GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: נחכה לחבר הכנסת גפני ונאמר למען הפרוטוקול, חבר הכנסת גפני, אתה מוזמן להגיד מה מבחינתך נושא חדש.
משה גפני: זה שמשנים גם את הנושא הזה של השליש, אם צריך שליש ברשימה.
משה גפני: כל הנושאים שהם בחוק הזה הם חדשים.
ענת מימון: אנחנו פונים לוועדת הכנסת ואנחנו צריכים לכתוב מה נושא חדש.
דב חנין: יש לך את הצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה.
דב חנין: תשווה את הכחול ופשוט תגדיר לנו כדי שנוכל להפנות פניה מסודרת לוועדת הכנסת.
משה גפני: סיעה או רשימה שלפחות שליש מבין חברי המועצה שנבחרו.
משה גפני: לפי ההצעה זה יתחיל מהבחירות הקרובות.
דב חנין: זה הנושא החדש?
משה גפני: אני גם לא חייב לנמק, אבל זה ודאי.
דב חנין: לא לנמק.
דב חנין: רק להגדיר.
דב חנין: ההתחלה בבחירות הבאות.
דב חנין: מה עוד?
משה גפני: פסקה (ג) היא חדשה לגמרי.
ענת מימון: היא לא חדשה.
ענת מימון: אנחנו מסבירים איך תיעשה החלוקה.
ענת מימון: חשבנו שזה לא מספיק ברור הנוסח שפורסם לראשונה.
משה גפני: זה נותן את ההפרש.
דב חנין: גם פסקה (ג).
ענת מימון: זה טכני לחלוטין לעניין התשלום, אבל בסדר.
משה גפני: אני אפרט בוועדת הכנסת.
משה גפני: יש כאן עוד כמה דברים.
דב חנין: נימוקים אתה יכול לנמק כאוות נפשך בוועדת הכנסת, אבל אנחנו צריכים להעביר אליהם את הנושאים, מה לדעתך נושא חדש.
ענת מימון: יש לנו שני נושאים.
ענת מימון: תחולה ופסקה (ג).
דב חנין: אם כן, אנחנו נתראה בקרוב בוועדת הכנסת.
דב חנין: תימסר הודעה.
דב חנין: אני רוצה להפנות את תשומת הלב של כל החברים לכך שתהיו קשובים להודעות כי תהיה הודעה על ישיבת ועדה מאוד בקרוב, בעקבות החלטת ועדת הכנסת.
אורי מקלב: אני מבקש להודיע לנו.
משה גפני: להוסיף את כל חברי הסיעה, גם של יהדות התורה וגם של ש"ס.
ענת מימון: הוספתי.
ענת מימון: אני רק צריכה את החתימות.
משה גפני: נביא את החתימות.
ענת מימון: איסור פיטורים, שהיא לא תצטרך לעזוב את מקום העבודה?
ורד פאר סוויד: זה לא הדיון היום.
ענת מימון: כלומר, במועד של שנה בודקים וככל שיש שליש נשים, הרשימה תהיה זכאית לאחר שנה.
ענת מימון: לאחר יותר משנה.
ענת מימון: התוספת ניתנת אחרי שנה.
ענת מימון: אם בכל מקרה לאחר ההתפטרות עדיין יש עמידה בכלל של השליש, אתה עדיין רוצה שיחזירו?
ענת מימון: או אם בשל ההתפטרות?
ענת מימון: זה לחילופין כמובן, כי אפשר שזה גם וגם.
ענת מימון: זה או שהסכם רוטציה לא בא בחשבון או שאתה אומר שהוא כן יוכל לבוא בחשבון באישור של שר הפנים.
ענת מימון: לחילופין.
ענת מימון: שתי הסתייגויות אלה לא יכולות לעבור בו בעת, כי אם הן יעברו בו בעת, החוק בעצם סותר את עצמו.
ענת מימון: הוא אומר גם הסכם רוטציה לא מובא בחשבון וגם הסכם רוטציה כן יכול להיות מובא בחשבון באישור שר הפנים.
ענת מימון: אלה הסתייגויות חלופיות.
ענת מימון: אתה צריך להחליט.
ענת מימון: אני כותבת אותן כחלופיות כי משפטית זאת הדרך הנכונה להציג אותן.
ענת מימון: זה לא משנה.
ענת מימון: שוב, יש כלל שאתה אומר שזה לא יובא בחשבון וההסתייגות השנייה שלך אומרת לחילופין אתה רוצה שזה כן יובא בחשבון אם זה מינימום חצי קדנציה ובאישור שר הפנים.
ענת מימון: שליש במבט ארצי?
דנה יפה: כאמירה כללית, לגבי כל ההצעות על סמכויות שר הפנים.
דנה יפה: אנחנו מדברים על נושא שהוא מימון בחירות וזה נושא שהוא מאוד מאוד עדין וככל שתהיה כאן איזושהי התכנסות לכיוון הסתייגות מסוימת, צריך יהיה לתת על כך את הדעת.
דנה יפה: ככל שההסתייגויות האלה יתגבשו לכדי משהו עם ייתכנות ממשית, צריך יהיה לתת על כך את הדעת האם סמכויות כאלה מתאימות שיהיו בידי שר הפנים בשים לב לנושא עליו מדברים.
דנה יפה: אמרתי את זה כאמירה כללית.
ענת מימון: גם יחזירו את ה-15 אחוזים ובנוסף יחזירו חמישים אחוזים מהמימון.
ענת מימון: זה ממילא חל היום בנוסח.
ענת מימון: כלומר, זה נכנס בפול הכללי של המימון ואין צורך להכניס זאת.
ענת מימון: זה בנוסח.
ענת מימון: זה הוחלט בדיון הקודם.
ענת מימון: חברי הכנסת בחרו שזה יהיה כחלק מהמימון הכולל.
ענת מימון: אתה רוצה לצבוע את הכסף.
ענת מימון: שהמבקר יבדוק שהכסף ישמש למה שהוא נצבע.
ענת מימון: אגב, בהסתייגויות הקודמות שהגשת בשבוע שעבר ביקשת שיהיה מחקר שיבדוק את זה.
ענת מימון: זאת הכוונה?
ענת מימון: זה אותו הדבר.
ענת מימון: לפי התקנון אי אפשר להגיש הסתייגות לשם של החוק שהוא תיקון לחוק קיים.
ענת מימון: כלומר, אנחנו מתקנים את חוק רשויות מקומיות (מימון מפלגות) ואי אפשר להגיש הסתייגות לשם החוק.
ענת מימון: אתה רוצה להוסיף לשם החוק הקיים?
ענת מימון: הכול נכנס.
ענת מימון: כלומר, הייצוג צריך להיות, כדי לקבל את התוספת, של שניים מקבוצות המיעוט לפחות.
ענת מימון: זה מה שהוא רוצה.
ענת מימון: אגב, בדיונים עלה העניין שרוב הסיעות שנבחרו הן רשימות שהן עד שלושה מועמדים.
ענת מימון: כלומר, כדי לעמוד בכלל אצל רוב הסיעות, מספיק שתהיה נבחרת אחת.
ענת מימון: אתה מדבר על סיעה שיש בה יותר מנבחר אחד, כלומר, שישה לדוגמה ואתה אומר שבן המיעוט הזה שאנחנו בודקים, אחת חייבת להיות אישה וכל נציג מעבר לזה יכול להיות מכל קבוצת מיעוט אחרת שיעמוד בכלל.
ענת מימון: ברור שיש רשימות שהן יותר.
ענת מימון: ש"ס, זאת לא כל הסיעה.
ענת מימון: יש לי חתימות רק של חלק מחברי הכנסת.
ענת מימון: יש הסתייגות כזאת.
ענת מימון: לפי חוק שירות המדינה (מינוים) פלוס חרדים.
ענת מימון: לא, בדואים לא נמצאים.
פיני קבלו: תוסיף אולי גם את העובדים הזרים.
ענת מימון: בנוסף את הבדואים או רק את הבדואים?
ענת מימון: ברשויות מקומיות.
ענת מימון: אתם מבקשים שאם הנשים ברשימה ויתרו על התוספת, לא תינתן התוספת.
ענת מימון: ובלבד שכל הנשים ברשימה חתמו על הסכמה לקבלת תוספת בעד היבחרן.
ענת מימון: והיא מסכימה לכך.
ענת מימון: ההצעה עוסקת במימון לרשימות ולא לראש הרשימה.
ענת מימון: (היו"ר עליזה לביא)
ענת מימון: אבל הכלל שונה לשליש מהנבחרים.
ענת מימון: זה צריך להיות שליש.
ענת מימון: אם יש עשרים נבחרים, צריכות להיבחר שליש.
ענת מימון: ולא משנה מה?
ענת מימון: אם זאת רשימה של עשרים נבחרים?
ענת מימון: אני לא יכולה להוסיף לשם של הצעת חוק.
ענת מימון: אני אתקן את שם החוק.
ענת מימון: זה יהיה חוק מימון בחירות לרשויות המקומיות (מימון בחירות).
ענת מימון: וזה יהיה השם של החוק.
פיני קבלו: מזה באמת חששנו.
פיני קבלו: שזה יהווה פתח לתביעות נוספות של גופים אחרים ולכן השלטון המקומי הביע את התנגדותו.
פיני קבלו: אני לא יודע.
פיני קבלו: היה כאן עורך דין כפיר, היועץ המשפטי שלנו.
פיני קבלו: אנחנו רגילים בכנסת לכל דבר שכאשר פותחים דלת, נכנסים נושאים אחרים ובסופו של דבר ראש העיר יקבל איזו רשימה מוגמרת של גופים.
פיני קבלו: בימים אלה אנחנו מגבשים עם שר הפנים והשלטון המקומי חוק עיריות בו התחלנו והוא גם ייתן מעמד ייצוגי.
פיני קבלו: אם זה היה עולה בהסתייגויות או בהצעת החוק הראשונית בוועדת השרים אני מניח שזה היה נדחה על ידי האוצר ועל ידי משרד הפנים, זה שאתם רוצים לגבש כאן שכר לחבר מועצה, דבר שאנחנו בעדו אבל שנקבל את השיפוי ממשרד הפנים על מנת לשלם אותו.
פיני קבלו: זה מופיע בהסתייגויות.
פיני קבלו: צריך לחשוב אולי להביא את החוק הזה בחוק העיריות, ששר הפנים יביא את זה באותו ספר חוקי העיריה בו כבר התחלנו והייתה כאן חקיקה מתקדמת.
פיני קבלו: זה לא מטריד אותי.
פיני קבלו: אנחנו בעד שיהיה ייצוג נשים אבל אנחנו חוששים.
פיני קבלו: אני יודע למשל שבמפלגות מתוקנות קובעים את זה בתקנות שלהן ומפלגת העבודה למשל נותנת שלושים-ארבעים אחוזים לייצוג שנים ודואגת שזה יקרה ברשימות וכך זה קיים בכל המסגרות שלנו.
פיני קבלו: לכן יש מפלגות שבאמת הכניסו את זה בתקנונים הפנימיים שלהן והן מאלצות את המועמדים שלהן לקבל את זה.
פיני קבלו: החשש שלנו הוא שברגע שאתה פותח את זה יבואו דרישות של גופים אחרים, של גמלאים, של צעירים ועוד אחרים ובסופו של דבר ראש העיר ייבחר כאשר יצטרך מראש לשריין לעצמו רשימה מסודרת שהוא יקבל אותה.
פיני קבלו: שלא אובן לא נכון כי אנחנו לא נגד ייצוג נשים אלא אנחנו בעד ייצוג נשים ואנחנו דואגים שיהיה ייצוג נשים אבל כמובן שאנחנו רוצים את זה בסידור הפנימי שקיים בתוך העיריות, בדמוקרטיה שקיימת בעיריות ובמפלגות.
פיני קבלו: אתם מביאים את זה להצעת חוק ואנחנו מתריעים שזה יהווה פתח עתידי וראינו את זה כאן גם בהסתייגויות כאשר יש כאן דרישות של קבוצות חלשות אחרות בחברה שצריך לשריין להן מקום, דבר ממנו חששנו.
פיני קבלו: לי כרגע אין אישור לכך שאנחנו בעד החוק.
ענת מימון: ב-2018 הבחירות הבאות.
ענת מימון: אנחנו עוברים להצבעה.
ענת מימון: נצביע קודם כל ההסתייגויות ואז נצביע על נוסח הצעת החוק.
ענת מימון: חשוב לי להעיר לדברים שנאמרו בהתחלה.
ענת מימון: אני כן הייתי בישיבה הקודמת והקביעה להגיש הסתייגויות עד מועד מסוים, אחרי שמסתיים הדיון בהצעה, היא סמכות שנתונה ליושב ראש הוועדה לפי תקנון הכנסת.
ענת מימון: כלומר, אתם יכולים עד היום להגיש את ההסתייגויות כדי שלהצבעות נגיע כבר עם כל ההסתייגויות רשומות.
ענת מימון: זה לא משנה כי ההסתייגויות כבר הוגשו היום.
ענת מימון: לכן ניתנה לכם עכשיו שעה וחצי שזה באמת מעל ומעבר להגיש הסתייגויות.
ענת מימון: תמיד זה כך.
ענת מימון: מה נושא חדש?
ענת מימון: נושא חדש זה בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית.
ענת מימון: הקנס לא היה בקריאה הראשונה.
ענת מימון: זה נכון.
ענת מימון: אני יודעת.
ענת מימון: אני יודעת שאתה לא צריך לנמק.
ענת מימון: אנחנו נעשה הצבעה מותנית.
עליזה לביא: אנחנו ביום האחרון במושב הזה.
עליזה לביא: זה ממש יום עמוס ביותר כאן בכנסת, חברי כנסת ייכנסו, ייצאו, אנחנו כולנו בין ועדות ויש כמה דברים פתוחים וחשובים.
עליזה לביא: בוקר טוב לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, תודה שהצטרפת שלנו.
עליזה לביא: במקביל נעשים פה גם ועדת כספים, גם ועדת חוקה, סוגיות שאנחנו עמלנו עליהן במושב הזה ולא רצינו לדחות את הוועדה שלנו, את הוועדה החשובה הזאת, שהיא המשך לדיון שהיה בוועדה לקידום מעמד האישה ב-14 באוקטובר בנושא 'רייטינג זה לא הכול – בחינת השתתפות עבריינים בתכניות ריאליטי', ועדה שכינסנו בעקבות אירוע מצער שאירע בתקשורת ושאלנו את עצמנו מה אפשר לעשות, מה לא עשינו ובמציאות הקיימת איך עוד אפשר לבוא לנסות ולשנות.
עליזה לביא: התפתח דיאלוג מאוד מעניין בוועדה וביקשנו להמשיך אותו ולנסות יחד לקבוע קוד אתי שיחייב, קוד אתי שיבוא ממקום של שיתוף, ממקום של דיאלוג.
עליזה לביא: אנחנו לא באנו ואמרנו שצריך להתחיל מחדש, אבל כן לבוא וללמוד מטעויות או מחולשות של לפחות לנסות לשים אותן על הבמה, על השולחן ולראות איך מתמודדים איתן, במין איזה סדר של גופי התקשורת עצמם, אולי לפי איזה שהוא תור.
עליזה לביא: במקרה או שלא במקרה, בימים האחרונים אירע אירוע נוסף מצער בתקשורת, אירוע קשה, ריאיון ששודר עם ילדה בת 7 שנפגעה מינית על ידי קבוצת נערים, לאחר שהאם סירבה להתראיין.
עליזה לביא: בעקבות זה היה האירוע הזה שרואיינה הילדה, אמנם בטשטוש קולה ושמה ופרטים מזהים, אבל זה לא בסדר וכך לא מתנהגים ונחצה קו אדום.
עליזה לביא: בבדיקות שעשיתי, גם מזיכרוני וניסיוני כחברת מועצת הרשות השנייה לשעבר, ומיד הרמתי טלפון למנכ"לית לשעבר, אילת מצגר, שיושבת כאן, בוקר טוב, אילת, ודיברנו על הדברים ושאלנו מה כתוב ומה לא כתוב, אבל גם מה מוסכם ומה לא מוסכם, ואולי הגיע הזמן לכתוב מחדש, או אולי הגיע הזמן להחזיר את הכדור למחוקק, או מה קורה ברגולציה ועוד ועוד.
עליזה לביא: אז אני רוצה באמת לברך אתכם על המהירות בכתיבת המכתב והפנייה שלכם, של מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, על התלונה לנציב פניות הציבור ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, באמת חידדתם במדויק את הצורך בסוגיה הזאת של אתיקה בכל כלי התקשורת.
עליזה לביא: גם תא העיתונאיות הוציא הודעה, בוקר טוב, הדס והחברות.
עליזה לביא: באמת אני חושבת שהקולות הללו בכל מה שקשור לעיסוק בעברייני מין ואלימות קשה והעבודה המבורכת שלך, הדס, אנחנו אחרייך, את מפנה ואנחנו פה רואים איך עובדים, אבל באמת לבוא ולראות מה אפשר לעשות מתוך המקום שהחברה היא חברה של כולנו והילדים הם ילדים של כולנו והיום זו הילדה הזאת ומחר זה הילד שלך ואיך ממשיכים להגן מתוך מקום של הסכמה, מתוך מקום של דיאלוג ומההבנה שהמרחב הציבורי של כולנו צריך להיות יותר נקי, יותר ראוי ויותר מתוקן.
עליזה לביא: אנחנו מברכים על הקוד שהוגש אתמול.
עליזה לביא: אני הספקתי לעבור עליו ממש ככה בקצרה, אני מאוד מאוד מחכה בסקרנות לשמוע את הדברים.
עליזה לביא: מאחר שזמננו מוגבל, אנחנו חייבים לסיים את הישיבה, המליאה מתחילה ב-11:00, כמו שאתן יודעות זה היום האחרון במושב הזה, אני רוצה ממש להתחיל.
עליזה לביא: אנחנו נשמע כרגע את ההצעה לקוד אתי לגבי מופעים תקשורתיים של עבירות תקיפה מינית כפי שנכתב יחדיו על ידי שותפים ושותפות רבים, מהמכון הישראלי לדמוקרטיה, מרכזי הסיוע, תא העיתונאיות, הרשות השנייה, והייתי רוצה קודם כל לפתוח איתך, היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע, עורכת הדין ליאת קליין.
עליזה לביא: כמקובל בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, אנחנו פותחים עם דמות של אישה ואת תציגי לנו דמות של אישה.
ליאת קליין: בוקר טוב, וכבר אני אומרת לך תודה גדולה על הדיון.
ליאת קליין: אני אגיד עליו משהו בהמשך, אבל אני אתחיל מזה שנתקלתי לאחרונה במקרה בסרט דוקומנטרי על רות גרובר, עיתונאית אמריקאית יהודייה שהיא בהחלט פורצת דרך.
ליאת קליין: היא נולדה ב-1911 והיא דמות מאוד מעניינת, גם בעשייה העיתונאית שלה ובכלל היא דמות מאוד צבעונית ומעניינת, גם חברה של וירג'יניה וולף, מחברת 'חדר משלך', והיא דמות שמבחינתי לפחות פתחה צוהר, גם לעולם של נשים בתוך העשייה התקשורתית וגם למקום המיוחד של איזה שהיא עין ומבט נשי בתוך העשייה הזאת.
ליאת קליין: חשבתי לדבר עליה, אבל לא יכולתי גם להתעלם מחג הפורים ומההקשר של השבוע האחרון ואם כבר מדברים על הצורך בנשים חלוצות והמקום המיוחד של נשים אז רציתי להגיד כמה משפטים על הדמות של אסתר, שהיא דמות שאני מחוברת אליה באופן אישי, אני ליאת אסתר, ואני אספר גם איזה שהיא אנקדוטה אישית על הסיפור הזה.
ליאת קליין: אחד הקטעים האהובים עליי במגילת אסתר ואהובים עליי בתנ"ך זה אותו משפט מפורסם שאומר מרדכי לאסתר, אותה בחירה שלה לגשת למלך אחשוורוש ולנסות להציל את העם שלה, בשעה שהיא יודעת שמי שניגש למלך ולא נקרא אחת דינו להמית, והיא בוחרת והיא ניגשת אליו ואומר לה מרדכי את המשפט המפורסם, המשפט האלמותי של 'אם החרש תחרישי בעת הזאת רווח והצלה יעמדו ליהודים ממקום אחר ואת ובית אביך תאבדו, ומי יודע אם לא לעת הזאת הגעת למלכות'.
ליאת קליין: הסיבה שאני מספרת את זה כי זה קצת קשור לאנקדוטה אישית שלי.
ליאת קליין: לפני שלוש שנים וקצת התחלתי את דרכי באיגוד וזה היה קצת לפני פורים, כשהיה לי משהו כמו 24 שעות להודיע אם אני לוקחת או לא את התפקיד הזה והתלבטתי אם זה לא גדול עליי ומה אני עושה.
ליאת קליין: היו לי כמה רגעים של החלטה והתקשרתי למי שהיה בן זוג שלי באותה תקופה והוא אמר לי ככה, בפרפראזה על המשפט הזה, הוא אמר לי 'ליאת אסתר, אם החרש תחרישי בעת הזאת, קרוב לוודאי שהאיגוד ימצא יועצת משפטית טובה לא פחות, ומה זה אומר עלייך שאת בורחת מהנושא הזה, ומי יודע אם לא זאת התשובה שלך ללמה למדת משפטים'.
ליאת קליין: אז אני מספרת את זה כי גם בעיסוק בפגיעה מינית, וחשוב להגיד את זה כאן, יש מחירים.
ליאת קליין: זו בחירה להתעסק עם טראומה ולפגוש אותה כל הזמן ולראות אותה ואני חושבת שכשאנחנו יושבים פה ומדברים על העיסוק בפגיעה מינית אז יש לו מחיר, אבל לפעמים כנשים אין לנו באמת בררה ויש צורך בזה.
ליאת קליין: זה אולי משהו שלמדתי מאסתר וגם אולי מהדמות של רות גרובר העיתונאית, שיש משהו שמחייב אותנו בעמדה שלנו להשמיע את זה.
ליאת קליין: אני אגיד במשפט לפני שממש נתחיל, שאני כן רואה בדיון הזה עכשיו ובעשייה פה עכשיו עת רצון מאוד מאוד חשובה, שאנחנו יושבים פה ומתכנסים עכשיו על עקרונות לסיקור אחר, לא רק לסיקור תקשורתי אחר, אלא גם אולי לאווירה טלוויזיונית חינוכית, שוויונית יותר ונקייה מאלימות, ובמובן הזה אני חושבת שיש כאן קריאת כיוון של כל השותפות ושל כל השותפים למשהו מכונן.
ליאת קליין: ונכון שאולי עוד הדרך ארוכה עד שזה ייטמע, אבל כבר באמירה הזאת יש משהו שהוא מאוד מאוד גדול.
ליאת קליין: אז אני מברכת על הדיון ועם זה נצא לדרך.
עליזה לביא: תודה ותודה על השיתוף והכנות.
עליזה לביא: הרגע שהשתמשת בפסוק זה אותו רגע שאסתר הופכת להיות ממלכת יופי למנהיגה, והמפרשים מרחיבים שם.
עליזה לביא: זה באמת רגע מכונן, גם השם שלה משתנה במגילה מרגע זה והמעבר שלה, היא לא סתם מלכת יופי, אלא באמת מי שלוקחת אחריות ויש לה ויכוח הלכתי עם מרדכי, היא קוראת לצום שלושה ימים, הצום למעשה מבטל את ליל הסדר, יש שם ויכוח הלכתי מרתק שגם אנחנו למדים על ידע עצום שיש לאסתר, שמוצגת לנו רק כמלכת יופי כל החלק הראשון של המגילה.
עליזה לביא: באמת דמות ראויה ומודל לחיקוי.
עליזה לביא: אגב, היא מתווכחת עם המפרשים שיכתבו אותה לדורות, הם מסרבים, אנחנו מדברים על 500 שנים לפני הספירה, זאת התקופה, אנחנו לא מדברים על 2014, המגילה נכתבת 500 שנים לפני הספירה.
עליזה לביא: אסתר דורשת 'כתבוני לדורות', והם לא מוכנים, הם לא מוכנים שיהיה שם של אישה על מגילה ויש ויכוח מרתק והיא דורשת, ואני לא אמשיך כי אני יכולה לדבר על זה שעות, אבל איפה היא הופכת להיות מודל לחיקוי?
עליזה לביא: לפני 500 שנים, בגירוש ספרד.
עליזה לביא: תפתחו את העדויות באינקוויזיציה, דמות המודל לחיקוי לאנוסות בעיקר שמשמרות את היהדות שלהן, מה שואלים אותן?
עליזה לביא: לא 'האם אתן שומרות את יום כיפור?
עליזה לביא: ' או 'האם אתם שומרות שבת?
עליזה לביא: ' אלא 'האם אתן שומרות את צום אסתר המלכה?', כלומר המודל לחיקוי של האנוסות זה אסתר המלכה.
עליזה לביא: אז – אסתר המלכה.
עליזה לביא: ד"ר תהילה שוורץ אלטשולר, ראש פרויקט רפורמות במדיה, המכון הישראלי לדמוקרטיה.
עליזה לביא: אני יכולה להמשיך לדבר הרבה על אסתר המלכה, אבל אנחנו נעבור אלייך.
תהילה אלטשולר: אפשר לקרוא לה א' ממשרד ראש הממשלה.
תהילה אלטשולר: אם לא היו מחליטים לכתוב ספר, זה מה שהיה נשאר.
עליזה לביא: קודם כל תודה רבה, על הכדור שעבר אלייך בוועדה הקודמת ובאמת על העבודה שהרבה נשים היו שותפות ואנחנו לא נזכיר בוועדה עכשיו את כולן, אבל את לקחת את המושכות ואת ההובלה וקודם כל תודה על העבודה ועל האירוח של כל השותפים והשותפות.
עליזה לביא: אז אני מבקשת להעביר אלייך להציג בפנינו את הדברים, אבל גם אשמח מאוד אם תוכלי להרחיב על התהליך.
תהילה אלטשולר: אני אפתח במה שהסתיים הדיון הקודם.
תהילה אלטשולר: בדיון הקודם ישבתי פה ואמרתי 'חברים יקרים, אי אפשר לשחק עוד פעם את משחקי הרגולציה', מה שלא יופיע בערוץ 10 יופיע מחר בוואלה ומגרש המשחקים הזה הוא מגרש משחקים מאוד מאוד בעייתי, מאוד עקום, כפי שכולנו יודעים.
תהילה אלטשולר: בהיותי חברה עכשיו בוועדת שכטר לבדיקת עתיד השידור המסחרי, אני לא רוצה להיכנס יותר לסיפור הזה, אבל מה שברור הוא שהתחושה כמעט הרומנטית שלפיה שינוי בכללים של הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו יביא מזור לכל המחלות של שוק התקשורת, התחושה הזו, כמו שאמרתי, היא בעיקרה רומנטית.
תהילה אלטשולר: השאלה הגדולה היא באמת מה צריך לעשות, מה בדנ"א של התקשורת שמשתנה מול העיניים שלנו צריך להשפיע ואולי מה לחיוב או מה לשלילה.
תהילה אלטשולר: אז באופן מאוד מאוד כללי אני חושבת שצריך לשים לב שהיכולת היום לעשות public shaming, כלומר להתחיל להפיץ ברשתות ובכל אמצעי התקשורת האחרים כעס ובושה וזעם על מופעים ביזיוניים כמו זה שחווינו למשל לפני 24 שעות או קצת יותר, הדבר הזה לא היה קיים פעם.
תהילה אלטשולר: אפשר היה לשבת ולצעוק מול הטלוויזיה עד שנגמרו לנו הריאות, אבל יש פה יכולת חדשה, לקבץ את ציבור היחידים ולהפוך אותו לציבור יותר מאוגד.
תהילה אלטשולר: אני חושבת שמי שעושות את זה יפה מאוד היום אלה תא העיתונאיות ואני חושבת שבאמת צריך לתת את הבמה להן בהקשר הזה.
תהילה אלטשולר: אנחנו ראינו את עצמנו כמקדמים, כפסיליטייטורים, שיכולים לשאול את השאלה הזאת אולי בצורה יותר רחבה, אבל בוודאי שעיקר העבודה צריך לבוא משם, צריך לבוא מבפנים, צריך לבוא ממי שחיות את עולם התקשורת, מבינות את הכשלים שלו בצורה יפה מבפנים ומסוגלות גם לעמוד מול הקולגות שלהן ולייצר אמירה ערכית.
תהילה אלטשולר: עוד דבר אחרון לפני שאני נכנסת לתוך הקוד.
תהילה אלטשולר: יש עכשיו מחוץ לכנסת, כל מי שבא ראה, צופרים ורעשנים והפגנה של אנשי רשות השידור.
תהילה אלטשולר: אני חושבת שגם צריך לשים את הדבר הזה על השולחן.
תהילה אלטשולר: ובאמת בלי להיכנס לשאלת ועדת לנדס או לא ועדת לנדס, שידור ציבורי מתפקד, שיש לו אתיקה עיתונאית יפה וראויה, יכול לסחוב אחריו את השוק.
תהילה אלטשולר: מה שקורה היום הוא למעשה ספירלה שאנחנו יורדים איתה למטה ולמטה כשמה שמוביל את השוק הזה אלה אינטרסים מסחריים, אני אפילו יכולה לומר אינטרסים מסחריים בזויים, אלה כבר לא אינטרסים מסחריים לגיטימיים.
תהילה אלטשולר: לגבי הקוד הזה.
תהילה אלטשולר: מה שיש פה לפניכם זה שלושה קודים אבל בעצם שני קודים, או יותר נכון שתי ואריאציות על אותו נושא.
תהילה אלטשולר: השאלות שעמדו לפנינו כשניסינו לשאול את השאלה בשולחן העבודה שקיימנו במכון לדמוקרטיה היו כמה שאלות.
תהילה אלטשולר: השאלה הראשונה היא למשל האם יש טעם להבחין בין סיקור חדשותי לבין מופעים תקשורתיים אחרים כמו דרמה, ריאליטי וכו', וזאת להזכירכם, כל הדיון הזה התעורר דווקא בגלל תכנית ריאליטי, לא בגלל סיקור חדשותי.
תהילה אלטשולר: זאת הייתה השאלה הראשונה.
תהילה אלטשולר: השאלה השנייה שעמדה לפתחנו הייתה האם מוצדק להבחין בין סיקור חדשותי אולי באתרי אינטרנט ובעיתונות כתובה מול סיקור חדשותי טלוויזיוני.
תהילה אלטשולר: יש להם אולי מאפיינים אחרים, לטלוויזיה ולמדיה אחרת, מצד אחר מי מבדיל עוד, הלוא באתרי האינטרנט אפשר לקרוא גם טקסט מילולי וגם טקסט טלוויזיוני.
תהילה אלטשולר: זאת הייתה השאלה השנייה ובאמת השאלה השלישית הייתה שאלת המקל.
תהילה אלטשולר: מאוד נחמד לכתוב קודים, זה אפילו נותן הרגשה טובה ומשחררת, השאלה היא מי לידינו יתקע שהדבר הזה אכן הולך להיות מיושם.
תהילה אלטשולר: פה אני חושבת שצריך לשלב כוחות, גם ברמה של ארגוני חברה אזרחית, שלכל אחד מהם יש משהו להוסיף מהמקום הייחודי שלו, גם בהיבט של הכנסת, כי לפחות מהמחקר, הייתי אומרת כבר היום בלי להסגיר את גילי, ארוך השנים שלי בנושא מועצות עיתונות בארץ ובעולם, רק איום בחקיקה זה הדבר שבעצם מחזיק.
תהילה אלטשולר: אני לא מדברת על חקיקה ממש, אני נגד חקיקה, אבל האיום בחקיקה הוא שוט מצוין לנפח את אותה חגורת הצלה שקוראים לה מועצות עיתונות או כללי אתיקה עיתונאית.
תהילה אלטשולר: הדבר השלישי הוא רגולציית הטלוויזיה.
תהילה אלטשולר: ושוב, אני אומרת, רגולציית הטלוויזיה מדברת על סגמנט מאוד מאוד מוגבל, שקרוב היום שהוא כבר יהיה חסר תוחלת.
תהילה אלטשולר: תחשבו שנניח היו אוסרים לפרסם את הריאיון הזה בערוץ 10, אז היו מעלים אותו לאתר ועל האתר, כפי שידוע לכם, אין תחולה כרגע לכללי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
תהילה אלטשולר: אז יש לנו בעצם כאן שני מסמכים.
תהילה אלטשולר: המסמך האחד דומה יותר בקונספט שלו לתקנון האתיקה של מועצת העיתונות או לכל תקנון אחר.
תהילה אלטשולר: הוא כתוב בצורה הרבה יותר רחבה, הרבה יותר עקרונית, הרבה יותר משפטית אפילו, הרבה יותר כללית, לעומת שני הקודים האחרים, אבל בעיקר הקוד השני שבו משתמשות תא העיתונאיות.
תהילה אלטשולר: צריך לשים פה את הדבר על השולחן, הגרעין של הקודים האלה הוא גרעין זהה, הוא נוצר באיגוד ארגוני הסיוע ואנחנו עשינו שתי ואריאציות עליו.
תהילה אלטשולר: התחושה שלי היא ששני המסמכים נדרשים בעת הזאת.
תהילה אלטשולר: יש צורך להוסיף סעיפים מתוך הקוד הזה לתוך תקנון האתיקה של מועצת העיתונות.
תהילה אלטשולר: השופטת בדימוס דורנר הביעה נכונות לעשות את זה בדיון שקבענו.
תהילה אלטשולר: זה היבט אחד, היבט אחר זה להשאיר את הקוד כפי שהוא, כאיזה שהוא דבר שבאמת רוצים לשאוף אליו, הוא צריך להיות תלוי על הקיר בכל ארגון תקשורת בארץ.
תהילה אלטשולר: איך הוא יהיה תלוי על הקיר?
תהילה אלטשולר: אם באמת יהיה מספיק public shaming ולחץ ציבורי לעשות את זה.
תהילה אלטשולר: לעומת זאת הקוד של תא העיתונאיות, מסמך העקרונות, תא העיתונאיות בוודאי ירחיבו בזה, התחילו פשוט ללכת מארגון תקשורת לארגון תקשורת ולנסות לשכנע כל אחד מארגוני התקשורת לאמץ את הוורסיה שמתאימה לו לקוד הזה.
תהילה אלטשולר: זה גם דבר חשוב מאוד והם בטח ירחיבו בו עוד מעט.
תהילה אלטשולר: לגופו של עניין, אני חושבת שיש כאן כמה דברים שהם משמעותיים, בעיקר בתפיסה העקרונית של הקוד, שאומרת את הדבר הבא, מה שאנחנו מבקשים להגן עליו הוא לא בהכרח הפרטיות של הנפגעים והנפגעות כלפי הציבור, אלא ההבנה שיש כאן פגיעות חוזרות ונשנות באנשים שכבר נפגעו והדבר הזה, שום צליל של קול ושום פיקסלים לא יעזרו כשמתקשרים לילדה בת 7 ו - - -
עליזה לביא: איך מונעים את הטלפון הבא לילדה בת 7?
תהילה אלטשולר: Public shaming, אין פה שום דרך אחרת.
תהילה אלטשולר: את יכולה לחוקק מחר חוק או לשנות את הרגולציה של הרשות השנייה וכמו שאנחנו רואים עכשיו, כל פעם נקבל את זה ממקום אחר, כי גם כשתחוקקי חוק ותקבעי 'ילדה בת 10', אז תקבלי את הילדה בת 10.5.
תהילה אלטשולר: אבל אם הרשתות החברתיות והתקשורת בעצמה יהיו מלאים עכשיו בביזוי, וזאת המילה, זה מה שצריך לעשות במקרה הזה, בביזוי של אותו אדם שבלי להתבייש עמד מול מצלמה של טלוויזיה ונתן לדבר הזה לקרות, אני חושבת שנעצור את זה.
עליזה לביא: גם כאן בשיתוף את מתלבטת.
עליזה לביא: גם אני כשכתבתי את הפוסט התלבטתי, האם אני בעצם פוגעת פעם נוספת בילדה, האם זה שמישהו מעלה את הסרטון כדי אולי להראות את הזוועה משתף פעולה ומרחיב את היריעה, אז זה לא כזה פשוט.
תהילה אלטשולר: נכון ולא נכון.
פנינה תמנו: לא רק לא פשוט, כשאת אומרת 'בואו נבזה אותם, זה יהיה המאבק שלנו', אני מתנצלת, אבל אני חייבת לחלוק עלייך, גם כמישהי שבאה מהעיתונות.
פנינה תמנו: אני חושבת שלא באלימות אנחנו מנצחים, אלא ב - - -
תהילה אלטשולר: לא, public shaming זה לא אלימות.
פנינה תמנו: לא, הטרמינולוגיה.
פנינה תמנו: רק חשוב לי לומר לך, אני הקשבתי בקשב רב לקוד שאתם מאמצים ואת אומרת שאחת ההמלצות זה להכניס את זה למועצת העיתונות, כמי שיכניס את זה לכללי האתיקה.
פנינה תמנו: קודם כל מועצת העיתונות, כמי שהייתה נציגת ציבור, לא מספיק חזקה, אז להכניס את זה למקום שהכתבים והעיתונאים הצעירים, שלרוב מביאים את הראיונות האלה - - -
תהילה אלטשולר: התקדמנו מעבר לזה.
פנינה תמנו: אני אשמח מאוד לשמוע, אבל אני יכולה להגיד ממה שאני כרגע בחלק מהדיון ואני מברכת אתכם, תא העיתונאיות, אמנם הייתי בהריון מתקדם והייתי פעם אחת בתא, אבל אני שמחה שאתן כאן וכל מי שנמצא, ואני חושבת שגם ההנחה הזו שמועצת העיתונות היא זאת שתעגן את הכללים האלה בתוך כללי האתיקה זה דווקא רעיון רומנטי.
פנינה תמנו: הוא לא הרעיון הרומנטי שאמרת.
פנינה תמנו: לגבי זה שאת אומרת שזה רעיון רומנטי של רגולציה וחקיקה יכולה לפתור, אני לא מסכימה, אני כן מסכימה עם זה שזה צריך להיעשות בדיאלוג, בכמה חזיתות, זה כולל את ההתגייסות של התקשורת, את האנשים המוסריים בתקשורת והנשים שמובילות את המאבק הזה, זה צריך להיות בזירה לא הרגולטיבית אלא יותר החקיקתית, כי אין אף אחד שהוא מעל החוק, או שהוא לא נתון לביקורת, וביקורת הרבה פעמים צומחת מעצם העובדה שמישהו עובר על החוק, ואני רוצה לראות עורך שיהיה מוכן לאשר חומרים כאשר הם בניגוד לחוק.
לינוי בר גפן: זה כבר קורה היום.
פנינה תמנו: אז את יודעת מה?
פנינה תמנו: אולי אף אחד לא מתלונן.
לינוי בר גפן: זה לא נאכף.
פנינה תמנו: בדיוק ויש כאלה שלא מתלוננים, אנשים חוששים לגשת למשטרה, ואני גם יודעת שרשויות המדינה, שצריך לתת להן גם גיבוי, לא עושות מספיק את עבודתן, דוברויות של משרדי ממשלה, מקבלים תלונות מכתבים אחרים, של אותם ערוצים שלא פרסמו, ולא עושים עם זה דבר.
פנינה תמנו: אלה דברים שצריך לעבוד עליהם.
פנינה תמנו: לעניין הכללים של הרשות השנייה, בוודאי ובוודאי שצריך לחשוב איך מחילים את זה, צריך לקחת את זה להחלה על האינטרנט.
פנינה תמנו: אבל יותר מהכול, אני חייבת לומר, אתמול יצאנו מהכנסת בסביבות 12 בלילה, הגעתי למלון, ראיתי את השידור של התאונה של משפחת אטיאס ואני אומרת לכם, הצטמררתי.
פנינה תמנו: זה היה לי קשה לראות איך משדרים חומרים שמביאים לביזוי המת.
פנינה תמנו: אף אחד לא שואל אותם, לא בטוח ששאלו את המשפחה, הטראומה - - -
קריאה: שאלו.
פנינה תמנו: לא בטוח, אמרתי, יש מקרים שגם לא שואלים.
פנינה תמנו: אני אומרת לך, הדלפות מגיעות הרבה פעמים מהמשטרה, או מעורכי הדין.
פנינה תמנו: אני לא מאשימה גורם אחד, זה יכול לבוא מכל כיוון וצריך לחשוב על הדברים האלה גם במסגרת החקיקתית.
פנינה תמנו: זה צריך להיות בכמה וכמה כיוונים.
עליזה לביא: תודה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.