GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תהילה אלטשולר: ממש בקצרה.
תהילה אלטשולר: אני לא חושבת שהמחלוקת בינינו היא גדולה כמו שאת מציגה אותה, גם אני חושבת שיש צורך בפעולה מכל מיני כיוונים.
תהילה אלטשולר: אמרתי קודם, אני לא חושבת שמועצת העיתונות היום ממלאת את תפקידה כפי שהיינו רוצים שהיא תמלא את תפקידה, אבל ללא ספק צריך לרתום פה כל מי שאפשר.
תהילה אלטשולר: הסיפור של הביזוי, מה שאני מתכוונת לומר ושזה יישמע בצורה הזאת, זה כוחה של המדיה החדשה, היא משנה מאוד את הדנ"א של התקשורת, התקשורת המסורתית בישראל עומדת על נפשה כדי לשרוד כלכלית וחלק מהתוצרים של זה הוא מה שאנחנו רואים כאן, זה ניסיון מאוד מאוד מכוער להתמסחר בכל מחיר.
תהילה אלטשולר: אבל היכולת להשתמש במדיה החדשה כדי להפעיל מנוף נוסף שלא היה קיים לפני עשור על התנהלותה של המדיה, אני תולה במנוף הזה תקוות.
תהילה אלטשולר: אני חושבת שהדבר הזה הוא חשוב.
תהילה אלטשולר: שוב, מה שאמרת, החלת כללי הרשות השנייה והכול, אני נמנעת מלדבר על זה.
תהילה אלטשולר: יושבת עכשיו על המדוכה ועדת שכטר.
תהילה אלטשולר: מה שניסינו לעשות כאן זה למעשה להתייחס באופן כללי גם לסיקור חדשותי עיתונאי, איך מסקרים, איך מתארים אלימות מינית, למשל בסוגיות של כניסה לפרטים, זאת השאלה שאת העלית קודם, האם אפשר להשתמש בתיאורים פורנוגראפיים של הפגיעה, כאילו במסווה של סיקור עיתונאי.
תהילה אלטשולר: דיברנו על הנושא של צילומים וצילומי אילוסטרציה שמקבעים תודעה יותר מהכול ועל תכניות תחקירים.
תהילה אלטשולר: אחר כך עסקנו קצת גם בסוגיות של דרמה ותוכן עלילתי אחר.
תהילה אלטשולר: אני חייבת לומר ששם המצב הוא יותר רגיש, מפני שכאן יש איזה שהיא תביעה כלפי אמצעי התקשורת, 'בואו ובכוח תכניסו לתוך השוק תכני אנטי אלימות מינית', שזה, שוב, אני אומרת, מנקודת ראות של מחוקק זאת התערבות הרבה יותר גדולה.
תהילה אלטשולר: אבל זה כוחו של קוד אתי, להבדיל למשל מחקיקה בכנסת.
תהילה אלטשולר: התעסקנו באופן די רחב בזכויות של משתתפי תכניות מציאות, כי זה בעצם היה הטריגר לכתיבת כל הקוד הזה ודיברנו על שני היבטים, הן על ההיבט של לחץ על המשתתפים לעשות דברים שיכולים להיחשב אלימות מינית, כמו לפסל על שדיים של משתתפת, וגם בהקשר של ללחוץ על אנשים להתוודות על דברים שהם עברו, תוך כדי התכנית.
תהילה אלטשולר: ההיבט השלישי הוא ההיבט של היחסים בין אנשי הפקה למשתתפים, ששוב, הופכים להיות יחסים לא בין עובד ומעביד, אבל ללא ספק אלה יחסי מרות, כמו שהיינו רוצים לראות אותם ברוח החוק.
תהילה אלטשולר: התייחסנו גם בסעיף אחד לסיפור של פרסומות, שגם עלה בחורף האחרון כדבר שאפשר לדבר עליו.
תהילה אלטשולר: אני חושבת שהנציגות של תא העיתונאיות יציגו קצת יותר לעומק את הקוד שלהן.
תהילה אלטשולר: ושוב, האמירה צריכה להיות כזאת, צריך להיות קוד רחב, שנוכל לשאת אליו עיניים, צריכים גם להיות קודים יותר ברורים, עם דוגמאות שיוחלו בתהליך הסברתי בתוך כל אחד מאמצעי התקשורת, והפעילות, עוד פעם, חייבת להיות רב מערכתית.
עליזה לביא: אורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית.
אורית סוליציאנו: אני מאוד מברכת על הדיון הזה ובעצם על מה שאת עשית, כי אנחנו לפני שלוש שנים, באיגוד מרכזי הסיוע, החלנו תהליך של ליזום קוד אתי בתכניות ריאליטי והתהליך התמסמס ובעצם בזכות הדיון שאת כינסת לפני כמה חודשים הצלחת לכנס את כולנו ואני חושבת שזה הישג בלתי רגיל.
אורית סוליציאנו: כארגון וולונטרי או כארגון לשינוי חברתי, אני חושבת שלא היינו מצליחים לעשות את מה שאת עזרת לנו לעשות.
עליזה לביא: דלית, מנהלת הוועדה, מזכירה לי שזה היה בדיון הפותח ועכשיו הדיון הסוגר.
אורית סוליציאנו: אז באמת אני מאוד מברכת אותך, גם מתוך ההבנה שלך את הנושא התקשורתי ואת ההבנה של המשמעות של זה ואני גם רוצה להגיד תודה לשותפותינו בתא העיתונאיות, כי בעצם אין משמעות לתהליכים האלה בלי העבודה של כל הגופים האלה יחד, כל אחד בספרה שלו.
אורית סוליציאנו: אנחנו, כמייצגים את הקול של הנפגעות, ואני מאוד מחזקת את מה שתהילה אמרה, מקבלות כל הזמן שיחות ותלונות מנפגעות שממש נמצאות, אני לא יודעת איך להגיד את זה, בחרדה קיומית על סף תהום כשהתקשורת רודפת אחריהן.
אורית סוליציאנו: גם החקיקה.
אורית סוליציאנו: הייתה לי באמת התלבטות, לפני שבועיים הגשתי תלונה במשטרה נגד אתר שפרסם את התמונה של המתלוננת בפרשת ברלד, שהייתה מפוקסלת בשאר העיתונים.
אורית סוליציאנו: אנחנו לא הגשנו תלונה, אבל אנחנו נעשה את זה בפעם הבאה, נגד כל כלי התקשורת שלא מודעים לסעיף 352ג בחוק העונשין שאומר שם שאסור לכלי תקשורת לרדוף בצילומים, גם צילומים מפוקסלים, אסור לעשות את זה וכל כלי התקשורת עושים את זה.
אורית סוליציאנו: אני דיברתי עם כמה כתבים, הם לא יודעים, אז אנחנו ביקשנו ממנכ"ל מועצת העיתונות שיוציא מכתב אזהרה, יותר נכון הודעה, אבל אם לא, בפעם הבאה אנחנו נצטרך להתחיל להגיש תלונות.
אורית סוליציאנו: אני לא ארד לכל הפרטים, אני בעיקר חושבת שנעשה כאן מעשה ועכשיו צריך להגיע לשלב הבא, איך מטמיעים את הקוד הזה.
אורית סוליציאנו: אנחנו עשינו בשנה שעברה כמה סדנאות ב'ידיעות', ברשות השידור, בוואלה, כשהמטרה להציג את הנושא של פגיעה מינית ואת הטראומה שנגרמת עקב ה - - -
עליזה לביא: הסדנאות האלה התחילו אחרי 'האח הגדול', נכון?
אורית סוליציאנו: הם התחילו בשנה שעברה, אני אגיד לך בעקבות מה בדיוק היא התחילה.
עליזה לביא: דנה רון ו'האח הגדול', נכון, אילת?
ליאת קליין: אז התחילה ההידברות על הקוד הזה.
עליזה לביא: אני זוכרת את הדיון שהיה אז במועצת הרשות השנייה ואז בעצם - - -
אורית סוליציאנו: אני חושבת שהרבה פעמים העיתונאים לא מודעים למה זה פגיעה מינית ולמה הסיקור התקשורתי גורם לפגיעה מינית.
אורית סוליציאנו: הסדנה הספציפית ב'ידיעות' התחילה כי היה סיפור של נערה שעברה אונס קבוצתי, נערה בת 12 ומה עשו, לדעתי, כנראה עורכי הדין או מי שהיה בצד כנגד, הם פרסמו בפייסבוק את כל התכתובות עם הנערה הזאת.
אורית סוליציאנו: כשקראתי את זה התחלחלתי, כי מי שקורא את זה, האזרח הרגיל, חושב 'אוי איזה נערה מופקרת'.
אורית סוליציאנו: ילדה בת 12, שכנראה עברה חוויות מאוד קשות שגרמו לה להגיע למצב הזה, ומה פתאום הם מפרסמים את ההתכתבויות שלה בפייסבוק?
אורית סוליציאנו: זה פשוט צרם ואני חייבת לציין שרון ירון, העורך הראשי של 'ידיעות אחרונות' קיבל אותנו בזרועות פתוחות.
אורית סוליציאנו: אנחנו לא הצלחנו עדיין עם כל כלי התקשורת לעשות את זה, אני מקווה שגם בעזרת תא העיתונאיות ייפתחו לנו דלתות, גם אפרופו מה שהיה אתמול בערוץ 10, בצינור לילה.
אורית סוליציאנו: אנחנו רוצים מאוד להיכנס לשם.
אורית סוליציאנו: ממה שראינו בסדנאות, העיתונאים לא היו מודעים לעובדה שהסיקור התקשורתי יכול להוות טראומה.
עליזה לביא: אבל אני רוצה רגע לשאול ולחבר את הדברים שאמרה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, במקום הזה שאת באה ומנסה להסביר או לספר את הסיפור לאותם עיתונאים, אבל יש פה תחרות, בעיקר בקרב העיתונאים הצעירים של לרוץ, של להביא כותרת, של לספק, של למכור את העיתון, הרי בסופו של דבר אמצעי התקשורת בשורה התחתונה זה מאזנים, איך אני מוכר יותר, וסיפורים כאלה מוכרים.
עליזה לביא: מה התשובה שלך לזה?
אורית סוליציאנו: אני דווקא מביאה תשובה ששמעתי מהעיתונאים.
אורית סוליציאנו: העיתונאים אמרו לנו, למשל במקרה של סיקור אבל, אחרי פיגועים, אחרי הרבה שנים שהייתה תחרות ביניהם הם הגיעו להסכמה לא כתובה שהדבר הזה צריך להיפסק וכיום הוא לא מתקיים.
פנינה תמנו: זה הגיע מתוכם.
אורית סוליציאנו: מתוך העיתונאים.
הדס שטייף: אני חייבת, סליחה רגע, כי זה ממש חשוב.
הדס שטייף: בסך הכול אנחנו התחלנו בתהליך שהוא עבודה אמיתית, בגלל כל הסיבות האלה, מועצת העיתונות שהיא די חלשה ועוד כהנה וכהנה ואנחנו התחלנו בסדרת פגישות עם ראשי המערכות כדי להגיע איתם להבנה סביב עניין הקוד האתי.
הדס שטייף: היינו כבר בערוץ 10, היינו בערוץ 2, והם מאוד פתוחים - - -
עליזה לביא: את היית בערוץ 10 וקורה מה שקורה בתכנית צינור לילה, איך זה מתכתב אחד עם השני?
פנינה תמנו: לוקח זמן עד שרמת המדיניות גם יורדת.
הדס שטייף: כן, אבל מצד שני הטלטלה הזו דווקא מחזקת אותנו עם ההגעה שלנו לאמצעי התקשורת כדי לבקש את השוויוניות בשידור ואת הקווים האדומים, כי זה גם עוזר לאמצעי התקשורת.
הדס שטייף: גם להם יש אינטרס, ואיפה האינטרס שלהם?
הדס שטייף: זה מעקר את התחרות, זה גורם להם להיות קצת יותר רגועים ויותר שפויים כשהם לא חוששים שאם הם לא יראיינו את הילדה בת ה-7 אז הערוץ האחר יעשה את זה.
הדס שטייף: זה מאוד מאוד חשוב - - -
פנינה תמנו: ברשותך, זה תא העיתונאיות בשיח עם ראשי המערכות?
הדס שטייף: בדיוק, כשזה כמובן סביב הקוד האתי.
הדס שטייף: זאת אומרת הוא על השולחן.
פנינה תמנו: שאלה, מדוע למשל בפגישה כזאת, לא שאני רוצה לנהל את עבודתכן, אני בטוחה שאתן יודעות איך לעשות את זה, אבל למה לא להגיע עם כוח נגיד שהוא מגובה- - - ?
הדס שטייף: אנחנו כרגע בשורה של פגישות מקדימות, קודם כל להציג את העבודה ואת הרעיון, לקבל באופן עקרוני את ההסכמה, כשהרעיון הכללי הוא אחר כך, וגם דיברנו עליו יחד עם ארגון נפגעות תקיפה מינית, לעשות איזה סוג של חתימה פומבית מחייבת ואז זה כמובן גם סביב פרסום המחויבות.
הדס שטייף: אבל כדי שהם יבואו ויחתמו אנחנו חייבים לעשות את העבודה המוקדמת והיא עבודה לא קלה.
הדס שטייף: הכול הוא תהליך, כמו כל דבר, אנחנו מטמיעים, זה איזה שהוא תהליך.
הדס שטייף: לכן אני חושבת שכדאי לדלג על השלב של ה - - - כי אנחנו כבר באמצע העבודה, ובאמת לעבור לעניין ה - - -
אילת מצגר: אני חושבת שהדברים מתרחשים במקביל ואני חושבת שטוב שיש הרבה כוחות.
אילת מצגר: יש תהליכי ההסברה והשכנוע, לצערי הרב אנחנו ניאלץ להשתמש גם בתהליכים של הגשת תלונות במשטרה, כשהחוקים לא ייאכפו, גם מה שקורה כאן בכנסת, גם לעשות אירועים ציבוריים.
אילת מצגר: המאבק הוא רב ממדי.
אילת מצגר: אני אולי אציין שבסדנה שעשינו בוואלה, יחד עם עורך וואלה ינון מגל, אז הוא באמת אמר את מה שאת אמרת, 'אם אין חוק, אז אין'.
אילת מצגר: אחר כך יצאנו החוצה - - -
לינוי בר גפן: אבל יש חוק.
אילת מצגר: לא, אני מדברת על דברים שאינם בחוק.
פנינה תמנו: לא, אין חוק שלא לראיין ילדה בת 7.
לינוי בר גפן: יש, בוודאי שיש.
לינוי בר גפן: אתה לא יכול לראיין את הילדה בת ה-14, באישור ההורים - - -
עליזה לביא: אבל, לינוי, אם ההורים מסכימים להכניס את ה - - -?
קריאה: מתחת לגיל 14 אין משמעות להסכמה של - - -
עליזה לביא: חברות, אני לא שומעת כלום.
פנינה תמנו: לינוי, אני יודעת שהוגשה עכשיו הצעת חוק, אני יודעת שאין חוק.
לינוי בר גפן: יש חוק.
עליזה לביא: חברות, לינוי בר גפן, בבקשה.
לינוי בר גפן: אני מזכירה לכם, לא מזמן התראיינה, נדמה לי שזו הייתה השופטת בדימוס סביונה רוטלוי, היא התראיינה אצל קרן נויבך וגם הסבירה שכשאתה מראיין את הילדה בת ה-14 אחרי זה אתה מייצר מצב של עדות שהיא - - -
פנינה תמנו: אבל השופטת סביונה רוטלוי הגישה הצעת חוק יחד עם חברתי יפעת קריב לעניין ראיונות שעושים לקטינים.
לינוי בר גפן: חבר'ה, אני יכולה להראות לכם, יש כל כך הרבה חוקים שכבר נחקקו ועדיין אתם מגישים הצעות חוק כאלה, אבל החוק כבר קיים.
לינוי בר גפן: אכיפת החוק לא קיימת וידיעת החוק לא קיימת.
עליזה לביא: רגע, לפני זה, אתמול, כשהתקשרתי אלייך, אילת, וביקשתי שתעשי לי סדר מה קיים ומה לא קיים, מה כתוב ומה לא כתוב, ומה בעצם ההסכמה הרווחת שאת אמרת לי 'עליזה, נחצה קו אדום'.
עליזה לביא: אז בואי תעשי לנו רגע סדר מבחינתך כמועצת הרשות השנייה - - -
הדס שטייף: לפני זה אני חייבת להגיד משהו.
הדס שטייף: בבית משפט כמו גם במשטרה הם לא יכולים לחקור ילד עד גיל 14, לדעתי, או משהו כזה, אלא באמצעות חוקר ילדים וזה מעוגן בחוק.
הדס שטייף: גם אם ההורים מסכימים, וזה בדיוק היה - - -
פנינה תמנו: אבל ברוך ה', כי ראינו שגם בין כותלי בית המשפט יש דברים שקורים ולצערנו - - -
עליזה לביא: אז בואו נבין מבחינה משפטית איפה אנחנו עומדים.
אילת מצגר: אני חושבת שעצם העובדה שאנחנו מנהלות על זה ויכוח זה אומר שיש אי בהירות בסוגיה הזו וזה אור אדום לכולנו, זה רמזור שאנחנו צריכים להבין שיש פה בעיה וצריך לפתור אותה.
אילת מצגר: ברמה הפורמלית ביותר, ככל שידוע לי, חברותיי אולי לא מסכימות איתי, אבל אני לא חושבת שכדאי שנתווכח על זה, אבל ככל שידוע לי אם יש הסכמה של ההורים, כן אפשר לראיין את הילדה הזו, השאלה אם אנחנו רוצים שההסכמה הזו זה יהיה מה שיאפשר לראיין את הילדה הזו, כי בעצם אנחנו נמצאים כאן מתוך תחושה של תסכול שאנשים שעושים במלאכה, אין להם את המצפן הפנימי למנוע מאיתנו ומהנפגעים האלה את הדברים שבעצם לא צריך לעשות.
עליזה לביא: אז מה קיים בעצם?
אילת מצגר: מה שקיים זה כללים שמדברים על חשיפת פריטים - - -
עליזה לביא: כללים?
אילת מצגר: יש חוק, יש כללים.
עליזה לביא: כללים של הרשות השנייה?
אילת מצגר: לרשות השנייה יש כללי אתיקה, שהם מתייחסים לכך שאסור לחשוף פרטים של אנשים שנפגעו, של אנשים שנמצאים במהלכים כאלה, אסור לחשוף קטין שנמצא במשפחה שיש לגביה איזה שהוא עניין משפטי שמתנהל, שהקטין יכול להיחשף בעניין הזה, קל וחומר אם הקטין הזה הוא זה שנפגע.
אילת מצגר: ברגע שיש את ההסכמה של ההורים אנחנו עוברים למגרש אחר.
אילת מצגר: השאלה אם ההסכמה הזו מספקת בעינינו כחברה, זה הדבר שאנחנו צריכים לדבר עליו.
עליזה לביא: בעצם הכללים שלכם חלים על נניח הזכיינים, לדוגמה קשת, רשת, אבל הם לא חלים על מאקו.
עליזה לביא: כלומר הראיון עם הילדה בת 7 יכול להיות משודר במאקו, אתם לא מפקחים על מאקו.
אילת מצגר: יכול להיות משודר במאקו.
פנינה תמנו: אבל אני מדברת על משהו מעבר לרשות השנייה.
פנינה תמנו: האם יש חוק או - - -
עליזה לביא: רגע, אנחנו שומעים את הרשות השנייה, כי מבחינתנו הרשות השנייה - - -
פנינה תמנו: האם קיבלתי כבר את רשות הדיבור או עוד לא?
עליזה לביא: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, אנחנו מבינות שאנחנו בתהליך ואנחנו בתהליך מול אמצעי תקשורת.
עליזה לביא: יש פה בעיה, גם אם אנחנו נאכוף בטלוויזיה המסחרית, אז את רואה שהאתרים המקוונים לא, ואת רואה ש - - -
פנינה תמנו: אבל אני שואלת שאלה אחרת, אני לא רוצה להתמקד ברשות השנייה, עם כל הכבוד, אני רוצה לדעת מה קיים מבחינת חקיקה, כמו שאמרה העיתונאית לינוי בר גפן, היא אמרה שאסור לראיין ילדה בת 7, לא לפי חוק הרשות השנייה, אני רוצה לדעת מה קיים ברמה - - -
עליזה לביא: אני רוצה לשמוע קודם את אילת, אחרי זה אני אשמע אם יש למישהו להוסיף מבחינת חקיקה.
עליזה לביא: מה שמעניין אותי, הרי אם יש חוק הוא היה אמור גם לחול עליכם, אתם לא עובדים באי או בחלל בודד.
עליזה לביא: מעבר לכללים הנוספים שאתם הוספתם ואתם מוסיפים לאורך הדרך כי אתם מזהים פרצות או חולשות או התקדמות טכנולוגית כזו או אחרת, אז בואי תגידי לנו, הרי אתם כפופים לחוק מדינת ישראל, הרי אם קיים חוק הוא גם אמור להיות מוחל עליכם, לכן אני לוקחת אתכם כמקרה בוחן, כי אם קיימת רגולציה זה אתם.
עליזה לביא: אז בואי נשמע איפה אתם.
אילת מצגר: ברור.
אילת מצגר: כשאני מדברת על חוק אני לא מדברת רק על החוק שלנו, כי ברור שהגורמים שאנחנו מפקחים עליהם צריכים לפעול לפי כל חוק שקיים במדינת ישראל.
אילת מצגר: לכן בסוגיה הזו קודם כל צריך להגיד שהנושא עדיין נמצא בבדיקה.
אילת מצגר: אנחנו עוד לא יודעים את כל העובדות.
אילת מצגר: על פניו נמסר לנו שכן הייתה כאן הסכמה, יש ויכוח סביב העובדה אם הייתה הסכמה או לא, אבל מה שאין ויכוח לגביו זה שזה היה מזעזע, מה שנעשה, ושלא צריך לעשות את זה.
אילת מצגר: אני חושבת שכולנו יכולים להסכים על זה.
אילת מצגר: למה הנושא של הקוד האתי הוא יפה ואני כל כך שמחה שתהילה הרימה את הכפפה ותא העיתונאיות, העובדה שהן עושות כרגע, זה בדיוק מה שצריך לעשות, כי ההצלחה של רגולציה בדבר הזה תלויה בהסכמה של הגורמים שעוסקים במלאכה לקחת על עצמם את הכללים האלה.
אילת מצגר: כי כמו שאת אומרת, יכולים להיות 20 חוקים, וכמו שלינוי אמרה, יש 50 חוקים, אבל הם לא נאכפים, אנשים לא מבינים אותם, יש התפלפלויות, זה כן, זה לא, צריך שהגורמים - - -
פנינה תמנו: אבל אני חייבת לעצור, בגלל שזה התקשורת אז חייבים - - - אני חושבת שאנחנו פה מתבלבלים.
פנינה תמנו: עם כל הכבוד, השיח הזה קצת צורם לי, כי אני נמצאת בהמון ועדות בשנה האחרונה ואני שומעת את השיח ופתאום פה השיח הוא כאילו 'צריך את רצונם הטוב'.
פנינה תמנו: יש חוק, מי שעובר על החוק - - -
אילת מצגר: לא, ממש לא.
אילת מצגר: את מפרשת לא נכון את דבריי.
פנינה תמנו: עליזה, זו התפיסה שלי, אני נורא מצטערת.
פנינה תמנו: זה נראה לי, גם כמישהי שמאמינה בחופש ביטוי וגם כמישהי שבאה מעולם העיתונות, צריך לבוא ולומר, קודם כל יש קווים ברורים, מי שעובר על החוק, לא לפחד להגיש נגדו תלונות, לא לבוא ולומר הפעם לא נגיש תלונה, כן צריך דווקא לעודד ללכת עם הדברים האלה למשטרה וללכת איתם לבית משפט, וכאשר עורכים ייקנסו וכאשר מערכת תשלם את המחיר, אז גם יבינו שלא עושים את זה.
הדס שטייף: המשטרה לא מתעסקת עם - - -
פנינה תמנו: את יודעת מה?
פנינה תמנו: המשטרה לא תתעסק, אז נלך עם זה לבית המשפט.
הדס שטייף: המשטרה לא מתעסקת עם זה.
פנינה תמנו: הרי את יודעת את זה, יש לך ניסיון רב, יש עורכים שאולי יצפצפו, אבל הרבה מאוד עורכים, כאשר הם יודעים שזה בניגוד לחוק, הם מוותרים על החומר.
הדס שטייף: בסך הכול כשמדובר על ילדה בת 7, ואמרה את זה מאוד יפה - - -, החוק מדבר על זה שאסור ל - - -
כרמית פולק כהן: לפרסם.
כרמית פולק כהן: היא משתמשת במילה 'לפרסם', לא לראיין.
כרמית פולק כהן: לכן בהקשר הזה - - -
הדס שטייף: כשאת מסתכלת על זה, הכוונה בסופו של דבר כל הדברים האלה שאסור - - -
כרמית פולק כהן: אין כוונה.
לינוי בר גפן: אנחנו לא מראיינים למגרה, הכוונה בראיון היא לפרסם את זה.
עליזה לביא: רגע, אני רוצה להקפיד על רשות הדיבור.
עליזה לביא: אני רוצה לשמוע אותך עכשיו, עורכת הדין כרמית פולק מהמועצה - - -
אילת מצגר: אבל, עליזה, אני מתנצלת, אני לא סיימתי.
עליזה לביא: אני יודעת, אבל רק הבהרה לגבי הסוגיה הזאת ואני חוזרת אלייך.
עליזה לביא: המועצה הלאומית לשלום הילד, הבהרה לגבי הפלפול הזה, כן חוק/לא חוק.
כרמית פולק כהן: סעיף 24א לחוק הנוער (טיפול והשגחה) קובע שאסור באמת, כמו שתא העיתונאיות אמרו, לפרסם קטין בכל מיני נסיבות, את דמותו, את קולו, כל אלמנט מזהה שהוא, בין הסיבות, בין היתר, שנעברה בו עבירת מין וכו'.
כרמית פולק כהן: המילה 'לפרסם' היא קריטית פה, בגלל שלא כתוב לראיין ולכן למעשה אפשר לראיין אותו, פלוס טשטוש קול, טשטוש פנים, הסתרת בגדים וכו'.
תהילה אלטשולר: המילה היא 'לזהות'.
תהילה אלטשולר: זאת המשמעות של חוק הנוער (טיפול והשגחה).
כרמית פולק כהן: בדיוק.
כרמית פולק כהן: זו הבעיה, כי לכאורה אני לא יודעת מי הילדה בת ה-7 שהתראיינה אתמול.
כרמית פולק כהן: לכאורה הם עמדו בחוק, לכאורה.
תהילה אלטשולר: אנחנו עובדים על תיקון.
כרמית פולק כהן: חברת הכנסת רוזין לא נמצאת פה, אבל אני אגיד שבשיתוף עם המועצה לשלום הילד מיכל רוזין הגישה הצעת חוק שבהצעת החוק הזאת באמת ישנם שני סעיפים שאחד מהם הוא סעיף שאומר שאסור לראיין - - -
פנינה תמנו: אבל זו אותה הצעת חוק שאני דיברתי עליה שגם אנחנו הגשנו.
כרמית פולק כהן: אני מדברת על מה שאני יודעת.
כרמית פולק כהן: אחד מהם באמת אומר שאסור לראיין קטינים מתחת לגיל 16, אנחנו כן דיברנו על גיל 16, כי אנחנו חושבים שיש צורך להגן על קטינים בגילאים נמוכים הרבה יותר, עיין ערך מה שקרה אתמול, שאין ספק שהשיח גם, ראו את השיח של הילדה בת ה-7, כשהיא אומרת, מה עשו לך?
כרמית פולק כהן: 'מעצבן', זאת אומרת אין ספק שהשיח הוא אחר עם ילדה בת 16 או ילדה בת 7, לא צריך בכלל אפילו להסביר את ההקשר הזה.
כרמית פולק כהן: בנוסף, הדבר השני שנכתב בהצעת החוק הזאת הוא שבכל מקרה שבו מחליטים לראיין פוגע, בגיר לכל הדעות, יהיה צריך לראיין גם אחת מבני המשפחה או נציג של הנפגע, על מנת שהשיח התקשורתי יהיה מאוזן ועל מנת שגם הנפגעים יקבלו ביטוי נכון בתקשורת, ולא יוצג רק השיח, כמו שאמרת, בפייסבוק שפרסמו רק את ה - - -
עליזה לביא: אילת, אני חוזרת אלייך.
אילת מצגר: אני רוצה לסיים את דבריי, כי אני מתרשמת מהתגובה של חברת הכנסת פנינה שאני לא הסברתי את עצמי נכון.
אילת מצגר: אני חושבת שצריך להיות מאוד ברור שמה שקרה הוא לא מקובל עלינו.
אילת מצגר: אם היה אפשר לקבוע הפרה היום על הדבר הזה, זה מה שהיינו עושים והיינו מטפלים בזה.
עליזה לביא: למה אי אפשר לקבוע הפרה?
אילת מצגר: מכיוון שיש שאלה לגבי הנושא של הסכמת ההורים.
אילת מצגר: כפי שהוסבר לך כאן, אם הייתה הסכמה של ההורים, אז זו לא הייתה עבירה לראיין את הילדה הזו.
פנינה תמנו: כמה הגשתם בשנים האחרונות?
פנינה תמנו: זו השאלה האמיתית, את יודעת מה?
פנינה תמנו: אני נורא מצטערת, חברת הכנסת עליזה לביא, אבל זו באמת השאלה, בסוף אם הרשות השנייה - - -
עליזה לביא: זאת לא השאלה עכשיו.
אילת מצגר: מה?
אילת מצגר: לא שמעתי את השאלה.
עליזה לביא: כמה הפרות הגשתם.
עליזה לביא: זאת לא השאלה.
אילת מצגר: כי לשמחתנו לא היו הרבה עבירות כאלה.
אילת מצגר: אם זה היה קורה יותר אז היינו במצב רע.
אילת מצגר: אבל רק שנייה, אני רוצה להגיד, אני חושבת שהתסכול של כולנו נובע מכך שיש כאן גורמים שעשו משהו שכולנו יודעים שאין לעשות את הדבר הזה.
אילת מצגר: לפעמים לא צריך להגיד שאסור לעשות משהו, כולנו מרגישים בתוכנו שיש לנו את הגבולות שלנו וכשדבר כזה בא ומכה בנו ואנחנו רואים שלא לכולם יש את אותם גבולות, אז אנחנו אומרים 'אוקיי, כנראה שצריך - - -
עליזה לביא: אני רוצה להחזיר אתכם למה התכנסנו כאן.
עליזה לביא: אני לא רוצה לחזור על הדיון שקיימנו פה בראשית המושב.
עליזה לביא: היינו בדיון הזה ובאנו ואמרנו שהמצב הגרוע הביא אותנו לבוא לאחד כוחות.
אילת מצגר: אז אנחנו אחרי שכבר יש הצעה לקוד שאנחנו קיימנו עליו דיון ארוך ומעניין במכון הישראלי לדמוקרטיה.
אילת מצגר: אנחנו נעשה עליו עוד עבודה.
אילת מצגר: אני חושבת ואני חוזרת למה שאמרתי, שהחשיבות זה באמת הסכמת הגופים שיקבלו על עצמם את העקרונות האלה, כדי שאנחנו נדע שכולם מסכימים לגבי מה מותר ומה אסור.
אילת מצגר: והעבודה שהדס דיברה עליה, לדבר עם הארגונים, לקבל את ההסכמה, שזה יחלחל למטה לאותם עיתונאים צעירים שלא בדיוק רואים את הדברים שרואים המנהלים שלהם, שכולם ידברו באותה שפה, זו החשיבות של הדבר הזה.
אילת מצגר: עכשיו, אם אנחנו נראה שזה לא עובד כך, אז יכול להיות שלא תהיה בררה אלא כן לחוקק עוד חוק.
אילת מצגר: אני מסכימה עם מה שאמרה תהילה, האיום של החוק הוא מאוד משמעותי.
אילת מצגר: החיקוק שלו לא בהכרח יביא אותנו למקום שאנחנו רוצים להגיע אליו, אנחנו רוצים להגיע למקום שכל עיתונאי, כל אחד שעוסק במלאכה, יידע שמה שנעשה זה דבר שלא ייעשה, לא ייעשה בכל אמת מידה של חברה שאנחנו רוצים לחיות בה, להגן על הילדים שלנו ועל הציבור שצופה בזה, גם על מי שנפגע וגם על מי שצורך את התקשורת הזאת.
אילת מצגר: לכן יש חשיבות מאוד גדולה לקבוע קוד שיהיו בו פרמטרים שהגופים כן מסכימים לגביהם, וזה לא אומר שצריך ללכת לכל אחד ואחד ולקבל ממנו את הווי, זה אומר שיש פה עקרונות שכולנו מסכימים, כולנו סביבם, ואז אם אנחנו רואים שהדבר הזה לא עובד, לצערי, יכול להיות שאנחנו צריכים לחשוב על מהלך יותר אגרסיבי מבחינת חקיקה.
ליאת קליין: אני רוצה להעיר משהו.
ליאת קליין: גם להחזיר אותנו לקוד כולו וגם אנחנו מדברים פה על נקודה חשובה ומעניינת והיא גם נורא אקטואלית, אבל היא היבט אחד מבין כל ההיבטים הרחבים שנמצאים פה, ואני רוצה להגיד שני דברים.
ליאת קליין: דבר אחד, זה כן בהקשר של מה שאמרתם כאן, גם הדס וגם אילת, על הטמעת החשיבות, אני כן אגיד את זה כבר בפתח הדברים, שכבר בעובדה שכל מי שנכח בדיון הקודם וכל מי שנמצא פה כעת נותן איזה שהיא רוח גבית למהלך הזה ולא היה אחד שחלק על הנחיצות והצורך לקיים מסמך כזה, זה כבר אמירה.
ליאת קליין: אני חושבת שזה נותן רוח גבית, וזאת גם הציפייה מהוועדה ומהמקום הזה ומהכנסת לתמוך במהלך הזה שיוביל אותנו לקדם את זה ולהטמיע את זה עוד ועוד, שזה יוכל לחלחל למטה.
ליאת קליין: זו אמירה כללית.
ליאת קליין: אני כן רוצה להחזיר אותנו, הקוד הזה עוסק בסיקור וסיקור הוא נושא חשוב, אני מניחה שגם תא העיתונאיות ירחיבו עליו בהמשך, אני כן רוצה להתייחס גם להיבט השני שמוזכר כאן וזה לקוד השני, ואני חושבת שחשוב להזכיר אותו כאן, כל ההיבט של הדרמה והעלילה ומה שעושה הקוד הזה בהקשרים האחרים שהם לא סיקור.
ליאת קליין: אני אגיד מראש שבעוד שהאמנה שקשורה לסיקור מנסה לאזן בין זכות הדיבור לדעת בין ההגנה על הפרטיות בעיקר, ועקרונות נוספים, האמנה השנייה והחלק השני של המסמך הזה מתייחסים לאיזון אחר, שזה בין חופש הביטוי וגם זכות הציבור לדעת לאינטרס ציבורי רחב יותר, וזה המאבק החברתי בתופעת האלימות המינית.
ליאת קליין: אני אגיד ככה משפט על אלימות מינית, כדי להחזיר אותנו גם לזה.
ליאת קליין: אלימות מינית, ואמרנו את זה גם בדיון הקודם, היא לא לרוב, ואת זה אנחנו יודעות לומר היום, תוצר של פתולוגיה אישית, אלא היא הרבה מאוד תלויה בהבנה והבניה חברתית.
ליאת קליין: אני חושבת שלמדיה התקשורתית יש חשיבות מאוד מאוד גדולה בעיצוב השיח של אלימות מינית ואני אגיד שחוץ מסיקור, למופעים, תהילה ציינה את זה מקודם, אבל באמת ביטויים שראינו אותם, ביטויים של משימות שהן בוודאי הטרדה מינית, לפסל על גוף חשוף של אישה במהלך תכנית, או כל מיני ביטויים אחרים שנשמעו בתכניות טלוויזיה, ראינו שההשפעה שלהם על השיח החברתי היא כל כך רחבה, כך שאי אפשר לא לתת את הדעת גם על המקום הזה וליצור פה איזה שהוא איזון.
ליאת קליין: אני באמת חושבת שהיתרון של המסמך הזה ושל המסמכים האלה ביחד, כל אחד בנושא שלו, הוא הבנה יותר רחבה של איך אנחנו לא רק מונעים פגיעה נוספת במי שעברה פגיעה מינית, אלא איך אנחנו גם שומרים על נפגעות ונפגעים נוספים שצופים בבית ויושבים בבית וזו תופעה כל כך רחבה.
ליאת קליין: אם אחת משלוש נשים או אחת מארבע וחמש נשים עוברות פגיעה מינית, הקהל הוא נורא גדול, זה אומר שצריך להתמודד עם התופעה הזאת, כי אחרת גם בטלוויזיה כולה ולא רק על אותה נפגעת, אלא גם נפגעות פוטנציאליות אחרות שרואות, וזה אני כן אגיד בהקשר של סיקור, כי זה לא רק ההגנה על אותה ילדה, כי אם יש עכשיו ילדה בבית שמתלבטת אם ללכת להגיש תלונה והיא עכשיו יושבת בזמן הזה שאנחנו יושבות פה עם רכזת הליווי בהליך המשפטי ואומרת לה 'אני מתלבטת אם להגיש תלונה' והיא רואה את התכתובת של אותה נערה בת 12 רצה שם ואת כל התכתובת בפייסבוק היא תגיד 'אולי אני לא רוצה ללכת להגיש תלונה'.
הדס שטייף: היא לא תגיד אולי, היא לא תרצה.
ליאת קליין: היא לא תרצה, קרוב לוודאי.
ליאת קליין: אם היא תדע שזה המחיר שהיא הולכת לשלם היא לא תתלונן ופה אנחנו כחברה משלמים מחיר מאוד יקר, שאנחנו לא נאבקים בתופעה הזאת ויותר ויותר עברייני מין מהלכים חופשי, יותר ויותר פגיעות מיניות נשארות במחשכים ולכן העבודה שלנו לא צריכה להיות בהגנה רק על אותה נפגעת, אלא הרבה יותר רחבה והרבה יותר עמוקה, שמאזנת את כל האינטרסים האלה ביחד ואני חושבת שהמסמך הזה עושה את זה, על כל החלקים שלו.
ליאת קליין: אני חושבת שזה נמצא ואני מצפה שבאמת תהיה רוח גבית וקריאת כיוון מכאן שהדבר הזה יוטמע במערכות כולן.
עליזה לביא: אני רוצה לדעת אם יש פה נציגי שידור.
עליזה לביא: נמצאת פה סיוון מקשת?
סיון כרמון: אנחנו עבדנו יחד עם תהילה, טלי גורן, הרגולציה אצלנו, על מנת לבסס את הקוד האתי.
סיון כרמון: הבאנו את הטיעונים שלנו, אני חושבת שהייתה עבודה ברוכה מבחינתנו ואנחנו מברכים על זה ועומדים בכל ה - - -
עליזה לביא: מה זה אומר 'אנחנו מברכים על זה'?
עליזה לביא: מה המשמעות של 'אנחנו מברכים על זה'?
סיון כרמון: זאת אומרת שאנחנו מחילים את הכללים שהקוד האתי מבקש, אני חושבת שאנחנו משתדלים לעמוד בכל הכללים במסגרת שידורי קשת.
סיון כרמון: אילת פה יכולה להעיד על העמידה שלנו על הכללים בתחום הזה.
סיון כרמון: אנחנו משתדלים לעשות את מה שנדרש מאיתנו על פי החוק.
עליזה לביא: מבחינתך המשמעות של קוד כזה שמתפתח מחייב יותר?
סיון כרמון: ודאי.
סיון כרמון: כל קוד שאנחנו שותפים לו, אנחנו מן הסתם מאמצים אותו ומחויבים לו, בין אם זה קוד אתי על השתתפות ילדים, או קוד אתי לתכניות ריאליטי וגם קוד אתי - - -
עליזה לביא: מנחה של תכנית אצלכם יעבור איזה שהיא - - - ?
עליזה לביא: איך אותו מנחה של תכנית איקס יידע מהקוד האתי הזה?
סיון כרמון: זה מחלחל מאצלנו ל - - -
עליזה לביא: איך זה מחלחל?
עליזה לביא: על חלחול במים אני יודעת, למדתי, או באדמה, אדמה חולית, לא מחלחל/כן מחלחל, איך זה יחלחל?
פנינה תמנו: האמת שזה לא יכול לחלחל אם אין הכשרה או אין כנס או - - -
סיון כרמון: בקשת הייתה לנו סדנה שהגיעו אליה נציגים של אחד מארגוני נפגעות תקיפה מינית, שעשה סדנה לכל הנהלת הביניים של קשת ורפרנטים של התכניות.