GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סיון כרמון: אני הייתי נוכחת בסדנה הזאת, ארבע שעות של הרצאה, כולל מעבר על הכללים והחוקים.
עליזה לביא: הקוד האתי הזה מאומץ, אתם שותפים לו והוא מאומץ, איך הוא יחלחל אצלכם?
עליזה לביא: הבנתי מה נעשה, אני זוכרת גם, הייתי גם חברת מועצת הרשות השנייה באותה תקופה, אבל עכשיו קוד אתי, תני לי ככה להבנתך או אם היית יכולה לתכנן עבור קשת, איך החלחול הזה נעשה, איך מטמיעים קוד אתי עד אחרון המנחים, מפיקים, מגישים?
סיון כרמון: אנחנו עובדים באופן צמוד בכל אחת מהתכניות שלנו, לכל תכנית יש רפרנט ורכז ואנשים מטעם קשת שהם בקשר צמוד עם ההפקה, הם מקבלים מאיתנו את כל ההנחיות של המחלקה הרגולטורית ומהמחלקה המשפטית, הם מקבלים את ההנחיות איך לעבוד הלאה, מעבירים את זה, אם יש סוגיות, שאלות, אנחנו כל הזמן נמצאים בשיח, גם עם ההפקות וגם עם האנשים בשטח וגם עם אנשים שלנו, כדי לתת מענה לכל שאלה כזו.
עליזה לביא: תודה, סיון.
עליזה לביא: יש פה עוד נציגי גופי שידור?
עליזה לביא: לא הגיעו?
פנינה תמנו: ברשותך, בנושא הזה, אני חושבת שבסופו של דבר אין ספק שזה צריך לבוא מכמה חזיתות.
פנינה תמנו: אז הנה, אז אמנם מועצת העיתונות היא לא הכי חזקה, אבל סדנאות ושבתות אפשר לעשות, גם אפילו על פי חתך של עורכים, של כתבים, אבל צריך לקחת את זה, צריך לקחת ולדחוף את זה, כי אחרת זה לא יקרה.
פנינה תמנו: אז נכון שיש את הכנסים באילת, כנס עיתונות כזה או אחר, יש בחיפה, אבל זה לא מספיק.
עליזה לביא: עצרתי אותך, בבקשה, הדס שטייף.
הדס שטייף: יש משהו שהוא מאוד חשוב וזה מתחבר לדברים של נשים שלא מתלוננות או ילדים או צעירים.
הדס שטייף: אנחנו כתא העיתונאיות התמודדנו עם הסיפורים האלה גם בפרשת עמנואל רוזן וגם בפרשות אחרות שכרגע עומדות על הפרק.
הדס שטייף: אחד הדברים שגורמים לנשים/צעירות שלא להתלונן זה דווקא הפרסומים באמצעי התקשורת.
הדס שטייף: זאת אומרת אם אני לוקחת את פרשת ברלד, למשל, שהנערה בת ה-17 הפכה ממתלוננת אחר כך לנאשמת או נחקרת בעיני התקשורת, מה שאגב במשטרה זה לא היה ולא נברא, זה פשוט לא היה, ברלד, בניגוד לאחרים עורר המון סימפטיה ואמפתיה, בפני ציבור שלם, גם של אנשי תקשורת, ופתאום הנערה המסכנה הזאת הפכה להיות סוג של נאשמת ומותקפת וזה גרם לזה שמתלוננת נוספת בסיפור של ברלד, שאני באופן אישי הייתי בקשר איתה, סירבה בתוקף להגיע ולהתלונן.
הדס שטייף: העדות שלה הייתה חשובה מאוד, כי היא הראתה את ההתנהלות הרצידיביסטית, שיש צורך לבית המשפט ובוודאי למשטרה, עד כדי כך שאותה בחורה צעירה אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי, כי היא פשוט התמוטטה רק מלראות מה עשו לאותה נערה.
הדס שטייף: אני חושבת שצריך גם בעניין הזה לתת את הדעת, כי זה גורם לכל כך הרבה סיפורים חשובים שמתרחשים וקורים והם חברתיים, מדובר באנשים שהם אנשים שלוקחים במושכות בתחומים שונים, בעצם להמשיך ולהסתובב ולא לשלם את המחיר שהם צריכים, כי נשים לא מגיעות להתלונן.
הדס שטייף: כשיש את תא העיתונאיות, את לינוי בר גפן, אותי, את ורד ואחרות, שעושות את הצעד ואת העבודה, אנחנו בעצמנו הופכות להיות מותקפות, הופכות להיות כאלה ששותות את דמם של חשודים, ובפרשת עמנואל רוזן הפכנו להיות המוציאות להורג של המסכן הזכאי, כי גם לציבור אין את ההבחנה שכשנאמר חוסר ראיות מספיקות הבן אדם לא זכאי, לא אייל גולן ובוודאי לא עמנואל ולא אחרים, ואנחנו הופכות להיות מין איזה סוג של - - -
פנינה תמנו: אבל זה בדיוק העניין של שליחי ציבור אמיתיים, בסוף הם משלמים מחיר, לצערנו.
פנינה תמנו: אבל אני לא חושבת שזה מה שירתיע אותך.
הדס שטייף: לכן האמירה צריכה להיות הרבה יותר חשובה ויוצאת דווקא מהבית הזה, ומכן, כי אנחנו משלמות מחיר מאוד כבד.
הדס שטייף: אני באופן אישי משלמת מחיר מאוד מאוד כבד בגלל המלחמה הזו.
הדס שטייף: אני גם אומרת, רבותיי, הדס שטייף או תא העיתונאיות לא מסתובבות עם פנס ומחפשות מתלוננות כדי לעשות סוג של מהפכה או פרסום, אלא הן מגיעות והן מגיעות והן נעצרות פה כי הן לא מוכנות ללכת הלאה.
הדס שטייף: זה גם משהו שצריך לבוא לידי ביטוי במפגשים עם אמצעי התקשורת, כי יש לזה משמעות חברתית מאוד מאוד גדולה ואני חושבת שגם אתן צריכות לתת על זה את הדעת עוד לפני שאנחנו נכנסות לקוד האתי שהוא מטפל בזה, אבל לדעתי לא מספיק.
עליזה לביא: אז שוב אני חוזרת ואומרת, רק שיתוף פעולה, גם של הבית הזה, גם של השטח וגם של גופי התקשורת.
עליזה לביא: אני רואה את זה כמשהו מודולרי, כלומר דרך הטיפול במי שיש לו פיקוח עליו ומול פייסבוק או אפילו ווטסאפ.
תהילה אלטשולר: אבל מעריב או עיתונים אחרים?
לינוי בר גפן: בורות, מופעלת בקטעים האלה בתקשורת גם הרבה מאוד בורות, אם אפילו אנחנו מדברים על ההמשגה שקשורה לתחום עבירות המין, הכול היום מוגדר תחת הטרדה מינית בשעה שהמעשים לפעמים הם בכלל לא הטרדה מינית, הם אונס או ניסיון אונס או מעשה מגונה.
לינוי בר גפן: עצם העובדה שיש בורות היא לא מקרית, זו בורות שמתאפשרת, כי אף אחד לא מרגיש צורך לא להיות בור בנושא הזה.
לינוי בר גפן: למה?
לינוי בר גפן: כי אין עליו שום חרב מתהפכת.
לינוי בר גפן: הרי עיתונאים יודעים לדקלם מתוך שינה את כל מה שנוגע לסוגיות של דיבה, הם יודעים לדקלם מתוך שינה את כל סעיפי החקיקה שקשורים ללשון הרע ודיבה, למה?
לינוי בר גפן: כי יושבת מחלקה משפטית שעוברת על כל פסיק ואות.
לינוי בר גפן: כשאנחנו באים לשדר משהו שנוגע לאדם חזק, בעל חברה, או עומד בראש מוסד חזק, תשב מחלקה משפטית שלמה על הראש שלנו, תעבור על כל פסיק וציוץ, אנחנו לא נוכל לגהק בשידור בלי שעורך דין ישב ואישר לנו את הדברים.
לינוי בר גפן: אבל כשמדובר בילדה בת 7, אף אחד לא בודק לפני, וזה אולי מה שעצוב, כי אם ניקח את הסיפור עכשיו של ערוץ 10, ולרר הוא בחור טוב בסופו של דבר, לא הייתה לו כוונה לפגוע, אבל - - -
תהילה אלטשולר: אז מה היה לו?
תהילה אלטשולר: מה הוא חשב?
לינוי בר גפן: מה הוא חשב?
לינוי בר גפן: הוא לא חשב.
לינוי בר גפן: זה בדיוק העניין.
לינוי בר גפן: יש לו עורך ואף אחד בתוך מערכת שלמה - - - חבר'ה, לפני כמה חודשים הייתה ילדה בת 12 שרואיינה באותו ערוץ.
לינוי בר גפן: ברגע שמרואיינת ילדה בת 12, הנה הרף, ועכשיו כשרואיינה ילדה בת 7 פתאום ילדה בת 12 לא נראה כזה ביג דיל לראיין, שטויות, מה הבעיה?
לינוי בר גפן: זאת אומרת שבעוד חודש או חודשיים גם תרואיין ילדה בת 3 וגם נתחיל אולי לסקור עבירות מין ב - - - זה יקרה, כי הרף כבר הוצב.
לינוי בר גפן: אין סנקציות, אין תחושה במערכות האלה של אם אני לא אדע מה החוק אומר יקרה לי משהו רע.
לינוי בר גפן: כן יש את התחושה הזאת, אם אני לא אצא בזמן לברייק פרסומות, כי אז אני אקנס ויישב לי עורך פה על האוזנייה שאומר 'צא עכשיו לפרסומות, אחרת אנחנו משלמים קנס'.
לינוי בר גפן: זה כן יקרה במה שנוגע ללשון הרע על גופים חזקים, שם אנחנו נשנן את החוק טוב טוב ואנחנו לא נוציא מילה כשאין לנו שמונה עורכי דין מהמחלקה המשפטית שבהרבה מקומות גם מכונה 'המחלקה להרס תחקירים' או לגדיעת תחקירים באבם, כדי שחס וחלילה לא נסתכן בתביעה משפטית.
לינוי בר גפן: אבל ילדה בת 7?
לינוי בר גפן: מי יתבע עליה?
לינוי בר גפן: מי יילך למשטרה עליה?
לינוי בר גפן: מי יילך ויגיש תלונה עליה?
לינוי בר גפן: מישהו יעשה את זה באמת?
עליזה לביא: לינוי, רגע.
עליזה לביא: את מעבירה את הכדור אלינו?
עליזה לביא: אל המחוקקות?
לינוי בר גפן: אני אומרת כזה דבר, אני מעדיפה את ההסכמה, ההפנמה של כלי התקשורת, מה שעגום בעיניי מאוד שבאמת קיימת הבורות הזאת, את ההפנמה של כלי התקשורת של קוד מחייב.
לינוי בר גפן: אבל כשהגעתי לכאן היום ושאלתם עכשיו - - -
פנינה תמנו: זה לא סותר, העבודה שאת עושה עם קידום הקוד - - -
לינוי בר גפן: אתם שאלתם עכשיו מי כאן נציגה של כלי התקשורת?
לינוי בר גפן: יש כאן רק אחת מקשת.
לינוי בר גפן: מה זה אומר על הכוונות, אם יש בדיון הזה רק נציגה אחת מכלי התקשורת?
לינוי בר גפן: קיבלנו בפגישות שלנו עם ערוץ 10 ועם חברת החדשות הסכמה לקוד האתי הזה - - -
עליזה לביא: יכול להיות שערוץ 10 לא הגיע כי הוא חשש פה מבית דין שדה.
עליזה לביא: יכול להיות שהם חששו, אני לא יודעת, אין לי מושג למה הם לא הגיעו.
עליזה לביא: אני מופתעת שאין פה נציגי שידור.
לינוי בר גפן: זה עצוב ואני חושבת שיש כאן איזה שהיא אמירה כלפי ה - - -
עליזה לביא: הדבר הזה.
פנינה תמנו: אבל בוא נודה על האמת, אז קשת שהגיעו היום, כל הכבוד להם, למה אני אומרת את זה?
פנינה תמנו: כי בפעם הבאה הם יגידו 'אוה, אלה לא באו, לא חטפו ביקורת, אנחנו הגענו וחטפנו ביקורת'.
פנינה תמנו: מי שצריך לחטוף ביקורת זה מי שלא מגיע.
פנינה תמנו: אבל אנחנו לא בעניין של ביקורת, בואו באמת נבנה את הדבר הזה.
לינוי בר גפן: אנחנו צריכות מצד אחד, באמת עדיף שהדברים ייעשו בהסכמה ולא בחקיקה.
לינוי בר גפן: להגיד לכם שהסכמה על עקרונות כלליים היא דבר מספק?
לינוי בר גפן: לא, אני חושבת שאנחנו נמצאים בשלב שבו העקרונות הכלליים שאומרים לשקול את לעומת זה, עזבו, אף אחד לא שוקל בריל טיים את זכות הנפגעת לעומת זכות הציבור לדעת.
פנינה תמנו: אבל זה לא סותר.
תהילה אלטשולר: זה לא נכון, גם חוק לשון הרע מנוסח באותה דרך בדיוק ועובדה ש - - -
עליזה לביא: אני לא שומעת.
פנינה תמנו: זה לא סותר, אני חושבת שאני פה בגלל ש - - - המהלך שהיושבת ראש מקדמת הוא נכון, כי הוא לא סותר.
פנינה תמנו: כי מצד אחד קידום הקוד הוא נכון, תוך כדי שיח ואפילו שיח של הבכירים שיגיעו לפה - - -
לינוי בר גפן: אנחנו צריכים גם קוד של עשה ואל תעשה.
פנינה תמנו: אני הייתי אומרת אפילו להביא את הבעלים לפה לדיון פתוח על הקוד, אבל מנגד זה לא סותר את העובדה שאנחנו נעשה חשיבה ונמשיך לקדם חוקים שהם נחוצים.
לינוי בר גפן: הקודקס לא יכול להיות בעקרונות כלליים, אלא באמת פרטני ברמה של עשה ואל תעשה.
לינוי בר גפן: כי אנחנו לא במצב שבו שיקול הדעת הרחב מופעל לטובת הנפגעות והנפגעים.
הדס שטייף: כשדיברנו על אמנה דיברנו על קיצור של הקוד האתי, כשהעבודה הסופית, אחרי שאנחנו נפגשות עם כל אמצעי התקשורת, שהיא תהיה באמת בנוסח עשרת הדברות של עשה ואל תעשה מאוד ברור.
הדס שטייף: זאת אומרת משפטים קצרים מהודקים מאוד שיהיו תלויים בכל המערכות על מנת שיהיה ברור למה אנחנו מכוונות.
עליזה לביא: ורד כהן-ברזילי, בבקשה.
ורד כהן ברזילי: רציתי רק לומר שלושה דברים, לא לחזור על כל מה שחברותיי אמרו, שכמובן מקובל ומוסכם עליי.
ורד כהן ברזילי: אני כן מחזקת את נושא המקל.
ורד כהן ברזילי: אני לא בטוחה שחקיקה היא הפתרון, כי כמו שאמרנו הרבה פעמים יש חקיקה והחקיקה לא מיושמת, אבל כן צריך שיהיה מקל, איזה שהוא מקל.
ורד כהן ברזילי: זאת אומרת הקוד האתי, כשלעצמו, אני חושבת שגם לבנות רק על איזה שהוא מהלך של תא העיתונאיות, עם כל הכבוד שאני רוחשת לתא העיתונאיות ולחוזקה שלנו אל מול הגופים המשדרים, אני חושבת שזה בהחלט לא מספיק.
ורד כהן ברזילי: צריך באמת שהקירות ירעדו, שברגע שתיעשה איזה שהיא עבירה כזו, או איזה שהוא מעשה כזה, יבינו שקו אדום זה קו אדום.
ורד כהן ברזילי: אי אפשר שהקו האדום כל פעם עובר ממקום למקום.
ורד כהן ברזילי: הוא לא יכול.
ורד כהן ברזילי: קווים אדומים, אסור שיחצו אותם.
ורד כהן ברזילי: צריך להבהיר את זה.
ורד כהן ברזילי: וכמו שאמרנו, כן בהגשת תלונות, כן בחקיקה, כן באיומי חקיקה, ואני חושבת שכן צריך להביא את כל ראשי המערכות, לחייב אותם להגיע ולהגיד להם, או שחותמים על החוק ומיישמים אותו, או שתהיה חקיקה.
ורד כהן ברזילי: זאת אומרת אין כאן בכלל פשרות.
ורד כהן ברזילי: האמירה הזאת חייבת להיות מאוד ברורה.
ורד כהן ברזילי: דבר נוסף, תזמון.
ורד כהן ברזילי: זה לא יכול לקרות מחר, מחרתיים, אחר כך, זה חייב להיות באיזה שהוא תזמון, באיזה שהוא לוח זמנים שהוא מאוד מאוד צפוף ואומרים 'אנחנו רוצות את השינוי עכשיו, היום', לא מחר ולא מחרתיים, כי בינתיים כל יום שעובר זה עוד יום שקווים אדומים נחצים.
ורד כהן ברזילי: דבר נוסף, אני מאוד מברכת את החלפת השם, או התוספת החדשה של שם הוועדה הזאת, שמדברת על שוויון מגדרי.
ורד כהן ברזילי: שימו לב, דיברנו על זה גם בדיון הקודם, לנוכחות הנשית, אין גברים, צריך למצוא את הדרך להביא גם את הגברים לשולחן הדיונים, לחייב אותם.
פנינה תמנו: יש פה שני מאבטחים.
ורד כהן ברזילי: זה מה שרציתי להגיד, אין מה לעשות, עדיין המשרות הבכירות, מי שעדיין בידו ויכול לשנות את כל הסיקור וצורת הסיקור ולעשות את הסיקור אלה אותם גברים שהם אוחזים במשרות הבכירות, ולכן אנחנו חייבות למצוא את הדרך להגיע אליהם בצורה מאוחדת ולא מתפשרת.
עליזה לביא: אני אגיד לך למה אני מוטרדת יותר עכשיו.
עליזה לביא: משום שכן הקוד האתי מדובר וכן אתן עושות עבודה ועברתן כבר לפחות כמה גופי תקשורת, ואנחנו הזמנו, והראיה, ובאמת אני מברכת על ההשתתפות שלך, הנציגה של קשת, וקשת כן שלחו, היחידים.
עליזה לביא: זה אומר דרשני.
עליזה לביא: כלומר עצם ההתכנסות שלנו - - - אני חייבת לומר שכשנכנסתי והבנתי שתוך כדי אנחנו לבד פה, בלי נציגי תקשורת, אני חושבת שגם על זה אנחנו צריכות לחשוב.
עליזה לביא: כלומר כשאני מדברת על חלחול, על הטמעה, על הבנה, על אימוץ, ועל השאלה הזאת בעצם, על הכמה כדורים באוויר שצריך כן לכדרר כדי שמשהו יקרה, אני קצת מוטרדת.
עליזה לביא: אני חייבת לומר שאני קצת מוטרדת ובעצם מה המקום שלנו כדי כן לבוא ולהביא אותם.
עליזה לביא: יש לנו פה את שרון מוויצ"ו, דוברות שלא דיברו עד עכשיו וחברות הכנסת.
עליזה לביא: שרון, בבקשה.
שרון צ'רקסקי: אני אדבר בקצרה.
שרון צ'רקסקי: כולכן מכירות אותי, אני מנהלת את קמפיין אות הקלון כבר שנה רביעית, ויצ"ו עושה את זה כבר שש שנים.
שרון צ'רקסקי: אות הקלון לפרסומת הסקסיסטית.
שרון צ'רקסקי: הרבה מהדברים שהעליתן חוזרים על עצמם במאבק שלנו היומיומי בפרסומות.
שרון צ'רקסקי: את דיברת על shaming, זה לא עוזר, צר לי להגיד את זה.
שרון צ'רקסקי: אנחנו עושות קמפיין פעם בשנה ובמהלך השנה גם פונות למפרסמים וגם לחברות מסחריות בדרישה שיסירו פרסומות, הן לא יורדות.
עליזה לביא: קודם כל לברך אתכם על הקמפיין הזה, את מנהלת אותו ומובילה אותו כבר שש שנים, אז באמת ברכות.
עליזה לביא: זה כן מחלחל, אני גם דיברתי על זה - - -
שרון צ'רקסקי: לא, אבל אני משתפת אתכן בתסכולים שלנו.
שרון צ'רקסקי: הנה, תסתכלי על הפרסומת של רשות הדואר, מה קרה?
שרון צ'רקסקי: לא קרה כלום.
שרון צ'רקסקי: הפרסומת נשארה וחזרה.
שרון צ'רקסקי: אנחנו הגשנו תלונה לפני שלוש שנים על פרסום החוצות של ארנה.
שרון צ'רקסקי: אתן זוכרות את הפרסומות האלה?
שרון צ'רקסקי: התלונה נסגרה.
תהילה אלטשולר: כן, אבל אם הפייסבוק היה מתפוצץ מאנשים שאומרים שמנהל הדואר יתפטר, שמנהל הדואר יתפטר, היה לו לא נעים.
שרון צ'רקסקי: - - - היה דיון ציבורי ברשות החברתיות על רשות הדואר, על ארנה?
עליזה לביא: אז קודם כל פה יש לי בשורה, כי אני פניתי לשר התקשורת ארדן ואמרתי לו שלא יעלה על הדעת שחברות ממשלתיות תהיינה שותפות לביזיון הזה, כי זה כספי ציבור, ואני חייבת לומר לכם שפרסומות שיהיו על ידי חברות ממשלתיות עוברות פילטר נוסף ברשות השנייה.
עליזה לביא: כלומר כן הצלחנו לעשות משהו בחברות הממשלתיות.
תהילה אלטשולר: אז עוד פעם, זה אלה שמופיעים ברשות השנייה, ואז מה תעשי אם זה יופיע במאקו?
פנינה תמנו: בואו נקים אתר שלנו, שנעלה ונציף את כל הנקודות האלה.
תהילה אלטשולר: זה לא מקרה שנמצאים פה האנשים של קשת.
תהילה אלטשולר: העיתונות הכתובה וגם המקבילות שלה ברשת לא מרגישים שהם כפופים לשום כללים.
עליזה לביא: דיברנו על הליך מול כל כלי התקשורת.
עליזה לביא: אין לנו רגולציה לעיתונות הכתובה, אין לנו רגולציה על המקוונת, יש לנו רגולציה ומבחינת רייטינג טוב שיש רגולציה, אז בואו נראה לפחות עם החיילים הקיימים.
עליזה לביא: לפני שאנחנו מאלתרות חיילים נוספים בואו נראה עם החיילים הקיימים איך אנחנו כן עושים ועושות את זה נכון.
עליזה לביא: לצערי עושות את זה ולא עושים את זה, כי גם על זה אנחנו צריכות לדבר, למה רק נשים יושבות בחדר הזה ועשו את המאמץ להגיע לכאן ב-9:30?
עליזה לביא: גם על זה, כי זה חלק מהמקום שלנו בהתמודדות, וככל שנכיר בחולשות של המציאות ושל המערכת נהיה מחוזקות יותר.
הדס שטייף: לכן צריך ללכת לנקודות החלשות וזה הרייטינג.
הדס שטייף: צריך ממש לעקר את הדבר הזה ואני חושבת שאז זה יוכל לחלחל הרבה יותר טוב, כי בארצות הברית, למשל, זה קיים.
שרון צ'רקסקי: אני רוצה רק לסיים במשפט.
שרון צ'רקסקי: יש פה אינטרסים כלכליים מאוד מאוד חזקים ומאוד מאוד קשה לשבור את זה.
שרון צ'רקסקי: כשמדברים על חברות מסחריות ואנחנו בקשרים, אני מציעה את שיתוף הפעולה איתנו ועשינו קילומטראז' בעניין הזה, אנחנו פנינו לחברות מסחריות שיש להן השפעה מאוד מאוד גדולה על המשק, כדי לנסות לעשות שינויים כי השינויים הם מאוד מאוד איטיים והאינטרסים הכלכליים באמת לא מאפשרים את זה.
עליזה לביא: עורכת הדין רוני סדובניק.
פנינה תמנו: רוני, את מ-?
רוני אלוני סדובניק: אני יו"ר הוועדה למעמד האישה בארגון לה"ב ויועצת ראש לשכת עורכי הדין למעמד האישה.
רוני אלוני סדובניק: בין השאר אני גם מייצגת הרבה מאוד מנפגעות תקיפה מינית בהליכים פליליים ואני מוצפת כל הזמן בחזית מול העיתונאים, לעצור את המתקפה והמריבות, כמו נשרים על הגופה עם הדם.
רוני אלוני סדובניק: מי שמתראיינת או נותנת ריאיון בערוץ אחד אז מיד תוקפים אותה ומעלים כנגדה דברים בערוץ השני המתחרה, עונש, וזה קיים ויש פה ממש מערכה, שהנפגעת נמצאת פעם שלישית ורביעית בשדה מערכה.
רוני אלוני סדובניק: אני רוצה רק לשים דגש על שני דברים, להעלות אותם, להיות אפקטיביים, לתת קצת הצעות אופרטיביות.
רוני אלוני סדובניק: קודם כל הקוד האתי, אני חושבת שהוא ממש מצוין, אני חושבת שזאת עבודה ראויה וחשובה מאוד וגם ברמה האתית היא חלק מהנורמות החברתיות, גם הפליליות, והיא מחלחלת.
רוני אלוני סדובניק: אז קודם כל, הקוד האתי הזה, צריך לפנות למועצת העיתונות, לדליה דורנר, ולעמוד על כך - אני ניסית בכמה דרכים, זה לא עובד - שזה ייכנס כנספח כמות שהוא לקוד האתי של כללי האתיקה של הלשכה.
פנינה תמנו: אבל מה זה יעזור אם זה יישאר דפים מנוסחים יפה והיטב?
רוני אלוני סדובניק: רגע, אני אסיים את דבריי.
רוני אלוני סדובניק: קודם כל, כי כבר נעשתה פה עבודה וראוי שזה יהיה חלק מהקוד האתי של העיתונאים.
רוני אלוני סדובניק: זה אחת.
רוני אלוני סדובניק: שתיים, יש חקיקה, שמעתי שהיה פה ויכוח, יש חקיקה מאוד ברורה מה מותר ומה אסור, ואסור.
רוני אלוני סדובניק: אסור לראיין ילדים נפגעי עבירות מין, למה?
רוני אלוני סדובניק: משום שחזקה שזה עומד לפני חקירה פלילית וחזקה שמדובר בחומר ראיות וחזקה שנגרם פה נזק ראייתי וזיהום ראייתי.
רוני אלוני סדובניק: מי שעושה את זה, העיתונאים פשוט נותנים יד לביזויה השני של הנפגעת הזאת בהליך המשפטי.
רוני אלוני סדובניק: כמו שקרה, למשל, עם המקרה של הילדה בת ה-12, שגם אותה אני מייצגת עכשיו, אליי פנו לאחר הריאיון הנוראי שהיה איתה בטלוויזיה, לא הכרתי אותה לפני כן, ואני יכולה להגיד לכם שב-11 כתבי האישום שהוגשו כנגד הנערים הפוגעים, הילדים הפוגעים, מאוד קשה יהיה לנהל את התיק הזה משום שבריאיון הזה העדות שלה זוהמה.
רוני אלוני סדובניק: בא עיתונאי, שהוא לא עורך דין והוא לא יודע מה הוא עושה והוא יושב שם ושואל אותה שאלות ומנחה אותה, 'אז מה בדיוק?' והוא משחיל מילים אולי לפיה, אולי הוא עושה כמה קאטים, או איך שקוראים לזה, versions, כדי שזה יתאים לו לצילום שלו וזה זיהום ראיות.
תמר זנדברג: זה כבר ברמה אחרת, יש ייעוץ משפטי?
תמר זנדברג: יש רמה ציבורית, שבטח דנתם בה וסליחה שאיחרתי ותיכף נדון בה שוב, אבל מה שאת אומרת כבר זה שיבוש הליכי משפט.
עליזה לביא: חברת הכנסת זנדברג, שם אנחנו נמצאים.
תמר זנדברג: בסדר, אבל זה לא ברמה של קוד אתי.
רוני אלוני סדובניק: לכן אמרתי, שזה מאוד מאוד חשוב - - -
עליזה לביא: אני עוצרת אותך רגע.
רוני אלוני סדובניק: רגע, דבר אחרון.
רוני אלוני סדובניק: רק דבר אחרון.
רוני אלוני סדובניק: הצעה פרקטית.
רוני אלוני סדובניק: אני חושבת שאת צריכה לפנות לפרקליט המדינה, ליועץ המשפטי לממשלה.
רוני אלוני סדובניק: יש הנחיות שנקראות הנחיות פרקליט המדינה, ההנחיות האלה מורות למשטרה לאיזה עבירות לתת תעדוף, זה נקרא תעדוף בהעמדה לדין.
רוני אלוני סדובניק: יש עבירות רבות שיש תעדוף לא לחקור ולסגור אותן מחוסר עניין לציבור.
עליזה לביא: זאת אומרת את עכשיו אומרת לי, יש לך כלי, בואי תתחילי - - -
רוני אלוני סדובניק: יש כלי, את יכולה לפנות ולהגיד, יש כאן הרבה מאוד עניין לציבור - - -
פנינה תמנו: אבל מה תעדוף, אם אנשים לא מגישים תלונות?
רוני אלוני סדובניק: יש תלונה.
רוני אלוני סדובניק: יש תלונה עכשיו שהגישו בעזרת מרכז הסיוע בעניין הילדה, ויש תלונה שלנו בעניין של פרסום ענק במעריב, מתוך דלתיים סגורות, של ילדה שעברה את ההדגמה ההיא בבית המשפט.
רוני אלוני סדובניק: הכול התפוצץ בגלל מעריב, שללא רשותה וללא רשות משפחתה פרסמו את כל מה שקרה בבית המשפט, עם ההדגמה, בעיתון מעריב, ועוד ציטטו כביכול מפיה שהיא טוענת שהשופטים השפילו אותה, כשהיא מעולם לא התראיינה.
רוני אלוני סדובניק: אני לא צריכה לספר לכם מה קרה בעקבות זה וכמה מחיר אישי גם שילמנו פה, גם אני וגם הדס.
רוני אלוני סדובניק: אז אני רוצה לומר שיש עכשיו תלונה במשטרת ישראל, שתשעה חודשים מעוכבת, נגד מעריב, על כך שהם הפרו את החוק של חיסיון, דלתיים סגורות ופרסום פרטים מזהים על קורבן עבירה.
רוני אלוני סדובניק: המשטרה לא עושה כלום.
רוני אלוני סדובניק: אז אולי גברתי תוכל לעזור בזה.
רוני אלוני סדובניק: והדבר השני, שיש תביעה חדשה, חסרת תקדים, של אותה נערה, בבית משפט השלום בתל אביב, שהתחילה להתנהל נגד מעריב בעניין של פרסום אסור של פרטים מתוך הליך פלילי כנגד קטין, נפגע עבירה פלילית.
תהילה אלטשולר: היא תובעת פיצויים?
רוני אלוני סדובניק: בוודאי.
תהילה אלטשולר: זה גם דבר שצריך לשים אותו פה על השולחן, כי זה סוג של דבר שעכשיו הולך ומשתנה.
תהילה אלטשולר: מגישים תביעות ייצוגיות, השוט הכספי הוא מאוד מאוד חשוב.
רוני אלוני סדובניק: אז זה מאוד יכול לעזור אם גברתי תיקח, בתור ראש הוועדה, את העניין הזה של פנייה ליועץ המשפטי, לא רק למשטרה, להנחות אותה לתת תעדוף בעניין הזה, כמו שהיה עם הסחר בנשים.
עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו נעשה שולחן עגול מצומצם בנושא הזה.
עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו צריכות לקחת את זה ולראות איך אנחנו - - -
ליאת קליין: אבל היא כן צודקת, כי צריכה להיות שם רשות אכיפה - - -
עליזה לביא: יש פה ניסיון סביב השולחן הזה.
עליזה לביא: אני מציעה שנעשה כמה המשכים לדיון הזה, אבל לפני זה אני רוצה לתת לחברת הכנסת יפעת קריב.
פנינה תמנו: עליזה, תעשי דיון המשך, מאוד חשוב לי להגיע, אני חושבת שצריך לפעול ב - - -
יפעת קריב: אני אהיה קצרה.
יפעת קריב: אני רוצה להגיד שהדיון הוא מאוד חשוב, אני מצטערת שלא יכולתי להיות בכולו.
יפעת קריב: אני מברכת את הוועדה ואת יושבת הראש על הנושא הזה.
יפעת קריב: אולי כמה דברים, אני אהיה ממוקדת וקצרה.
יפעת קריב: אחת, דווקא השיח הזה, שהוא רק שיח נשים, זה חלק מתהליך.
יפעת קריב: הלוא אם אני אקח כנסות קודמות, לא תמיד התקיים בכלל השיח הזה פה בחדר הזה ובאמת הוועדה וגם החברות בינינו והקשר בינינו מאפשרים לנהל הרבה מאוד מפגשים כאלה ולדבר על כל נושא.
יפעת קריב: אז יכול להיות שזה חלק מהתהליך, כרגע רק אנחנו, ונמשיך אותו, לא נוותר עליו, נעמיק אותו וזה ייפתח גם לאותם גברים שכרגע מדירים את עצמם מלבוא לכאן, כי הם מוזמנים לדיון הזה כמו כל הח"כים וכמובן אנשי התקשורת מוזמנים.
יפעת קריב: זה התהליך ואני חושבת שמה שאנחנו עושות פה מאוד חשוב, מאוד משמעותי, זה לא ברור מאליו, השיח שבסופו של יום אנחנו שמים את האדם לנגד עיניהם, במקרה הזה נערה או אישה, גם העיתונאים וגם אנשי המקצוע וגם המחוקקים או הפוליטיקאים וכולנו רואים את אותה נערה בת 12, או נערה אחרת ואנחנו אומרים 'בשבילה כולנו נמצאים פה'.
יפעת קריב: לדעתי זה שיח חדש בחברה הישראלית, זה שיח שגם אנחנו צריכות לאמץ אותו ולתרגל אותו, כי לא פעם כל אחד מאיתנו רוצה לקבל את הכותרת בעיתון, אם זה לארגון שלו, אם זה עיתונאי לכתבה, כמובן פוליטיקאי.
יפעת קריב: אז אני אומרת, אנחנו נמצאות פה באיזה שהוא הליך שהוא הליך בעיניי חדשני, מאוד חשוב, רק לשבת, להקשיב, לקיים אותו ולחזק אותו.
יפעת קריב: מילה אחת שאני רוצה לומר, לגבי המקרה של הנערה בת ה-12.
יפעת קריב: ממש באותו יום התראיינתי יחד עם השופטת סביונה רוטלוי.
יפעת קריב: היו הרבה ראיונות אחרי המקרה הזה בנושאים של הטרדות מיניות, מיד העלינו הצעת חוק יחד עם כל חברות הכנסת, ועשינו תיקון לחוק הנוער (טיפול והשגחה), אני כבר אתן לך את זה, שבעצם אוסר על ראיון של קטין לאחר עבירה מינית בזמן הליך החקירה, ההליך המשפטי, כל עוד התהליך המשפטי לא הסתיים והקטין לא הפך לבגיר אסור לראיין אותו.
יפעת קריב: זהו, זאת עבירה פלילית.
יפעת קריב: כמובן שצריך לעבור את כל ההליך, אבל זה כבר יושב על השולחן, זה כבר מונח, אני אשים לך את העותק, שתראי, זה נכתב יחד עם כל הייעוץ המשפטי.
יפעת קריב: אני איאלץ לעצור פה ולרוץ, אבל אני מברכת על המפגש ושיתוף הכוחות בינינו זה חדשנות, זה הדבר היפה, ובואו נמשיך בזה.
ליאת קליין: אם אפשר רק משפט אחד על הדברים.
ליאת קליין: לחזק את הדברים, כי אנחנו מדברות על מי לא נמצא פה ומה לא קרה ולמה החרב עדיין לא מספיקה ולמה - - - אבל עצם זה שאנחנו יושבות פה ועצם זה שיש תא עיתונאיות, זה לא היה פה לפני שלוש שנים, כשישבנו בדיונים על 'האח הגדול'.
ליאת קליין: זה לא היה, לא היה השיח הזה.
ליאת קליין: אני כן חושבת שבפרספקטיבה אנחנו בתהליך ושאנחנו כן בדרך למשהו וכן צריך לסנן את זה, כי יש משמעות לעשייה הזאת.
יפעת קריב: זאת הסיבה שבאנו לפוליטיקה.
יפעת קריב: אני חושבת שהשורה שיושבת כאן ועוד אנשים, באנו כי לא אהבנו את מה שקורה כאן, ובאנו כדי לשנות.
יפעת קריב: זאת אחת הסיבות.
עליזה לביא: יש פה את עורכת דין עירית בוטון אלוני, ממרכז נגה לנפגעי עבירה מינית, ואת רעות גיא מעמותת עלם.
עירית בוטון אלוני: בזמנו מרכז נגה הוא זה שהציף בעקבות תכנית הריאליטי בערוץ 10 עם דיגמי, בהשתתפותו של עבריין מין, את כל הנושא ואז התכנסנו, ואני מברכת גם על הקוד שהוצג.
עירית בוטון אלוני: לצערי, לא לקחנו חלק, לא הוזמנו - - -
תהילה אלטשולר: אז זו טעות, זה יהיה על השולחן.
עירית בוטון אלוני: ואני באמת מברכת על התוצרים, אין ספק.
עליזה לביא: אנחנו לא עצרנו פה, אנחנו - - -
עירית בוטון אלוני: אין ספק.
עירית בוטון אלוני: אני חושבת שאולי קצת חסרים דגשים לנושא של תכניות ריאליטי והמשתתפים וכל הדברים האלה, אבל את זה כמובן אפשר להוסיף.
עירית בוטון אלוני: עוד דבר, אני מצטרפת לדברים של הדס, שרק לחץ ציבורי, או גם לחץ ציבורי או בעיקר לחץ ציבורי, יעשה את הדברים.
עירית בוטון אלוני: מיד אחרי אותה תכנית בערוץ 10 התארח אצלנו במרכז נגה פרופ' דגלאס באלוף, ליאת, את פגשת אותו כאן, ושאלנו אותו, 'אוקיי, מה נהוג?
עירית בוטון אלוני: איזה כללי אתיקה חלים בארצות הברית?
עירית בוטון אלוני: ' הוא אומר, 'שום כללי אתיקה, אין לנו קוד אתי לנושאים האלה, הלחץ הציבורי הוא שקובע', הוא אומר, 'הרשתות עצמן זהירות מאוד לגבי מי שמופיע, איזה תכנים מוצגים, הקהל פשוט מחרים שידור מהסוג הזה', ואני חושבת שגם כאן
עירית בוטון אלוני: בארץ - - -
עליזה לביא: האיזונים והבלמים הם הרבה יותר - - - גם כאן אנחנו לא אמריקה.
עירית בוטון אלוני: נכון בהחלט.
עירית בוטון אלוני: לאט לאט, הנה, זה תהליך.
עליזה לביא: רעות גיא מעלם, בבקשה.
רעות גיא: אני קודם כל גם מברכת, אני קוראת לראשונה את הקוד האתי ולצערי גם לא הוזמנו לדיונים, אבל אני רוצה להוסיף, אני בדרך כלל חברה בוועדה למאבק בסחר בנשים ובזנות ואני מצטערת על זה שזה תמיד נמצא ליד, בצד, בשולי הדברים.
רעות גיא: אני מדברת על נערות ונערים שנמצאים מעורבים בזנות.
רעות גיא: אני אספתי לקראת הוועדה, לצערי שלחתי את זה באיחור ולא הספיקו להדפיס, אוסף שממש לא הייתי צריכה להתאמץ כדי לאסוף אותו, של דוגמאות לכותרות מחרידות, איך עושים שיבושי לשון, מכבסת מילים בעולם הזנות, כדי בעצם לעשות את הסיפור הזה לא כעבירת מין, לא כעבירת זנות, יותר נכון, זה לא מופיע תחת עבירות מין, זה בסימן י', עבירות זנות ותועבה, שגם על זה יש מה להגיד, כמובן, אבל איך עושים מהתופעה הזו בעצם מכבסת מילים והופכים את זה לממכר.
רעות גיא: יש לי דוגמאות של כותרות מהעיתון, 'נערה בת 14 עוסקת או עובדת בזנות', כאילו זה עיסוק, כאילו זו עבודה.
רעות גיא: זה כמעט בכל כתבה ובכל סיקור, וראיתם גם את הפרשיות שהתפוצצו לאחרונה, ככה זה נפתח.
רעות גיא: אני גם מזדהה עם כל הלחצים שמופעלים, אני מפעילה חמישה פרויקטים לנערות ונערים שמעורבים בזנות, אני עומדת בפני לחצים כבדים מאוד של עיתונאים, טלוויזיה, תקשורת, כל הסוגים, 'תביאי לי קטינים בזנות'.
רעות גיא: מה זה?
רעות גיא: כאילו אני סרסורית של הנערים האלה, אני סרסורית של הטרגדיות האלה.