניים שבהם זה יהיה בלתי סביר לדרוש מהרשות הציבורית להעסיק, במקרים של מיומנות מיוחדת או משהו בסגנון הזה.
קרן גרינבלט: אנחנו כאן כדי באמת לקרוא קריאה ברורה לתמוך בחוק הזה, ולעצור את ההעסקה הקבלנית שהיא באמת עוד אחת מהצורות שבהן נשים מופלות וחוות דיכוי בחברה הישראלית.
מיכל גבע: שמי מיכל גבע, ואני דוקטורנטית לסוציולוגיה ומגדר באוניברסיטת בר-אילן.
מיכל גבע: חשוב לי להגיד שלפני שהתחלתי את הדוקטורט שלי, הייתי בעצמי עובדת קבלן, מנהלת.
מיכל גבע: ניהלתי גם את מערכות הגיל רך במנהל קהילתי יובלים של רשת המתנ"סים בירושלים, וניהלתי גם מעון של "התחלה חכמה", אותם מעונות שגם נעמ"ת וויצ"ו מפעילים בצורה קבלנית.
מיכל גבע: הלכתי לדוקטורט כי באמת התחושה שלי הייתה שהמערכת עצמה בנויה על ניצול.
מיכל גבע: אני חוויתי ניצול, והרגשתי שאני חלק ממערכת שמבקשת ממני לנצל את העובדות שאני מעסיקה.
מיכל גבע: הלכתי לדוקטורט, ובאמת קיבלתי תוקף ממחקרים ומהרבה גופי ידע שמראים איך בעצם זו שיטה ואיך התארגנה פה שיטה שמהותה ניצול ויחסי כוח.
מיכל גבע: מעבר לזה, אנחנו גם עכשיו קבוצת חוקרים שכל אחד מאתנו בא בתחומו, מעבודה סוציאלית או מסיעוד, בא מהשטח ובא לחקור קצת יותר לעומק מה קורה פה מבחינת הסדרי העסקה ואיך בעצם הסדרי ההעסקה האלה מכשירים את הדרך ליחסי כוח ויחסי ניצול – איך הם מכשירים את הדרך, בעצם, להוציא עבודה מנשים מוכשרות, מסורות ואחראיות לא רק בזול אלא אפילו בחנם.
מיכל גבע: זאת אומרת, אנחנו ראינו פה כל מיני דרכים וטקטיקות שבהן מחלצים עבודה מנשים בחנם.
מיכל גבע: חשוב לי לדבר היום על שני דברים.
מיכל גבע: אתה, דב, אמרת שזה אינטרס או תפיסה שרוב החברה שלנו לא מחזיקה פה, זאת אומרת אם באמת היו רואים את הדברים כמו שהם, הם לא היו מתאפשרים, וזה נכון, כי כשחושבים על עובדי קבלן, ההנחה של רוב האנשים היא: כאילו השכל הישר אומר לנו שאנשים מוכשרים הולכים לעבודות מסוימות, כלומר אם יש עבודה מורכבת שדורשת כישורים והשכלה אנשים מסוימים יגיעו למשרות האלה ובאמת יקבלו עבורן את הגמול ההוגן, ומי שמועסק על-ידי חברות הקבלן בשכר מינימום הם בדרך-כלל האנשים שהם לא מוכשרים ושבאים לעשות איזו שהיא עבודה פשוטה ולא מורכבת שאפשר להחליף אותם בבן-אדם אחר בקלות.
מיכל גבע: אני חושבת שכבר עברנו את הנקודה הזאת.
מיכל גבע: ברור כבר לכולנו שזה לא ככה.
מיכל גבע: אנחנו לוקחים אנשים מוכשרים, אנשים מיומנים, אנשים בעלי ניסיון, ובעצם מפשיטים מהם את הכישורים שלהם.
מיכל גבע: אנחנו רואים, למשל, שבמעבר מהעסקה ישירה להעסקה קבלנית עובדות בעבודה סוציאלית, בחינוך וכו' – הניסיון שלהן וההכשרה שלהן פתאום לא מתוגמלים בתלוש השכר שלהן.
מיכל גבע: לגבי ההכשרה, המדינה כבר הפסיקה לתת הכשרה.
מיכל גבע: חברות כוח-האדם לא נותנות הכשרה יותר על חשבונן.
מיכל גבע: זאת אומרת, אם אני רוצה להיות עובדת טובה ומוכשרת, זה יבוא על חשבוני הפרטי.
מיכל גבע: אני גם לא אקבל את התגמול על זה בתלוש השכר.
מיכל גבע: זה תהליך שנקרא: deskilling – ממש הפשטה של הכישורים שדרושים לביצוע מטלה מסוימת מהעובד, וזו ההצדקה בעצם לתת לו גם את התגמול היותר נמוך.
דלית אזולאי: עכשיו מדברת מיכל גבע, דוקטורנטית.
מיכל גבע: בעצם, זה נושא מאוד רחב.
מיכל גבע: שמי מיכל גבע, ואני דוקטורנטית באוניברסיטת בר-אילן.
מיכל גבע: איך אופני ההעסקה בעצם משפיעים לא רק על העובדות עצמן ועל נשים אלא גם על איכות הטיפול ועל מנגנוני ההשתקה גם של הדרג המקצועי וגם של ההורים במקום הזה.
מיכל גבע: כמו שאמרתי קודם, באתי מהשטח.
מיכל גבע: ניהלתי את מערכות הגיל רך במנהל קהילתי "יובלים", ואני גם ניהלתי מעון של משרד התמ"ת, משרד הכלכלה, דרך רשת "התחלה חכמה".
מיכל גבע: כבר אז היה ברור לי שיש פה מערכת יחסי כוח שמהותה ניצול של העובדות.
מיכל גבע: התחלתי לחקור, וגילינו הרבה מאוד דרכים שבהן הניצול הזה מתאפשר.
מיכל גבע: דיברתי קודם על ה-deskilling – זה שאנחנו מניחים שהאנשים היותר מוכשרים שבאים לבצע את העבודות מורכבות מתוגמלים בהתאם, אבל אנחנו ראינו פה היום, וכל השבוע הזה בכלל, שאנחנו עוסקים בהעסקה ישירה, שזה לא כך הדבר.
מיכל גבע: הדבר השני, שמאוד-מאוד חשוב לי לדבר עליו, הוא נושא היעילות.
מיכל גבע: אני לא יודע מי מכם שמע את שמחון, וגם היה קליפ כזה בפייסבוק וביוטיוב שבו הוא אומר: הרי מה העסקת קבלן נועדה לפתור במקור?
מיכל גבע: – את חוסר היעילות שהייתה במגזר הציבורי.
מיכל גבע: זאת אומרת, הוא מתאר שם את אותו ראש עיר שמגיע למחלקת תברואה, ו-60% מעובדי התברואה בכלל לא נמצאים שם, ובין העובדים זה בא לשעתיים ביום, וזה בא לשלוש שעות ואין יעילות.
מיכל גבע: ואז, בעצם, התחילו להעביר את זה לחברות כוח-אדם שהן מודדות את היעילות בכלים בכלל מעולם תוכן אחר.
מיכל גבע: זאת אומרת, איך אנחנו מודדים את היעילות של טיפול?
מיכל גבע: האם אנחנו מודדים אותו כמו שהיו מודדים פעם במפעלים?
מיכל גבע: בן-אדם שעובד במפעל, אתה יודע למדוד את היעילות שלו, את התפוקה שלו, למשל הוא עשה X מוצרים בשעה.
מיכל גבע: איך אנחנו מודדים בכלל את היעילות של טיפול?
מיכל גבע: האם זה מספר התיקים שעובדת סוציאלית מטפלת בהם?
מיכל גבע: האם מטפלת שמסתדרת, ככה, 2-3 מטפלות על 30 ילדים בני שנתיים – זה טיפול איכותי?
מיכל גבע: האם זו ההגדרה שלנו של טיפול איכותי?
מיכל גבע: ככה הוא נמדד.
מיכל גבע: זאת אומרת, כל המרכיבים האינטימיים של היחסים, של בניית מערכת יחסים בין אנשים, שזו מהות הטיפול, וזה מה שמלמדים אותנו כשאנחנו באות לטפל, כשאנחנו באות להיות עובדות סוציאליות וכשאנחנו באות להיות מטפלות או מטפלות סיעוד, לא נכללים.
מיכל גבע: אנחנו לא מקבלות על זה תגמולים בכלל.
מיכל גבע: זאת אומרת, אם אנחנו רוצות להיות עובדות טובות, ואנחנו רוצות להיות עובדות טובות כי זה חשוב לנו וזה הערך העצמי שלנו גם וזה מה שבשבילו באנו לעשות את זה בכלל, אנחנו צריכות לעשות את זה על חשבון הזמן הפרטי שלנו ועל חשבוננו הפרטי.
מיכל גבע: כשאני הייתי מנהלת מעון, הייתי עובדת מהשעה 06:00 בבוקר עד השעה 22:00 בלילה.
מיכל גבע: זאת אומרת, ב-06:00 העובדות שלי היו יודעות שאני עונה לטלפונים, ואז היו מתחילים הטלפונים על סידור עבודה ו"אני חולה" ו"תמצאי לי מישהי להחליף אותי", וכמובן שלא נתנו לי לקחת כוח-אדם מעבר לתקן ואז הייתי צריכה גם להוציא המון אנרגיה על ההעסקה השעתית הזאת של "בואי תחכי בבית למתי שאני אקרא לךְ, למתי שאצטרך אותךְ", שחלילה לא ישלמו למישהי על שעה שהיא כביכול לא עובדת.
מיכל גבע: זה טלפונים מההורים על הילדים שלהם.
מיכל גבע: זו מהות העבודה שלי.
מיכל גבע: אני מנהלת מעון של ילדים קטנים על חשבוני האישי.
מיכל גבע: כל העבודה הזאת, ויש פה המון-המון סיפורים כאלה, לא נמדדת ולא מתוגמלת.
מיכל גבע: הדרג המקצועי במקומות האלה, וזו קריאה מאוד-מאוד חזקה, מושתק לחלוטין.
מיכל גבע: אין לנו say בכל מה שקשור לקביעת החלטות.
מיכל גבע: אנחנו באים, אנחנו בשטח, אנחנו באים עם הידע המקצועי, ומי שעושה את ההחלטות בפועל זה הדרג הניהולי, הדרג הביורוקראטי שכולנו יודעים מהו האינטרס שלו, ובמיוחד כשאלה חברות הקבלן.
מיכל גבע: האינטרס שלהם הוא קודם כל ההישרדות של חברת הקבלן, וזה איזה שהוא רווח.
מיכל גבע: יש כסף.
מיכל גבע: הרי כולנו יודעים שיש כסף ושיש מישהו שגוזר על זה גם איזה שהוא קופון.
מיכל גבע: זאת אומרת, אנחנו משלמים פה למתווך.
מיכל גבע: הדיון פה הוא לא רק דיון על שכר ותנאי עבודה – הוא גם דיון על יושרה מקצועית.
מיכל גבע: הוא דיון על טיפול, והוא על היכולת שלנו, בתור מטפלות, לעשות את העבודה שלנו כמו שצריך ולתווך קצת על הפער הזה בין כמה שאנחנו בתור חברה מעריכים את הטיפול לבין כמה שאנחנו משקיעים משאבים לאפשר טיפול איכותי.
מיכל גבע: אני מאוד מקווה שיהיו שינויים במערכת הזאת.
מיכל גבע: תודה רבה.
עדי קרספי: אני עובדת סוציאלית.
עדי קרספי: תכף אספר.
עדי קרספי: אני לא עורכת-דין.
עדי קרספי: אני מקווה שאשאר במקצוע, ועוד נראה.
עדי קרספי: כמו שאמרתי, אני עדי קרספי, בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית, ואני עובדת קבלן.
עדי קרספי: בשלוש השנים האחרונות פיתחתי וריכזתי תכנית עירונית בתחום צעירים בסיכון בירושלים.
עדי קרספי: עבדתי מטעם מרכז הצעירים, שהוא שירות של העירייה, אך על תלוש השכר שלי לא מתנוסס הסמל של עיריית ירושלים אלא הסמל של חברת "אריאל", החברה העירונית.
עדי קרספי: לפני כשנה אני ושאר עובדי המרכז פוטרנו בעקבות הלנת שכר של כלל העובדים, והועסקנו מחדש ללא צבירת זכויות דרך חברת "אריאל".
עדי קרספי: נציגי העירייה היו מאוד גאים שהם הצליחו להסדיר את המעבר הזה.
עדי קרספי: גם אנחנו שמחנו, כי קיבלנו את המשכורת שלנו בזמן.
עדי קרספי: עם זאת, גם אחרי המעבר לחברת "אריאל", כפי שמיה ציינה, לא קיבלתי את הסכם השכר הענפי של העובדים הסוציאליים בעמותות.