GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמית שגב: לעומת זאת, אמרת מה אתם עשיתם כקרדיולוגים לחנך, אנחנו כן השתפרנו בשנים האחרונות בהתייחסות שלנו בחדרי המיון, לאישה עם התקף לב.
עמית שגב: פעם אותה אישה הייתה נשארת בצד, היא מתחזה, זה היסטריה, זה פסיכו-סומאטי, היו המון המון כותרות.
עמית שגב: היום זה כבר לא ככה.
עמית שגב: זה עוד מדד שאנחנו מודדים – כמה זמן עבר מרגע שהאישה נכנסה לחדר המיון, עד רגע שפתחנו לה את העורק בחדר הצנתורים, שזה בעצם הפסקת התקף הלב.
עמית שגב: זו הפעולה מצילת החיים.
עמית שגב: זה זהה בין גברים ונשים בשנת 2013.
עמית שגב: זה 90 דקות, זה בדיוק, ודרך אגב זה גם נושא שעדיין צריך לשפר, זה לא הנושא של הוועדה הזו, אבל הדורטו בלון, שזה אחד המדדים החשובים ביותר להפחתת תמותה מהתקפי לב, הוא זהה בין גברים ונשים.
עמית שגב: בגלל שיש בעצם בגיל הממוצע בנשים וגברים Over All בהתקפי לב של 10 שנים, 10 שנים נשים יותר מבוגרות מגברים, שמגיעות להתקפי לב, יש הבדלים בתמותה.
עמית שגב: אתם יכולים לראות שהתמותה אצל נשים זה 6% לעומת 2%.
עמית שגב: ב-30 יום זה 11% לעומת 4%, אבל צריך להיזהר ולא להגיד כאן שנשים מתות יותר מגברים, Over All, בגלל שברגע שמתקננים את זה סטטיסטית לגיל, אין הבדלים יותר בתמותה.
עמית שגב: זאת אומרת נשארים בתמותה זהה, אבל אני לא אומר שאין הבדלים, אבל תשימו לב וזה לא מישראל, זו עבודה שהתפרסמה בניו אינגלר כבר לפני למעלה מעשור.
עמית שגב: תשימו לב שיש פער בתמותה בין נשים וגברים בעיקר בגיל הצעיר, בגיל מתחת ל-50 ועד בערך גיל 70, שאז דרך אגב מרבית החולים, ולכן אנחנו גם מקבלים את הפער, אבל אם לוקחים את האוכלוסייה הצעירה בלבד, עדיין נשים מתות יותר מאשר גברים מהתקפי לב.
עמית שגב: והנה הנתונים במדינת ישראל.
עמית שגב: אנחנו גם ראינו שהתקנון, וזה ממש עבודה שאנחנו שולחים עכשיו לפרסום.
עמית שגב: בדקנו השוואה בין גברים ונשים מתחת לגיל 55.
עמית שגב: אמרנו אם יש הבדלים כל כך דקים Over All, בואו ניקח רק את הצעירים.
עמית שגב: והנה, הגיל הממוצע פה, וזה שנת 2012, משנת 2000 ל-2010, הגיל הממוצע היה דומה – 48.
עמית שגב: יש שיעור גבוה יותר של סוכרת ויתר לחץ דם בקרב הנשים הצעירות, להבדיל מגברים; ועוד דבר מעניין, שאולי ד"ר פורטר, אם תהיה לה הזדמנות היא תוכל לדבר על זה, יש שיעור יותר גבוה של סוכרת הריונית בעבר.
עמית שגב: המשמעות של סוכרת הריונית ויתר לחץ דם הריוני, ותשימו לב, פה יש את שיעור האירעות ב-30 יום, של שילוב של תמותה, אוטם חוזר ואירוע מוחי, לאחר אירוע לב.
עמית שגב: למעלה זה גברים ולמטה זה נשים.
עמית שגב: טרם.
עמית שגב: אני חושב ש - - -
עמית שגב: ההמלצה שלי, תראי, אני חושב שזה צריך להיות מולטי דיסציפלינארי.
עמית שגב: ברור שהאיגוד הקרדיולוגי ואיגוד רופאי המשפחה, כולם צריכים לקחת את הכפפה ו - - -
עמית שגב: אני חושב שצריך - - -
עמית שגב: אני חושב, לא יודע לגביך, אבל יש היום בקופות החולים מנגנון שכן שולח התראות הביתה.
עמית שגב: יש בהחלט מנגנון כזה.
עמית שגב: יש מנגנון ששולח התראות לא רק בקרדיולוגיה.
עמית שגב: אני לא יודע אם הקרדיולוגיה ..., אבל יש המלצות.
עמית שגב: אני חושב שזה לא מספיק ושקופות החולים צריכות לקחת את זה, ובאמת לקחת נשים צעירות ולהחליט מתי לזמן אותה לבדיקת לחץ דם ומתי לזמן אותה לבדיקת כולסטרול.
עמית שגב: יש פה הרבה נציגי קופות חולים.
עמית שגב: אני חושב שיש, שקופות החולים הרימו את הכפפה וכן יש מנגנוני התראה ויש איזה נוהל מסוים ויש אפילו בקרה על רופאי המשפחה שאם הם לא ממלאים את זה הם מקבלים התרעות.
עמית שגב: המערכות האלה ממוחשבות.
עמית שגב: מנגנוני התראה – שהוא מדליק את המחשב שלו בבוקר, כשהוא נכנס לתיק של חולה, והוא מקבל מיד - - -
עמית שגב: כן, הרופאה.
עמית שגב: 12 דקות.
דנה צפת: יש שתי משפחות שרוצות לדבר.
רחל טלר: בוקר טוב, שלום.
רחל טלר: אני באתי לספר את הסיפור האישי שלי ואני מקווה ורוצה שזה יעזור למטרות של מרכז בריאות לב האישה.
רחל טלר: אני אישה דווקא מאד אינטליגנטית, למדתי הרבה, עבדתי כמורה, גידלתי בית גדול, אבל מה שקרה שבגיל 49 התחלתי לקבל כאבי חזה, לחץ וכאב ולא חשבתי לרגע שזה יכול להיות בכלל קשור עם קרדיולוגיה.
רחל טלר: מה פתאום?
רחל טלר: אני צעירה.
רחל טלר: זה מאד מאד דומה לסיפור בנתונים שעלו פה.
רחל טלר: לא יכול להיות, אני לא מתייחסת לזה.
רחל טלר: עבדתי עם קהל אנשים ותמיד שאלתי את הקליינטים – מה אתם חושבים יכול להיות הכאב הזה, יש לי בחזה לחץ.
רחל טלר: כולם אמרו לי זה כנראה הולסר, גזים, גם הקליינטיות בגיל שלי, אף אחת לא העלתה בדעה שיכול להיות שאני צריכה ללכת לקרדיולוג.
רחל טלר: והמון זמן, ארבעה-חמישה חודשים הסתובבתי עם הכאב הזה ולא עשיתי כלום.
רחל טלר: חשבתי שזה יעבור, אבל זה לא עבר.
רחל טלר: יום אחד, באמצע העבודה לא יכולתי להזיז את הידיים שלי, לא יכולתי להרים שמלת כלה מהשולחן, שזה בעצם העסק שלי, ואז הלכתי לרופאה.
רחל טלר: כשהגעתי לרופאה היא מיד שלחה אותי למיון, כי היה לי התקף לב ועברתי צנתור בבית החולים הדסה, על ידי פרופסור לוטן.
רחל טלר: מאז כבר עברתי כמה צנתורים וכמה סטנטים.
רחל טלר: הסתבכתי עם סיפור קרדיולוגי מסובך מאד, אבל לקח לי חמישה חודשים של כאבים לפני שבכלל הלכתי לבדוק את זה.
רחל טלר: למה?
רחל טלר: כי בראש שלנו יושב הרעיון שלנשים צעירות אין התקפי לב, שהתקף לב זה בדרך כלל קורה לגבר מבוגר, זקן, או יותר מבוגר מאיתנו.
רחל טלר: אבל אני בכל אופן, בגיל 49, עוד לא שמעתי על אישה עם התקף לב.
רחל טלר: לא מדברים על זה.
רחל טלר: לא סיפרו את זה, ולכן גם אני לא התייחסתי.
רחל טלר: בכל אופן, אני חושבת שבמגזר החרדי, מאיפה שאני באה, יש עוד יותר חוסר במודעות להתקפי לב ולסימפטומים שאישה צריכה לשים לב אליהם, ועל הטיפולים שהיא צריכה לקבל.
רחל טלר: האישה החרדית, עם בית מלא ילדים שמפרנסת את הבית, וגם עוד כמה דברים בצד כמו לחתן ילדים, היא כל כך עמוסה וכל כך לחוצה, שהיא בכלל לא מתייחסת ולא שמה לב אם יש לה איזה שהוא כאב או אם יש לה איזה שהוא סימפטום כמו סכרת או יתר לחץ דם.
רחל טלר: אצלם צריך להביא את המודעות עוד יותר, כדי שהם יטפלו בזמן.
דנה צפת: עדי.
עדי: שלום ובוקר טוב, קוראים לי עדי.
עדי: הגעתי היום לספר לכם את הסיפור של אמא שלי ורדה.
עדי: רציתי לספר לכם על האמא הכי טובה, האמא הכי אמיצה בעולם.
עדי: אמא שאף פעם לא ידעה מה זה להישבר.
עדי: האמא שהיה לה הרבה כוח אדם והרבה ניתנה שגוננה עלי ועל האחים שלי.
עדי: אמא גידלה אותנו לבד, כי אבא נאלץ לעבוד לממן לנו בית.
עדי: אמא שלי עשתה הכל – קניות, בישולים, אסיפות הורים, בקיצור הכל.
עדי: היא סבלה 16 שנים מסכרת, היו לה כאבים בכתף.
עדי: לא חשבנו בכלל על כיוון של לב.
עדי: ביום שישי-שבת היו לה כאבים וביום ראשון היא התחילה לגמגם.
עדי: היה לה אירוע מוחי כנראה, אבל לא ידענו בוודאות.
עדי: בשבת אבא כבר הציע לאמא לקחת אותה לחדר מיון, אבל אמא רצתה והתעקשה להישאר בבית.
עדי: למחרת חזרתי בצהריים מהעבודה ודאגתי, דאגתי מאד.
עדי: לא ידעתי מה קורה.
עדי: היא דיברה במגומגם, מוזר ממש.
עדי: לא הבנתי למה.
עדי: שאלתי אותה אם מישהו נכנס אלינו הביתה ופגע בה או עשה לה משהו.
עדי: אמא אמרה שזה קרה לה פתאום והיא לא יודעת מה זה.
עדי: אמא שלי הייתה חזקה ולא דאגה.
עדי: היא הייתה עייפה ובסביבות הצהריים היא הלכה לישון, ובסביבות שש, כאשר עדיין גמגמה, היא קמה, התעוררה וצפתה בטלוויזיה.
עדי: בסביבות תשע וחצי אבא הלך לישון ואמא אמרה שהיא תגיע עוד מעט.
עדי: אני לא ישנתי כל הלילה ודאגתי.
עדי: בסביבות ארבע בבוקר אמא התיישבה במיטה וניסתה לקום מהמיטה, אך איבדה את ההכרה.
עדי: הזמנו אמבולנס, הגיעו שני בחורים, נכנסו אלינו ולא ידעו מה זה.
עדי: אחד אמר כנראה יש נפילת סוכר, כאשר הסוכר היה על 200.
עדי: הוא נתן לה זריקת גלוקוז ושני הבחורים רצו ללכת ללא פינוי לבית החולים.
עדי: אני ואבא אמרנו להם שזה לא נראה נפילת סוכר ואבא התעקש שזה לא הסוכר וצריך לפנות אותה לבית החולים.
עדי: אחד בכלל שאל – לפנות אותה?
עדי: הוא לא רצה לעשות לה א.ק.ג ולא רצה לפנות אותה, אבל לחצנו עליו והבחור השני הציע לעשות לה א.ק.ג.
עדי: הוא עשה א.ק.ג ואמר שהוא לא יודע למה יש לאמא א.ק.ג.
עדי: של אישה זקנה, כשהיא בת 52 בלבד ושזה לא נראה הגיוני, ורק אחרי זה הוא אמר להתפנות לבית החולים.
עדי: אז עליתי איתם לאמבולנס.
עדי: רציתי לשבת מאחור, עם אמא שלי, אבל לא נתנו לי.
עדי: נסענו לחדר המיון בהר הצופים, כאשר שם עשו א.ק.ג.
עדי: ובמקום אמרו לי שאמא שלי עברה התקף לב.
עדי: התקשרתי לאבא שלי החולה וסיפרתי לו.
עדי: אבא הגיע לבית החולים כאשר אמא עברה החייאה בהר הצופים, ובדרך לעין כרם עברה עוד החייאה.
עדי: הגענו לבית החולים עין כרם והבנו מה קרה.
עדי: בתאריך 13 במאי הושתל לה לב מלאכותי, אחרי שלא היה שיפור במצבה.
עדי: אמא עברה 13 חודשים עד שהיא נפטרה.
עדי: חיכינו להשתלה, היא נלחמה כלביאה עד שהיא נפטרה ב-11 ביוני.
עדי: אבא, אחי ואני היינו איתה כל הלילה ביום לפני שזה קרה.
עדי: לא יכולנו לעזוב אותה.
עדי: אבא ואני לא עזבנו את אמא דקה בבית החולים.
עדי: היינו עושים משמרות של ימים ולילות כדי שאמא שלי תחזיק מעמד ותחזור הביתה.
עדי: החיים שלי בלי אמא הם חיים חסרים וריקים, עד כדי כך שהייתי מוכן לתת לה את הלב שלי היום, בשביל להאריך לה את החיים.
עדי: אבא שלי אומר – ריקנות עצומה.
עדי: הוא לא יכול היה לבוא לפה כי היה לו קשה מדי, ואבא גם אומר שבלי האנרגיות של אמא החיים הם לא אותם חיים, ואני מסכים איתו במאת האחוזים.
עדי: החיים בלי אמא שלי הם לא-.
עדי: אמא שלי הייתה החיים שלי.
עדי: היא לא הספיקה הרבה בגיל 52.
עדי: אנא תעזרו לנו, שזה לא יקרה לאנשים אחרים.
עדי: שלא יקרה למשפחות אחרות, כי רק מי שחווה את זה על בשרו יכול לדעת מה הוא עובר.
עדי: תודה רבה.
עדי: בבקשה.
דנה צפת: שלום, אז אחרי ששמענו על הבעיה, רצינו לדבר קצת על מה האופציות שלנו ומה אנחנו יכולים לעשות.
דנה צפת: כולנו התכנסנו לחדר וקודם כל רציתי לברך את חברת הכנסת ד"ר עליזה לביא, על ההזמנה.
דנה צפת: קודם כל רציתי לברך אותה על כל העבודה החרוצה שלה בכל ענייני הוועדה הזאת.
דנה צפת: על הדברים פורצי הדרך שהיא עושה בוועדה הזאת, שכולנו קוראים עליהם בעיתון ומתרשמים, ומאד מאד מודים לך על זה, וגם על ההכרה שלך, המיידית, שבריאות האישה זה חלק עיקרי של מעמד האישה ושוויון מגדרי.
דנה צפת: אז רציתי היום לדבר קצת, שהרי כולנו התכנסנו היום כאן כדי להתייחס לעניין הזה ומה אנחנו כן יכולים לעשות.
דנה צפת: אז רק לסכם את הבעיות העיקריות שיצאו ממה שאנחנו אמרנו היום.
דנה צפת: רוב הנשים אינן מודעות לסיכון של מחלות לב וכלי דם.
דנה צפת: כשלגבר יש כאבים בחזה, כמו שאמר ד"ר שגב, הוא מיד מתקשר למד"א.
דנה צפת: כשלאישה יש כאבים בחזה, אז היא רוצה לראות אם זה יעבור, מה יהיה וכו'.
דנה צפת: אנחנו צריכים להעלות את המודעות בקרב נשים.
דנה צפת: גם כפי שאנחנו יודעים מהרבה מחקרים, אפשר למנוע את רוב מקרי התחלואה ממחלות לב דרך אורח חיים בריא, תזונה – כמו שאמרנו, פעילות גופנית, לבדוק וללכת להיבדק, לחץ דם, שומנים, סוכרת, ולא לעשן.
דנה צפת: לעשות מוניטור.
דנה צפת: קודם כל ידיעה מוקדמת, אבחון וטיפול בגורמי הסיכון למחלות לב, מורידים את שיעור התפתחות המחלה והתמותה, והכרת הסימפטומים מביאה לטיפול בזמן ולהצלת שריר הלב.
דנה צפת: שינוי מהותי בבריאות הנשים במדינה שלנו יקרה אם אנחנו נעלה את המודעות לדברים האלה.
דנה צפת: מה ניתן לעשות?
דנה צפת: קמפיין.
דנה צפת: אנחנו צריכים להתאחד, כולנו, כל הגורמים שבחדר הזה, לקראת קמפיין כדי להעלות את המודעות בקרב נשים.
דנה צפת: מה המטרות של קמפיין כזה?
דנה צפת: קודם כל יצירת המודעות למחלות לב בקרב נשים.
דנה צפת: יותר נשים או פחות נבדקות ומאובחנות, מאובחנות בזמן.
דנה צפת: וגם, עניין שאנחנו דיברנו עליו היום, העלאת מודעות הצוותים המטפלים לגבי היקף התחלואה והתמותה ממחלות לב בנשים.
דנה צפת: יש עדיין רופאים ואחיות במדינה שלנו, ועוד אנשי בריאות, שלא מספיק מתייחסים לכאבי חזה בנשים, או בעוד סימני תעוקה.
דנה צפת: אז אנחנו צריכים לעשות את הקמפיין הזה בתקשורת, עם כל הכלים שיש לנו במאה ה-21.
דנה צפת: אנחנו בהדסה התחלנו בירושלים, עם כל האתגרים המיוחדים שיש לנו, ואני באמת חושבת, בהסתמך על האתגרים שקיימים גם במדינה שלנו, אז אנחנו התחלנו עם קמפיין בקהילה החרדית.
דנה צפת: הבאנו כאן מידע מאיפה מקבלות נשים חרדיות את המידע שלהן.
דנה צפת: רוב המידע מגיע מהעיתונות החרדית, שבקושי אומרת את המילה אישה.
דנה צפת: גם יש ירידה במודעות לגבי מחלות לב.
דנה צפת: אנחנו גם הפעלנו, ואני רציתי קודם כל להודות לאנשים שמייצגים את הארגונים החרדיים, שהגיעו היום לתמוך בעניין הזה, עמותת בשבילך וכל הנשים המשתתפות איתם מבית יעקב ומקהילת בעלז.
דנה צפת: יש גם כן בקהילה הערבית, ואני רוצה מאד להודות למאנה ברי, שארגנה תכנית גדולה מאד במזרח העיר, בשבעה בתי ספר ועכשיו התחילה בעוד חמישה.
דנה צפת: 3,500 בנות.
דנה צפת: יש לנו בנות בצד השני של החדר שבאו להציג את היוזמה שלהן בבתי הספר שלהן, והם באמת ינחו את בתי הספר האלה והפכו אותם למקום מקדם בריאות.
דנה צפת: עבדנו עם המורות, עם האימהות ועם הבנות, כדי ממש להגיע למצב שהנשים האלו- שאנחנו התחלנו להעלות את המודעות בקרב האוכלוסייה הזאת.
דנה צפת: אנחנו גם התחלנו לעבוד עם שותפים בכל העיר, ...
דנה צפת: שיש לנו נציגות פה, קהילה בפסגת זאב ששם יש לנו שיתוף פעולה נהדר, מויצ"ו, מהמתנ"סים, מכל קופות החולים, מטיפת חלב ומלשכת הרווחה, וגם מכל הפורום הירושלמי לבריאות לב האישה, אורלי בן אהרון פה, מייצגת את הפורום הזה, שבאמת הם פועלים בכל רחבי העיר.
דנה צפת: אז גם אנחנו התחלנו עם קמפיין והשתלמויות צוותים, מפני שהדאגה שלי היא להעלות את המודעות בקרב הנשים, ושזה יגיע לרופאים שיגידו אה, את אישה, אז זה יכול להיות אולי מחלת לב.
דנה צפת: אז מה עושה קמפיין?
דנה צפת: זה נתונים מארצות הברית, שמאז שנת 1984 התמותה אצל נשים בארצות הברית היא הרבה יותר גבוהה מהתמותה אצל גברים ממחלות לב, אבל פה יש התחלה של הקמפיין בארצות הברית.
דנה צפת: מיד רואים ירידה בתמותה.
דנה צפת: רואים גם עלייה במודעות.
דנה צפת: זו המודעות לגבי נשים לגבי מחלות לב כגורם.
דנה צפת: יש מידע שאומר שאפשר להעלות את המודעות בקרב האוכלוסייה.
דנה צפת: אז מה ניתן לעשות?
דנה צפת: אנחנו באיגוד הקרדיולוגי התחלנו לחשוב על קמפיין דומה.
דנה צפת: יש את הפרויקט של משרד הבריאות, התכנית הלאומית לחיים בריאים, שבאמת מתייחסת לגורמי הסיכון, ואנחנו מאד רצינו את המשך התכנית הזאת.
דנה צפת: אנחנו צריכים באמת, כל האנשים פה בחדר, לבנות כל יציאה.
דנה צפת: משרד הבריאות, האיגוד הקרדיולוגי, מרכזי בריאות לב האישה, טלי פורטר פה, בלה קויפמן לא יכלה להיות פה, גולן גם פה, המרכזים שמטפלים בנשים, הקרדיולוגיות, כל קופות החולים, הארגונים המקדמים ועמותות הנשים, אנחנו צריכים לבנות קואליציה כדי להוביל קמפיין להעלות את המודעות בקרב נשים.
רונית אנדוולט: שמי ד"ר רונית אנדוולט, ואני מנהלת תחום קידום בריאות ורפואה מונעת בקופת חולים מכבי.
רונית אנדוולט: בקופות החולים, לא רק במכבי, בכל הקופות, יש תכנית היום שמובלת על ידי משרד הבריאות, שנקראת תכנית המדדים הלאומית.
רונית אנדוולט: תכנית שכבר קיימת כמעט עשור, שבעצם מחייבת את קופות החולים לעשות בדיקות איתור מוקדם לגורמי סיכון למחלות קרדיו-וסקולאריות, ויש הרבה מאד עבודה שנעשית בקופות, בטח במכבי, אני בטוחה שגם בקופות אחרות, של עבודה פרו-אקטיבית - - -
רונית אנדוולט: אנחנו מזמנים את האנשים לבדיקות לחץ דם, לבדיקות שומנים בדם ובודקים את המשקל - - -
רונית אנדוולט: מזמנים אותם למרפאות, עושים להם מדידות, מפנים אותם לרופאי המשפחה במידה ומוצאים ערכים לא תקינים, ועושים הרבה מאד - - -
רונית אנדוולט: באיזה גיל זה קורה?
רונית אנדוולט: מגיל 35 ומעלה אנחנו מזמנים את האנשים בתדירות של אחת לחמש שנים.
רונית אנדוולט: במכבי, לבדיקות דם, לחץ דם - - -
רונית אנדוולט: אני רוצה להגיד משהו - - -
רונית אנדוולט: מי שמגיע באופן עצמאי לא מזמנים אותו.
רונית אנדוולט: אם הנתונים קיימים ואחת לחמש שנים הלכת ובדקת בעצמך את בדיקות הדם שלך ואת לחץ הדם, לא יזמנו אותך.
רונית אנדוולט: מי שלא עושה את זה – כן מזמנים אותו.
רונית אנדוולט: ואני יכולה אפילו לספר לך שבשבוע שעבר - - -
בנימין גולברט: שמי בנימין גולברט, אני מנהל אזור של קופת חולים לאומית, אחד מהאזורים בירושלים.
בנימין גולברט: נמצא איתי פרופסור הרש, הרופא האזורי שלנו, מי שהיה בעבר ראש טיפול נמרץ בשערי צדק.
בנימין גולברט: הפעילות שאנחנו עושים בתחום, כמו שמכבי באמת ציינו פה, זה לא עבודה של תרומה, זה משהו יזום, זה אקט יזום שקופות החולים לוקחות על עצמן, לעשות רפואה מונעת בקהילה, בין אם זה בסדנאות של תזונה בריאה, של סוכרת.
בנימין גולברט: בין אם זה ניידות ממוגרפיה, בשיתוף עם מכון רם, שאנחנו מביאים ניידת לשכונות מרוחקות, גם במזרח העיר דרך אגב, גם לקהילות החרדיות, כדי שנשים לא יצטרכו להתרחק כדי לעשות בדיקות ממוגרפיה, וכל מיני מדדים שצצים גם כפופ-אפים, בתוך המערכת הבריאותית שלנו, כדי לגרות ולגרום למבוטחים, לעשות פעילות מונעת כדי לקדם את המצב הבריאותי שלהם.
בנימין גולברט: בהקשר של לב, זה נכון מה שאתם מציינים פה, שאין משהו שהוא נקודתי גם ב - - -
בנימין גולברט: ברשותך, משפט אחרון.
בנימין גולברט: בנושא של לב יש עבודה שזה מגיע ממקום של תזונה בריאה ופעילות גופנית, ואם תרצי אפשר לפרט.
ארנון אפק: התשובה היא בהחלט קואליציה.
ארנון אפק: אתם יכולים לראות גם את העבודה ואת הכמות הרבה מאד של האנשים שנמצאים כאן.
ארנון אפק: יש כאן אנשים, ולא היה לך זמן, ובצדק, לדבר עם כולם, אבל נציגי איגודים, ד"ר דראוושה, נציג רופאי המלר"ד, איגוד המלר"ד, יש פה עוד רופאים מאיגוד המשפחה.
ארנון אפק: אנחנו ניקח כמשימה על ידי המועצה הלאומית לבריאות האישה, לייצר את אותה קואליציה כדי לקדם את הנושא, ואני מקווה שנוכל להציג גם תוצאות בעתיד הקרוב.
433: גברתי יושבת ראש הוועדה, קודם כל באמת ברכות.
433: אני כמעט שותפה לבניית אפילו השטחים והאגף החדש הזה, ואני 21 שנה בכנסת, ואני לא זוכרת יו"ר ועדה שלקחה על עצמה את הנושא של רפואה מגדרית, לתוך הוועדה.
433: פעם ראשונה אני חושבת שזה בצורה הזאת ובנחישות הזאת, וכל הכבוד לך.
433: אני חושבת שגם שמת את היד הכי נכון על מה שבעצם קורה פה.
433: אני לא זוכרת שזומנתי פעם, ואני לא בדיוק הבן אדם הכי לא זה, ורופא הכנסת עצמו, שהוא איש הכי מסור אולי במזרח התיכון, אני לא זוכרת שפעם אחת מישהי מאיתנו התלוננה, וכולנו עברנו, לא כולנו, אתן צעירות, אבל חלקנו עברנו את הגיל הבעייתי, שיש כל מיני כאלה, והדבר האחרון שהרופא יאמר לך – יכול להיות שזה סיפור של לב, ואני חושבת שיושבת ראש הוועדה נגעה בעניין.
433: קופות חולים מפשלות.
433: איך היא אמרה – מתים בינתיים.
433: בינתיים מתים.
433: וכשד"ר דנה צפת לקחה אותי לסיפור הזה, קודם כל אני חייבת להגיד לכם שהסתכלתי בספקנות על הנתונים.
433: מה פתאום כל אישה שלישית התקף לב?
433: סיפור של איזה גברים שרוצים כנראה לעשות לנו משהו רע.
433: מאיפה זה בכלל בא?
433: אני נבהלתי מהבורות של עצמי.
433: אחר כך באתי הביתה, אני מוקפת בנשים גם סביבי, ושאלתי, ולא חידשתי לאף אחת, כולן אמרו לי באמת זה לא הגיוני, זה מוגזם, זה לא נכון.
433: אין בכלל צל של ספק שיש פה בעיה אדירה גם של משרד הבריאות וגם של קופות החולים.
433: עכשיו, חברים, קמפיין, קצת, משהו, למה זה בכלל של הארגונים הללו?
433: מה הסיפור?
433: קצת מודעות, קצת זה.
433: הרי כל הסיפור הוא סיפור של מודעות, לא הרבה יותר מזה.
433: בסוף, אם גם הרופא עצמו, שאתה בא אליו ואתה אומר כואב לי פה, והוא אומר גברתי, יכול להיות שזה משהו עם הלב, בואי נשלח אותך.
433: ואני כבר לא מדברת על פעולה יזומה ולא בכדי את הרמת גבה ושאלת – אתם יוזמים?
433: לא צריך לעבור למדע בדיוני.
433: זה נשמע מדע בדיוני.
433: אני לא זוכרת שפעם מישהו מאיתנו קיבל פנייה.
433: עובדה, רנדומאלית, את שאלת, אף אחת לא אמרה כלום.
433: אני חושבת שזה הסיפור ואנחנו כולנו כאן בשביל להתנדב ולהעלות את המודעות ולתגבר אותה, כי הרי זה עיקר העניין, וזה בראש ובראשונה עניין של משרד הבריאות ולא של נשים טובות שמתנדבות כדי לייצר את המודעות הזאת, וזה בראש ובראשונה עניין שלכם.
433: אם מזה ייצא אותו קמפיין שמדברים עליו, מתמשך, צומח, מתפתח ולא מפסיק לטרטר, אני בטוחה שבסופה של השנה הזו אפילו כבר נראה תמותה פחותה.
433: תודה רבה.
אורלי בן אהרון: אז כן, אנחנו לפני שנה כבר התחלנו לפעול בנושא הזה.
אורלי בן אהרון: אנחנו כבר זיהינו שיש כאן, ודיברו כאן על מודעות לקויה, אני אומר אפס מודעות.
אורלי בן אהרון: וזה כתוצאה מזה שהגיעה למייל האישי כתבה מאד מאד קטנה שדיברה על התקפי לב.
אורלי בן אהרון: אני חשבתי שאם אני לא יודעת, אני מניחה שגם הרבה נשים אחרות לא יודעות.
אורלי בן אהרון: בעקבות עבודת שטח שאנחנו עשינו, יצאנו למועדוני הנשים שלנו, לשכונות, ובזמן הזה, במהלך השנה הזאת, אנחנו הגענו לאלפי נשים.
אורלי בן אהרון: אנחנו קודם כל הקמנו פורום עירוני.
אורלי בן אהרון: החברות שלנו בפורום נמצאות היום כאן בוועדה הזו, 20 נציגות של ארגוני נשים, של מועדוני נשים, של הדסה, בריאות הציבור, אחיות טיפת חלב, קופות חולים – חברו יחד כדי לעבוד בשיתוף פעולה.
אורלי בן אהרון: דיברו כאן על קואליציה, אנחנו כבר עושים את זה שנה.
אורלי בן אהרון: יש לכם כאן מסמך, אני מצטערת שאין לי יותר זמן, אבל אנחנו הכנו מסמך לוועדה הזאת, גם שמתאר בקצרה את הפעילות שלנו במהלך השנה הזו - - -
אורלי בן אהרון: אוקיי, כן, אני יודעת.
אורלי בן אהרון: וגם את ההמלצות שלנו, שנוגעות גם בנושא של הכשרת אנשי מקצוע.
אורלי בן אהרון: אנחנו רואים פה באמת בעיה חמורה מאד.
אורלי בן אהרון: לא יכול להיות שרופא משפחה, כשמגיעה אליו אישה עם תסמינים של התקף לב, ישלח אותה הביתה ויאמר לה – את עובדת הרבה מאד שעות, ואת זה שמענו הרבה מאד - אין סיבה, את כנראה מאד עייפה, ולא ישלח אותה לבדיקה יותר מדוקדקת.
אורלי בן אהרון: אז יש כאן גם את העניין של הכשרת אנשי המגקצוע, הגברת המודעות בקרב נשים לתסמינים.
אורלי בן אהרון: אנחנו גם פועלים ביחד עם ד"ר דנה צפת גם במזרח העיר, גם בקרב נשים חרדיות.
אורלי בן אהרון: קודם כל להפיץ את המידע הזה, כדי שנשים תדענה.
אורלי בן אהרון: יש היום בירושלים 15 אירועים עירוניים לציון יום האישה הבינלאומי.
אורלי בן אהרון: אנחנו מסתובבות עם השקיות האלה, להפיץ קודם כל ולחלק לנשים, כדי שתדענה מה התסמינים, שתהיינה ערניות ותדרושנה מרופאי המשפחה ללכת ולבצע בדיקה מקיפה יותר, ולא להסתפק בתשובה שהיא הרבה פעמים מאד שטחית.
אורלי בן אהרון: אני שוב, מצטרפת לברכות על הדיון הזה, אני חושבת שהוא מאד מאד חשוב, ומאחלת הצלחה למרכז לבריאות לב האישה, שנפתח ממש בזמן הזה.
ענת מימון: כמו שהוצג, למעשה הנוסח שעבר בקריאה ראשונה במליאת הכנסת כולל תיקון לחוק שכר שווה ששם נוספים שני סעיפים, אחד מהם זה הסעיף של איסוף מידע ודיון אצל המעביד, שזה הסעיף שלגביו הוסכם כבר לפני הקריאה הראשונה שייעשה תיאום, וככל שלא יימצא בשלב הזה נוסח מוסכם, הסעיף יפוצל מהצעת החוק, וזה כדי לא לעכב את הבאת שאר הסעיפים לקריאה השנייה והשלישית, אז זה סעיף 6(א) שנוסף, ועוד מעט אנחנו נצביע על הפיצול שלו.
ענת מימון: הסעיף השני זה הסעיף של פרסום מידע שזה סעיף שעוד מעט אנחנו נרחיב כמה תיקונים שהוכנסו בסעיף הזה בעקבות דיונים שנעשו, אבל הוא סעיף שקובע שמעביד שממילא יש עליו חובה לפרסם נתוני שכר של עובדים ועובדות, אז אנחנו ממבקשים ממנו התייחסות יחסית מינורית שבפרסום יהיה פשוט התייחסות לפי מין, מבחינתנו הכוונה זה לציין אם מדובר בגבר או באשה על מנת שיהיה קל יותר למפות את הנתונים ולבדוק פערי השכר.
ענת מימון: התיקון הנוסף, שזה הסעיף השלישי למעשה, הוא תיקון לחוק שיווי זכויות האשה, שם אנחנו מדברים על סעיף שכבר קיים היום והוא עוסק בגוף ציבורי שעורך דרך קבע איסוף, עיבוד של מידע הנוגע ליחידים ומפרסם את זה לציבור במסגרת פרסום כללי שנועד למטרות סטטיסטיות.
ענת מימון: שם אמרנו שגוף ציבורי שהיום כולל משרד ממשלתי ויחידות סמך, רשויות מקומיות ותאגידים סטטוטוריים, אנחנו נוסיף לשם גם חברות ממשלתיות שזה סעיף כאמור שלא הייתה לגביו התנגדות גם בדיון הקודם שהכנו לקריאה הראשונה, וגם לפי מה שהבנתי כרגע אין לגביו התנגדות.
ענת מימון: מה שכן, לגבי הסעיף של פרסום מידע, אני זוכרת, שם דיברנו על מעביד שיש חובה לפרסם לפי דין מידע או לדווח על שכר עובדים.
ענת מימון: במהלך הדיון המקדים, עלה חשש שאולי אנחנו מחילים את הסעיף גם לדיווחים קיימים לפי לדוגמה, חוק הביטוח הלאומי, לפי פקודת מס הכנסה שזו לא הייתה הכוונה.
ענת מימון: לכן אנחנו חשבנו בעצה אחת עם הדס ממשרד המשפטים, למנות את החיקוקים שהזכרנו כבר בדיונים הקודמים מבחינתנו אנחנו רוצים שזה יחול לגביהם, החיקוקים שכיום קובעים חובה על מעביד לפרסם שכר של עובדים.
ענת מימון: אנחנו מדברים על חוק העמותות, לגבי עמותות, על תקנות ניירות ערך דוחות תקופתיים ומידיים לגבי חברות ציבוריות וחברות אג"ח, ועל תאגידי מים וביוב לגבי תאגידי מים וביוב, ולכן אנחנו רוצים למנות, אני אקריא את הנוסח, ממש ספציפית את החיקוקים, אנחנו נעשה את זה בתוספת לחוק, כשאת התוספת כרגע אנחנו נחוקק את התוספת ונכניס אותה בתוך החוק, ושינוי של התוספת יהיה בצו של שר הכלכלה ובאישור הוועדה, ככל שירצו להוסיף חיקוקים או להשמיט חיקוקים מהתוספת.
ענת מימון: בנוסף, בדיון לפני הקריאה הראשונה עלה הנושא של הממונה על השכר, הדוח שמוגש לפי חוק יסודות התקציב שזה גם הדיווחים שמועברים אל הממונה על השכר לצורך עריכת הדוח, וגם הדוח שמוגש לכנסת.
ענת מימון: אמרנו שממילא היום כפי שצויין יש התייחסות בדוח לנושא המגדרי, עם זאת, כדי שבאמת לא יהיה ספק, וגם בדיווחים שמועברים אליכם, אנחנו כן רוצים להוסיף את חוק יסודות התקציב בתוספת לתוך החוק של חוק שכר שווה למנות את זה באופן מפורש.
ענת מימון: חשוב לי לשמוע אם יש הערות.
ענת מימון: אנחנו נצביע על הפיצול של ההצעה.
יעל ישראלי-נבו: בכל הנוגע לדיווחים שנוגעים לשנה הזו, הבקשות לגופים כבר יצאו, ולכן, למרות שאנחנו מפרסמים, ככל שיש לנו את המידע אנחנו מפרסמים את הנתונים לגבי מגדר, אבל בכל מקרה הבקשות כבר יצאו לגופים, לכן הדוח לגבי שנת 2013, שמתפרסם בשנת 2014, לא יוכל לכלול באופן רשמי את זה, ורק הדוח שמתייחס לשנת 2014, ומתפרסם בשנת 2015, יוכל לכלול את זה באופן רשמי.
ענת מימון: נשמע לי סביר, אני פשוט לא חושבת שצריך לציין את זה מפורשות.
ענת מימון: אנחנו מבהירים לפרוטוקול.
יעל ישראלי-נבו: שיהיה מצויין לפרוטוקול - - - קושי מבחינת התחילה.
יעל ישראלי-נבו: שיהיה ברור, כי אנחנו תחילת 2014, והדברים יוצאים כבר עכשיו.
מאירה בסוק: יש לי פשוט שאלה, לגבי "המוסד יקבע דרכים", בסעיף ב', זה נראה עמום, הוא יכול לקבוע דרכים גם בעוד שנתיים, אין פה תאריכים, אין פה כלום, זה מאוד - - -
ענת מימון: נכון, ההסמכה פה היא באמת כללית ורחבה, אבל מדובר באמת בסעיף שאנחנו הולכים לפצל, וזה חלק מהדיון שאנחנו הולכים לקיים, זה לראות באמת איזה דרכים, ואם למקד יותר.
הדס אגמון: רק לגבי המונח של התייחסות לפי מין שדיברנו על זה קצת, לסוג ההערות לפרוטוקול, בקשר לדיווחים של העמותות, למשל, מדובר באמת בדיווח על חמשת מקבלי השכר, ולכן, אני לא חושבת שיש משמעות רבה לשאלה אם מציינים ליד כל אחד מהשמות האם זה זכר או נקבה, או שלחילופין אומרים ששלושה מתוך החמישה הם כך או כך, אבל מבחינת הדיווח של הממונה על השכר, אנחנו חושבים שגם הדיווח כמו שהוא קיים היום, שזה איזשהו ניתוח סטטיסטי יותר, פרק רוחבי שמתעסק בנושא הזה, גם משרת את התכלית של החקיקה, וגם עומד בדרישות של הסעיף, ויש בו פגיעה פחותה בפרטיות.
הדס אגמון: מבחינתנו אנחנו מבינים את זה כך, שכך אפשר וכך אפשר.
ענת מימון: אני חושבת שזה גם תלוי פרסום, כלומר, הממונה על השכר באמת לא מפרסם בדוח שלו שמות ספציפיים, נכון?
ענת מימון: ולכן מן הסתם מסוג הפרסום.
הדס אגמון: הוא מפרסם לפעמים בעלי תפקיד, הוא מפרסם מנהל, מחלקות, מנהל בתי חולים ממשלתיים.
חמוטל בן דור: השאלה אם צריך להוסיף שם מין, מגדר.
ענת מימון: זו הכוונה הייתה בסעיף לגבי הפרסומים האחרים.
ענת מימון: אבל שוב, יכול להיות שמטבע הדברים בגלל שמדובר בדוח אחר שהמטרה שלו באמת היא סקירה יותר רחבה, ולא למנות שכר של בעלי תפקיד ספציפי, כמו שמדובר בעמותות ובחברות ציבוריות, אני חושבת שגם הפרשנות של הדס מתקבלת.
חמוטל בן דור: שלא צריך לפרסם מגדר?
ענת מימון: אבל בפרק המגדרי, כמובן שכן צריך יהיה להתייחס, כך וכך בעלי שכר הם נשים, וכך וכך בעלי שכר הם גברים, הניתוח כן יהיה צריך לעשות לפי מין.
חמוטל בן דור: בפרק של בעלי שכר גבוה לא צריך לפרסם - - -
הדס אגמון: נשאיר לכם שיקול דעת יותר רחב איך לעשות את הניתוח המגדרי, אבל לא בהכרח שאתם צריכים ליד כל אחד ואחד לציין את המין שלו.