GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת מימון: אם עמדו בכלל הייצוג.
רון אלמוג: זה יוצר לנו קושי כי אנחנו צריכים לקזז בסוף לא רק את הכסף של המימון לנשים אלא גם את הקיזוזים שאנחנו עושים עבור דוח מבקר המדינה.
רון אלמוג: אנחנו מציעים לקבוע מועד אחד שהוא פרסום תוצאות הבחירות, שהוא בערך שלושה שבועות אחרי הבחירות, ואז את ה-85 אחוזים נשלם עכשיו ואת ה-15 אחוזים אחרי הגשת דוח מבקר המדינה.
רון אלמוג: יש כאן שני דברים.
רון אלמוג: שאלה אחת היא מתי משלמים ושאלה שנייה היא מתי בודקים את השליש.
רון אלמוג: אלה שתי שאלות נפרדות.
רון אלמוג: אני אומר שאת השליש לבדוק עם פרסום התוצאות והתוצאות מתפרסמות 21 יום אחרי הבחירות.
רון אלמוג: התשלום יהיה כרגיל – 85 אחוזים עשרים ימים אחרי פרסום התוצאות ועוד 15 אחוזים אחרי הגשת דוח מבקר המדינה.
קריאה: זה פתח למניפולציה.
30067: אתה אומר שהבדיקה היא 21 ימים והתשלום אחרי תשעה חודשים.
רון אלמוג: לא.
30067: אני חושבת שבדיקת ייצוג נשים אמורה לדעתי להיות כאשר מתפרסם דוח מבקר המדינה כי אחרת ייפלטו הרבה נשים בתקופה הזאת.
רון אלמוג: אפשר ללכת לפי התוצאות בבחירות ולבצע קיזוז לפי דוח מבקר המדינה.
ענת מימון: אני אעשה סדר.
ענת מימון: אנחנו מדברים על שני מועדים שונים – המועד בו אנחנו בודקים והמועד שאנחנו משלמים.
ענת מימון: כמו שרון אמר, יש קושי לקבוע שאת המועד בו אנחנו משלמים יהיה 85 אחוזים בהתחלה ואז לבדוק, אחרי שמונה חודשים, ולעשות את הקיזוז.
ענת מימון: הוא אומר שיש להם את הקושי לעשות את הקיזוז כי יש להם קיזוזים נוספים שהם צריכים לעשות באותו מועד והיתרה היא רק 15 אחוזים באותו מועד.
ענת מימון: יכול להיות שבאמת ייווצר מצב שכבר אין ממה לקזז כי אנחנו נשארים עם יתרה קטנה יותר.
ענת מימון: אולי אנחנו צריכים להתכנס לכלל שאנחנו נבדוק ונשלם את התוספת הזאת אחרי שמונה חודשים.
ליאל אבן זהר: אני הבעתי את התנגדותי והסברתי למה.
ליאל אבן זהר: אני חושבת שמי שמציע את הדברים האלה היום דואג לנשים שלא יפלטו אותן החוצה אבל לא דואג לנשים שייצרו את ההוצאה ולא מקבלות אותה.
ענת מימון: הבדיקה תיעשה במועד פרסום התוצאות, 21 ימים לאחר הבחירות.
ענת מימון: התוספת תשולם 85 אחוזים מה-115 במועד הראשון ו-15 אחוזים הנותרים בחלוף שמונה חודשים.
ענת מימון: שוב, אנחנו נמצאים לקראת קריאה ראשונה.
ענת מימון: ככל שנצליח למצוא את הדרך להתקזז במועד המאוחר יותר ולבדוק שוב בחלוף שמונה חודשים את העמידה בכלל, אנחנו ננסה לנסח את זה לקריאה שנייה ושלישית.
ענת מימון: זה נמצא על שולחן הוועדה וכרגע לקריאה ראשונה אנחנו נלך לפי הכלל הזה.
ענת מימון: אני רק אציג.
ענת מימון: כמו שאמרנו, הכלל הזה לא מתאים למועצות אזוריות מאחר והבחירות שם הן שונות.
ענת מימון: אנחנו ניסינו לחשוב על רעיונות איך לעודד שם את הייצוג ולא מצאנו.
ענת מימון: כמובן שרעיונות יתקבלו בברכה.
ענת מימון: כרגע אנחנו משאירים את זה על שולחן הוועדה והוועדה ממשיכה לקדם את הצעת החוק ללא הנושא הזה של מועצות אזוריות אלא רק לגבי עיריות ורשויות מקומיות.
ענת מימון: ככל שיהיה איזשהו משהו שיבשיל לכדי המשך קידום ההצעה בנושא של מועצות אזוריות, הוועדה רשאית להמשיך ולקדם את זה, כמובן שבתיאום מלא.
דנה יפה: נושא המועצות האזוריות לא היה בנוסח החוק ולכן לא נדון בוועדת שרים לענייני חקיקה.
קריאה: בכל מקרה הוא מפוצל והוא לא מקודם כרגע לקריאה הראשונה.
ענת מימון: אנחנו נצביע על פיצול לפי סעיף 79(ב) לתקנון.
ענת מימון: לפי סעיף 79(ב) לתקנון אנחנו מצביעים על פיצול של נושא המועצות האזוריות מתוך הצעת החוק וזה עולה למליאת הכנסת לאישור.
ענת מימון: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – ייצוג לנשים ברשויות מקומיות), התשע"ד-2014 תיקון סעיף 7 בחוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות), התשנ"ג-1993, בסעיף 7(א), בסופו יבוא: "(3) סיעה או רשימה שלפחות שליש מבין חברי המועצה שמכהנים מטעמה במועד התשלום לפי סעיף קטן (ב)(1) הן נשים, תהיה זכאית ל-115 אחוזים מסכום המימון האמור בפסקה (1)".
ענת מימון: רון, צריך לתקן גם את סעיף קטן (ב) או שזה ברור?
רון אלמוג: אולי לתקן במקום במועד התשלום לפי סעיף קטן (ב)(1), נבחרו מטעמה.
ענת מימון: אתם בודקים במועד התוצאות, כך שאין צורך.
ענת מימון: אני מורידה את "במועד התשלום".
ענת מימון: כל רשימה שיש לה שליש שמכהנים מטעמה, תהיה זכאית ל-115 אחוזים מהתוספת ואז התשלום יתבצע לפי סעיף קטן (ב), כמו שאמרנו, 85 אחוזים ו-15 אחוזים לפי המועדים שם.
יוסי סילמן: תודה רבה.
יוסי סילמן: קצת לגבי הנתונים, אני חייב לומר שבשנת 2013 שהו ב- 14 המקלטים 1,064 ילדים.
יוסי סילמן: לפי הנתונים שלנו 134 מעל גיל 11.
יוסי סילמן: אנחנו לא יודעים על דחייה בשנת 2013, אבל זה לא אומר, יכול להיות שזה לא מעיד שהייתה דחייה, אני לא יודע כמה לא פנו מראש בגלל המגבלה הזאת, זה נתון שאני לא מודע אליו.
יוסי סילמן: אוכל לומר שלמרות שהתע"ס (תקנות עבודה סוציאלית) מגדיר את גיל ה- 11, הגמישות היא די גדולה מבחינתו, היא עד גיל 13, בעיקר זה תלוי מבנה המקלט, מקלט בו אפשר להכיל זה בסדר.
יוסי סילמן: הבעיה העיקרית היא בגילאים היותר מבוגרים 13-14.
יוסי סילמן: אמסור את הנתונים עצמם.
יוסי סילמן: צריך לזכור שהשהות הממוצעת במקלט היא 4 חודשים.
יוסי סילמן: גם צריך להבין את המשמעות כשמנתקים ילד בגיל 14 ל-4 חודשים מהסביבה הטבעית, אגב, בדרך כלל אנחנו מוצאים פתרון או במשפחה הקרובה או במוסד.
יוסי סילמן: אנחנו כן רוצים ללכת ולפתח שני סוגי מענים ולבדוק מה הדרישה שלנו בעניין זה.
יוסי סילמן: יחד עם עמותת "יחדיו" נפתח בבאר שבע שלושה קומפלקסים, כבר בזמן הקרוב ניגשים לבנייה, נסכם את זה איתם.
יוסי סילמן: במודל של בבאר שבע יבנו שלושה קומפלקסים בהם נוכל לאכלס משפחות.
יוסי סילמן: אנחנו גם מאתרים שני מקלטים בצפון.
יוסי סילמן: הרעיון שלנו הוא לתת מענה סביבתי גם למקלט עצמו.
יוסי סילמן: בסביבות כל מקלט יש לנו את המעונות שלנו, יש לנו בתים חמים, יש לנו פנימיות יום.
יוסי סילמן: אני חושב שנוכל לתפור פתרון לילדים מעל גיל 14, פתרון של הסביבה עוטפת.
יוסי סילמן: תוך שבועיים אני אאשר ונוכל ללכת על זה באזור הצפון.
יוסי סילמן: לא נמנע מאישה שמגיעה עם ילד בוגר את העניין הזה.
יוסי סילמן: אנחנו נמצא פתרון בסביבה העוטפת.
יוסי סילמן: סביב כל מקלט יש לנו סביבה עוטפת משלנו, יש לנו את המעונות שלנו ואת הבתים החמים – זה לא חייב להיות פתרון בתוך המקלט, אני אשתמש בתשתיות הקיימות של משרד הרווחה.
יוסי סילמן: בבאר שבע נלך לפתרון יותר מוסדר.
יוסי סילמן: לפני שהולכים לפתרון כולל, מערכתי אני ארצה לבחון את העניין בשנת 2014 ולהבין את מספר הפניות שיש.
יוסי סילמן: אם נראה שמדובר כאן על מאסה קריטית, העניין יחייב הערכות מסוג אחר.
דלית אשורי: אציג אולי קטע מ"אישה פורצת דרך" שכתבתי.
דלית אשורי: אני אקריא.
דלית אשורי: בניסיונותיי לבחור אישה שפרצה דרך, מתוך מחשבה על נשים מפורסמות וידועות, חזרתי שוב ושוב לאותן נשים ששהו בעבר במקלטים ופרצו את הדרך שלהן, מחיים בתוך מעגל אלימות לחיים אחרים ללא אלימות.
דלית אשורי: חשבתי על נשים רבות ויקרות שפגשתי במשך 17.5 שנים בהן אני עובדת במקלט.
דלית אשורי: נשים שנמצאות איתי בקשר שנים רבות ואני רואה כיצד הן מתמודדות עם חייהן.
דלית אשורי: החיים לעוזבת מקלט אינם פשוטים.
דלית אשורי: מתוכן בחרתי לספר לוועדה על אחת מהן שהיא אישיות מיוחדת במינה.
דלית אשורי: כן ולמרות המצב הקשה בו היא עדיין נמצאת, שנתיים וחצי לאחר שהיא עזבה את המקלט, היא מוצאת זמן, כוח ואמונה לעזור לנשים רבות ואחרות.
דלית אשורי: בובה לוי יונאי הגיעה למקלט עם ארבעת ילדיה כשהיא גרושה מבעלה, אך סובלת ממנו מאוד.
דלית אשורי: בובה לא הבינה שהיא אישה מוכה מכיוון שהוא לא הכה אותה, הוא רק איים על חייה ברמזים כמו השארת סכין מתחת לכרית שלה.
דלית אשורי: בובה הגיעה לעובדת הסוציאלית לאחר דיון בבית המשפט לבקש עזרה.
דלית אשורי: העובדת שראתה מכתבים בכתב יד מציצים מתיקה של בובה שאלה אותה מה הם, כאשר שמעה שאלו מכתבים מהגרוש ביקשה לקרוא אותם.
דלית אשורי: באותו רגע בזכות ערנותה של העו"ס (העובדת הסוציאלית) הופנתה בובה למקלט לנשים מוכות.
דלית אשורי: החומרים במכתבים היו חד-משמעיים.
דלית אשורי: היא שהתה במקלט תשעה חודשים תוך כדי היא ממשיכה לקבל ממנו כל הזמן איומים, ותוך מערכת משפטים סבוכה ביותר שנמשכת עד היום.
דלית אשורי: חודשי השהות במקלט היו קשים לה ולילדים.
דלית אשורי: בובה מציינת שאלה הם שעזרו לה לעשות את השינוי, השיחות עם העו"ס, הקבוצות, הטיפול המשפטי ובעיקר המפגש עם נשים אחרות שנמצאות במצב דומה לשלה.
דלית אשורי: בשנת 2011 הקימה בובה יחד עם שתי שותפות נוספות את "הקול הנשי" – ארגון שמטרתו עזרה של נשים למען נשים.
דלית אשורי: מנהלות הארגון, כולן נשים מוכות בעברן ואמהות חד-הוריות בהווה, צומחות ועוזרות לנשים במצבן.
דלית אשורי: הן תומכות בהן מרגע יצירת הקשר בשיחת טלפון או במפגשים, בסיוע של העברת סלי מזון, ליווי לוועדות ודיונים ולכל מקום שלאישה קשה ללכת אליו לבד.
דלית אשורי: בהמשך, כדרך להעצמה ושיקום הן מגייסות את הנשים לפעילות בארגון למען נשים אחרות.
דלית אשורי: עד היום בובה לא מקבלת מזונות ונאצלת לקיים בעצמה את ארבעת ילדיה.
דלית אשורי: הגרוש ממשיך לפעול נגדה דרך הילדים ודרך בית המשפט.
דלית אשורי: למרות זאת, בובה מצליחה לתת לילדיה בית נורמאלי, היא יוצאת איתם לטיולים ובילויים, חוגגת איתם, פעילה במסגרות החינוכיות שלהם וגם מוצאת דרך לספק להם חיים תקינים ומלאים.
דלית אשורי: בובה היא אישה חזקה ואמיצה.
דלית אשורי: מתוך המקום של חיים באלימות ופחד היא יצאה למקום של סיוע והעצמה של נשים אחרות.
דלית אשורי: אני מעריצה את בובה וחברותיה על יכולתן להיות אחיות לצרה ולא לשקוע כל אחת לצרות של עצמה.
דלית אשורי: זהו.
דלית אשורי: זו אישה פורצת הדרך שלי.
דלית אשורי: לגבי מה שקורה אצלנו במקלטים.
דלית אשורי: ראשית אני מסכימה שיש בעיה עם ההפניות.
דלית אשורי: יש מידע בעייתי בנוגע לכך שאנחנו לא מקבלים בוגרים.
דלית אשורי: אני מאמינה שהרבה נשים לא מופנות מראש למקלטים והרבה מאוד שכן מופנות נידחות.
דלית אשורי: לדניאלה יש את הסטטיסטיקות של העמותה שלנו.
דלית אשורי: אני יודעת שלפחות בעמותה שלנו נידחות לא מעט על הרקע הזה, חלק כן מתקבלות, אבל זה מאוד בעייתי.
דלית אשורי: כשאנחנו מדברים על ילדים בגיל 11 כמתבגרים, אני חושבת ש-11 היום זה כבר גיל מאוחר.
דלית אשורי: אנחנו נתקלים בקשיים עם ילדים כבר יותר צעירים, עם בנים בגיל 10 שמאוד קשה להתמודד איתם בתוך המקלט.
דלית אשורי: בנות שלא הוזכרו כאן בכלל, אנחנו מאוד מתקשים להתמודד עם בנות גם בגילאי 14, 15 שלא מוצאות את עצמן בתוך המקלט, שיוצרות קשרים לא בריאים עם נשים בתוך המקלט, נכנסות לתוך סיפורי נשים אחרות וגם כך הן מביאות מהבית את הסיפור הקשה שלהן, בעצם הן עוברות תהליך לא טוב במקלט.
דלית אשורי: שני הפתרונות שאדוני דיבר, בעיניי הפתרון של מקלט באר שבע הוא פתרון מצוין.
דלית אשורי: אני חושבת שיחד עם המערכת הטיפולית הוא באמת יכול לספק הגנה של המקלט.
דלית אשורי: חייבים לחשוב גם על הצוות הטיפולי שיהיה צוות ייעודי למתבגרים.
דלית אשורי: לדעתי העניין אחרת כשיש עובדת שמתמחה בעבודה עם ילדים צעירים וגם שתהייה עובדת שמתמחה בעבודה עם מתבגרים, מישהו גם יוכל לנהל קבוצות טיפוליות למתבגרים.
דלית אשורי: זה שונה לגמרי - - -
דלית אשורי: מאוד קשה ומאוד בעייתי.
דלית אשורי: מקלט אידילי הוא בעיני המתבונן, אין הסכמה מהו המקלט האידילי.
דלית אשורי: יש בהחלט חילוקי דעות על זה.
דלית אשורי: אני לדעתי מקלט חדרה אותו אני מנהלת, אנחנו בונים מקלט חדש שנבנה בקונספט אחר לגמרי ממקלט באר שבע, הוא נבנה מאידיאולוגיה שעומדת מאחורי זה.
דלית אשורי: יש בינינו שוני.
דלית אשורי: בחדרה היו חדרים קטנים.
דלית אשורי: חדר שבנוי עם שני אגפים, בדלת אחת נכנסים לשני אגפים נפרדים שבכל חדרון כזה גרה משפחה.
דלית אשורי: החדרים הם יחסית קטנים.
דלית אשורי: יש לנו בעיית שטח בניגוד לבאר שבע, היינו צריכים להצטמצם, ללא זה כן הייתי עושה חדר יותר גדול.
דלית אשורי: יש יותר דגש על המרחבים הציבוריים, יש יותר דגש על מקום שמאפשר לנשים להיות ביחד.
דלית אשורי: אנחנו מאו מאוד מאמינים בקבוצה שלהן ובשעות שהן מבלות ביחד, הן תומכות אחת בשנייה.
דלית אשורי: אני מאמינה שהסלון ומרכז הבית צריכים להיות קרובים לחדרים כדי שבשעות הערב כשהילדים ישנים הנשים תוכלנה להיות מחוץ לחדר ולהיות יחד.
דלית אשורי: זה מאוד שונה מהגישה של המבנה בבאר שבע, אין לי ביקורת ובעיניי הוא מקלט מדהים.
דלית אשורי: הדגש הוא יותר על ביחד, וגם החדרים נבנו כחדרים משותפים.
דלית אשורי: לאורך כל השנים החדר אצלי תמיד משותף, יש לי היום חדרים שלא מחולקים לשני אגפים, חדר אחד שיש בו שתי נשים, כמו שראיתם בראשון.
דלית אשורי: הנשים אומרות שהתמיכה של אחת בשנייה בתוך החדר היא משמעותית.
דלית אשורי: אוכל לתת דוגמה של אישה שהשותפה שלה נסעה לסוף שבוע והיא ביקשה מאישה אחרת לעבור לסוף שבוע לחדר כי היא פחדה לישון לבד את היומיים בחדר.
דלית אשורי: התמיכה הזאת היא מאוד מאוד משמעותית.
דלית אשורי: הדגש הוא קצת אחר אצלנו.
דלית אשורי: חדר מפוצל יכול לשמש משפחה עם מתבגר, כשהמתבגר יכול לישון בצד אחד של החדר ושאר הילדים בחלק השני.
דלית אשורי: זה לא מונע את הבעיה של חיכוך המתבגרים וחשיפה לנשים אחרות, זה לא מונע את זה.
דלית אשורי: זה יקרה בכל המקלטים שאנחנו נבנה.
דלית אשורי: הדרך למנוע את זה היא להוציא אותם מחוץ למקלטים בדירות לווין או כמו שהמנכ"ל אמר, לפנימיות יום או מסגרות שאפשרות שהות יותר ארוכה מחוץ למקלט, או רק לחזור לישון במקלט, או בגישה של רות רזניק שהציגה במכתב ששלחה, שהם כן ישהו במקלט רוב היום ויצאו לישון מחוץ למקלט.
דלית אשורי: תמיד תהייה חשיפה ולא נוכל למנוע אותה לגמרי.
דלית אשורי: החשיפה תהייה גם אם הילד יוצא לפנימייה, גם שם הוא נחשף לכל מיני סיפורים.
דלית אשורי: השאלה איך אנחנו בונים קבוצה, עבודה משותפת וצוות מקצועי שיעבוד עם קבוצת מתבגרים יחד.
דלית אשורי: זה בעיניי מאוד משמעותי.
יוסי סילמן: עולה עכשיו שאלה שבאמת צריך לדון בה, האם עכשיו אנחנו מייחדים ובונים קבוצה טיפולית למתבגרים או מתרכזים בבעיה המהותית ונעזרים בכל המסגרות לטיפול במתבגרים שיש לנו.
יוסי סילמן: זו אחת מהשאלות שצריך לדון.
דלית אשורי: אתה מתכוון שהאימא היא אישה מוכה ואנחנו צריכים לעזור קודם לה.
יוסי סילמן: זה כרגע הדבר המרכזי.
יוסי סילמן: אנחנו לא יכולים להתרחב בעניין, לדעתי יש לנו מספיק מסגרות טיפול למתבגרים.
דלית אשורי: לעזור לאימא שהיא אישה מוכה ולאפשר לה את הקשר עם הבן המתבגר.
יוסי סילמן: ברור.
יוסי סילמן: ברור, האינטראקציה חייבת להיות.
דלית אשורי: במצב הזה אסור שיהיה לה נתק מהבן שלה.
יוסי סילמן: חייבים לראות את האינטראקציה וחייבים לראות את זה כמכלול אחד, אבל להתמקד באישה שהיא הדבר המרכזי.
יוסי סילמן: יש לנו מספיק מסגרות לעטוף ולתת את הטיפול למתבגר.
איריס עזרא: תודה רבה, בוקר טוב.
איריס עזרא: ראשית אני רוצה להצטרף לברכות ולהודות למנכ"ל שפעם שנייה לוקח לי את כל הדברים שרציתי להגיד.
איריס עזרא: אמרת כבר הכול.
איריס עזרא: אנחנו הולכים לכיוון של הרחבת המקלט בראיה של קומפלקס ליחידות למתבגרים ויחידות מעבר לנשים, דירות המשך ויחד, כמו כן יחידת קלט לבדואיות שזה משהו ייחודי לבאר שבע.
איריס עזרא: אני חושבת שזה אחד הדברים שעולים כאן כשאלה ושהצלחנו לתת לו מענה במהלך השנים, שוב, במספרים מאוד מאוד קטנים כי באמת לא מופנים הרבה מתבגרים.
איריס עזרא: אתייחס לדבריו של המנכ"ל בנוגע לשירותים בקהילה.
איריס עזרא: בבאר שבע אנחנו מפעילים את העוגן הקהילתי שהוא פנימייה מאוד גדולה עם משפחתון וגם קורת גג לנערים וגם מועדון מתבגרים.
איריס עזרא: אחת המחשבות שעלתה אצלנו, כמובן ששיתפתי גם את מיכל חנוך בנושא, שהמתבגרים באמת יהיו עם האימא במקלט, אחרי שעות בית הספר הם יוכלו ללכת למועדון המתבגרים להיות בחברת בני גילים ולקבל שם את כל המעטפת הטיפולית ובערב לחזור לישון במקלט.
איריס עזרא: במקרים בהם זה יתאים הם יוכלו להיות עם האימא גם כל שעות אחר הצהריים.
יוסי סילמן: ובמקרים מסוימים לישון בפנימייה.
איריס עזרא: את זה כבר עשינו בשנה-שנתיים אחרונות, פעלו עם אמהות עם מתבגרים, המתבגרים ישנו בעוגן הקהילתי.
איריס עזרא: גם את הניסיון הזה יש לנו.
איריס עזרא: אני רוצה להצטרף לדבריה של דלית אשורי, גם אנחנו בנינו הצעת תקציב וצריך כוח אדם ייעודי, צריכים עו"ס שמתמחה במתבגרים, יש לנו במקלטים את גני הילדים ויש את המועדונים של אחר הצהריים.
איריס עזרא: העובדות הסוציאליות לא מתאימות לגילאים האלה.
איריס עזרא: במקביל צריך לבנות גם את המסגרת החברתית בהנחה שלא כולם ילכו למסגרות.
איריס עזרא: צריכה להיות חשיבה שהיא חשיבת מעטפת שבונה לכל משפחה או לכל קבוצת גיל את המענים שמתאימים לה.
איריס עזרא: אבקש להתייחס לשאלה שלך לגבי הפניות.
איריס עזרא: אני חושבת שהראשונים שצריכים לעשות את המהלך הזה הוא המנכ"ל דרך המחלקות לשירותים חברתיים.
איריס עזרא: ברגע שיצא חוזר מנכ"ל למחלקות לשירותים חברתיים שאומר שהמקלטים מתחילים לקלוט אמהות עם מתבגרים זה ירד לשטח בצורה הכי טובה מעבר לפרסום שצריך לעשות והעלאת המודעות והגברת המודעות.
איריס עזרא: קודם כל המחלקות לשירותים חברתיים, כלומר ברגע שכל מי שמטפל באלימות במחלקות ידע שיש שינוי מדיניות במשרד, המקלט יקלוט אמהות עם מתבגרים.
יוסי סילמן: אנחנו נבחר שלושה מקלטים, אחד בצפון, אחד בדרום ואחד במכרז.
יוסי סילמן: תוך חודש נוציא לנושא חוזר.
יוסי סילמן: אחרי שנקבע שלושה מקלטים ונבנה להם את כל המעטפת.
יוסי סילמן: בשבועיים הקרובים אנחנו מתכנסים בישיבת מטה.
יוסי סילמן: אחרי שמציגים לי את כל המעטפת סביב כל מקלט אנחנו נבחן שלושה מקלטים ותוך חודש נחדד לכל מחלקות הרווחה שכרגע יש לנו כרגע מקלט אחד בכל אזור שנותן מענה כולל.
יוסי סילמן: אם נראה שבאמת יש עודף ביקוש וחסר נתחיל עם עוד מקלטים.
יוסי סילמן: תחילה נעשה את זה לאט לאט.
נח קורמן: אפשר בבקשה לדרוש שבשלושת המקלטים הראשונים תהייה התייחסות למגזרים?
יוסי סילמן: זה חלק מהדיון?
יוסי סילמן: אני יודע שהתקציב היום הוא 14,000 שקלים למשפחה.
יוסי סילמן: תקנו אותי אם אני טועה.
יוסי סילמן: עלה הנושא שלמשפחה ממוצעת זה יותר, אנחנו נדון בזה.
יוסי סילמן: אני אומר לך שבתחשיב שלנו זה אמור להיות מספיק.
יוסי סילמן: באמת.
יוסי סילמן: אגב אני מוכן לפתוח את זה לדיון.
יוסי סילמן: הפתעתי אותי ואמרת לי בוא.
יוסי סילמן: ביקשתי 'שבו איתי על מודל ותראו לי למה זה לא מספיק'.
יוסי סילמן: אני לא הצלחתי להשתכנע.
יוסי סילמן: אם תראו לי בניתוח ענייני למה 14,000 שקלים למשפחה זה לא מספיק, אני פותח את התעריף.
יוסי סילמן: צריך לראות את זה בעיניים ולהבין.
יוסי סילמן: אמרתי לך את זה אז.
נח קורמן: אבדוק עם הנציגה של המחלקה שעוסקת בזה.
יוסי סילמן: הם יגיעו אלי עם המודל, נבחן את זה.
נח קורמן: נמצאת אצלנו כעת אישה עם שני מתבגרים, בנים.
נח קורמן: אצלנו מבחינה אחת המצב יותר קל כי יש את הישיבות.
נח קורמן: הבנים הגדולים בדרך כלל נמצאים בישיבות, אבל מצד שני היא לא יכלה להביא את הבנים בשבתות, בחופשות.
נח קורמן: בחנוכה מנהלת המקלט עשתה שמיניות באוויר כדי למצוא לה דירות חלופיות ובכל פעם שהילדים היו יוצאים לשבתות.
נח קורמן: המצב החריף כשאחד הבנים סולק מהמסגרת שהיה בה בגלל בעיות התנהגות, לא ידענו מה לעשות איתו ובלית-בררה הכנסנו אותו כן למסגרת, זה מצב מאוד מאוד לא טוב.
נח קורמן: הפתרונות היצירתיים שהמנהלת מצאה, יש לנו גם הוסטל לנערות מתבגרות והן יצאו לחופשת חנוכה, האישה עברה לגור לשם במשך כמה ימים בחופשה שלהן, החופשה הסתיימה והיא עברה לשבת לדירת המעבר.
יוסי סילמן: מה היקף התופעה בשנה האחרונה?
יוסי סילמן: מיכל תקני אותי, אנחנו לא יודעים על פניות שנדחו.
יוסי סילמן: מעניין להבין את הנתונים כי אני מתקשה להשיג נתונים.
יוסי סילמן: מה היקף התופעה בעולם החרדי של אישה שמגיעה עם מתבגרים?
נח קורמן: בשנה האחרונה היו לנו לפחות עוד שתי נשים חוץ מהאישה שסיפרתי עליה.
נח קורמן: הייתה אישה במקלט בית שמש.
נח קורמן: בכניסה באופן קבוע היו לנו מגבעת וחליפה של בן מעל גיל 13.
נח קורמן: בעיקרון עד גיל 14 אנחנו כן קולטים בלית בררה, כמובן בהתאם להתפתחותו של הילד.
יוסי סילמן: אתה מדבר על תופעה של שתיים-שלוש נשים בשנה.
יוסי סילמן: אבל בוודאי יש נשים שמלכתחילה לא מופנות.
דניאלה קהת: הנתונים שלנו הם אחרים.
דניאלה קהת: באופן כללי לפי הדוחות לפחות 60% מהפניות נדחות.
דניאלה קהת: לצערי גם אין לנו דרך לדעת מי לא מגיעה בגלל שהעובדות הסוציאליות בקהילה יודעות שאי אפשר להכניס בנים מעל גיל 11 למקלט.
דניאלה קהת: זה פתרון שלא נמצא.
דניאלה קהת: כמו שהצעת גברתי, הגשתי מסמך שמראה את העלויות של דירה, הסכום הוא מאוד יקר ואני חושבת שהפתרון להכניס למקלטים יחידות הוא יותר הגיוני, אבל זה יכול לקחת זמן לכן הבאתי את העלויות לדירות שיהיו באופן זמני עד שבכל המקלטים יהיה אפשר להסדיר יחידות כאלה.
דניאלה קהת: זה מצוין, לדעתי זה לא מספיק.
דניאלה קהת: בהחלט, אבל אם אפשר כבר בשלושת המוקדים האלה להקים יחידות בתוך - - -
יוסי סילמן: לא.
יוסי סילמן: אנחנו לא מקימים.
יוסי סילמן: אולי מיכל חנוך תדבר על זה.
מיכל חנוך אחדות: סליחה על האיחור.
מיכל חנוך אחדות: אני מברכת את המנכ"ל יוסי סילמן שהצטרף לוועדה.
מיכל חנוך אחדות: ישבנו ודנו בזה רבות וכמובן יושבת ראש הוועדה שסיירה במקלט.
מיכל חנוך אחדות: זה תחום שהיא מכירה ונוגע לה.
מיכל חנוך אחדות: מעבר לפיילוט הראשון שכבר הוחלט עליו על ידי השר והמנכ"ל, אנחנו מתכוונים לחשוב איך אנחנו משדרגים ונותנים מענה למתבגרים אחרי שתבנה היחידה בבאר שבע, זה באמת הדבר האידיאלי.
מיכל חנוך אחדות: אנחנו נעשה מיפוי של מקלטים ופניות - - -
יוסי סילמן: את לא היית כאן מיכל, הסברתי את זה.
מיכל חנוך אחדות: סליחה, אני מדגישה את זה כי זאת ההחלטה בקטע של השלושה מקלטים.
מיכל חנוך אחדות: אנחנו צריכים לעשות מיפוי הפנימיות מהבחינה הטיפולית, שיקומית - - -
יוסי סילמן: יש לנו מספיק מענים בקהילות.
מיכל חנוך אחדות: בדיוק, זאת הכוונה לראות איך - - -
יוסי סילמן: העיר כאן נח קורמן מקבוצת בת מלך, שצריך לבדוק פתרון למגזר החרדי.
יוסי סילמן: אנחנו נחשוב על זה.
מיכל חנוך אחדות: במיפוי שנעשה נעשה מיפוי מגדרי, למגזר החרדי, למגזר הערבי וכדומה.
רינת לאון-לנגה: אני מנהלת מקלט "ויצו" בירושלים.
רינת לאון-לנגה: הבנתי שהפתרון הוא לשים ילדים בפנימיות, זו עדיין תחושת נטישה גדולה של הילד מהאימא שלו.
רינת לאון-לנגה: לדעתי לנקודה הזאת אנחנו לא מתייחסים.
רינת לאון-לנגה: עולה בי תמונה של מטופלת ששהתה אצלנו ועזבה את שני המתבגרים שלה בבית, קיבלנו אותה ולא דחינו אותה.
רינת לאון-לנגה: היא נכנסה למקלט, אבל לא החזיקה מעמד.
רינת לאון-לנגה: היא החזיקה כחודש - - -
רינת לאון-לנגה: אחרי חודש של התחבטויות והתלבטויות כשכל הזמן נשמעים קולות מהקהילה עד כמה הילדים שלה מתדרדרים וכמה אין להם אימא, כמה ניכור, הם לא רצו לדבר איתה ובכלל לא רצו קשר איתה.
רינת לאון-לנגה: בסופו של דבר היא עזבה וחזרה לביתה.
רינת לאון-לנגה: אני לא אשכח את היום הזה של בכי תמרורים כשהיא יודעת שהיא חוזרת אל האויב שלה.
רינת לאון-לנגה: יותר מזה, היא תחזור למצב הרבה יותר גרוע כי היא כבר עזבה את הבית והיא הוציאה את הכביסה המלוכלכת ועכשיו היא חוזרת לאותו מקום.
רינת לאון-לנגה: לדעתי פנימיות - - -
יוסי סילמן: הפתרון הוא לא פנימייה, אני אבקש לתקן.
יוסי סילמן: יש לנו מספיק מעטפת של פנימיות יום.
יוסי סילמן: יש לנו בתים חמים לנערים ולנערות.
יוסי סילמן: יש לנו מספיק פתרונות.
יוסי סילמן: אגב, בבאר שבע זה קלאסי, במרחב הקהילתי יש לנו מספיק אמצעים לתפור את החליפה המתאימה גם לאימא וגם למבוגר.
נועה ברק-וושלר: מה שתחליטו.
נועה ברק-וושלר: האישה כאן, היא יכולה לספר את הסיפור שלה.
ש': קוראים לי ש.
ש': יש לי שלושה ילדים, שהייתי במקלט באשדוד.
ש': יש לי ילד בגיל 16 שנשאר אם האבא ויש לי ילד בן 14 שנמצא בפנימייה טיפולית מכיוון שהייתה לו פוסט-טראומה מאוד קשה בעקבות מה שקרה.
ש': אני שומעת שמדברים על פנימיות או על פנימיות יום ובכלל על מתבגרים.
ש': ראשית כשהילד בגיל 16 קשה מאוד להגיד לו 'לך לפנימייה'.
ש': מן הסתם זה גיל שהוא לא ירצה ללכת לפנימייה, הוא ירצה להישאר עם האבא.
ש': זה כאילו את פותחת חזית נגד הילד, יש לך את הגבר ויש לך את הילד שגם הוא נעשה אלים וגם פיתח דפוס אלימות של כעס, הוא לא רוצה לדבר איתי, הוא מסנן את הטלפונים וכל השאר.
ש': כשיש לך ילד בן 13 שנמצא בפנימייה והוא נורא מתוסכל, כל היום הוא בוכה ואומר 'אני רוצה לבוא לבית, אני רוצה להיות איתך'.
ש': זה הגיע למצב שהוא אמר לי 'אימא, בואו תחזרו את ואבא, אני רוצה להיות איתך'.
ש': היום אני בדירת מעבר בדרום.
ש': זה רחוק לי מהכול, מהמשפחה המורחבת ומהילדים.
ש': טוב.
ש': הוא נורא תומך בו כי הבן בן ה-16 שוהה עם האבא, אבא יושב לו על הרגש ובוכה לו כל היום, מה עשיתי.
ש': הם גם לא מודעים שהם עשו, הם חושבים שהכול בסדר והכול תקין, שככה זוגות מתנהלים וזה לא נכון.
ש': גם דרך זה שהילד לא מקבל טיפול מלכתחילה מאז שזה קרה.
ש': קודם כל דורשים שהאימא תקבל את הטיפול ואז המתבגרים יקבלו טיפול, לדעתי זה לא נכון, כי הילד צריך לקבל את הטיפול הראשוני, צריך לבדוק איך אפשר לעזור לו.
יוסי סילמן: מה את חושבת שהיה צריך לעשות עם הבן הגדול.
יוסי סילמן: האם היה צריך לפעול אחרת?
ש': לדעתי כן.
ש': או שהיה צריך להביא אותו איתי למקלט.
יוסי סילמן: בכוח?
ש': מה זה בכוח?
יוסי סילמן: אמרת שהוא לא רצה לעזוב.
ש': 15, משהו כזה.
יוסי סילמן: הוא לא רצה לצאת איתך למקלט?
ש': זה לא היה נתון לשאלה, לא שאלו אותו אם הוא רוצה לבוא למקלט, כי היה אסור להביא ילד מתבגר.
יוסי סילמן: הוא רצה לבוא, אבל לא להתאפשר לו לבוא?
ש': הוא רצה לבוא.
ש': ביום הראשון הוא לא ידע שהגעתי למקלט, הוא בכה וצרח שזנחתי אותו, הוא כעס והיה פגוע.
ש': היו תקופות שסבלתי ממנו, אני אגיד, סבלתי ממנו מאלימות, מאוד אלימה.
ש': הפתרון היה להשאיר אותו עם האבא שילמד להיות בדיוק כמוהו, וזה מה שקורה.
ש': גם כשיש פנימיות, הוא נזרק לפנימייה מסיבה כזאת או אחרת, כי אין מגוון טיפולי שיכול לעזור לילדים כאלה.
ש': בסופו של דבר עם כל המריבות של ההורים הילדים סובלים, הילדים נפגעים.
ש': יש לי בת בגיל 4 שהיא איתי, יש לי ילד בן 14 שנמצא באיזו פנימייה ויש לי ילד בן 16 שנמצא עם האבא.
ש': כל המשפחה מתפרקת, זה שיש ילד אחד שאני אומרת 'אני אראה אותו בסוף שבוע'.
ש': זה מאוד מאוד קשה גם לשיקום של האישה שהיא רוצה לעבור, רוצה לצאת ממעגל האלימות, זה נורא מקשה.
ש': שאני אגיד לך שלא היו לי כמה פעמים שרציתי לצאת מהמקלט?
ש': – המון פעמים.
רינת לאון-לנגה: אני לא יודעת אם יש תמונה כללית, אני כן יכולה להגיד שלמתבגרים קל יותר להזדהות עם התוקפן ולא עם הקורבן, בטח ובטח כשאימא נוטשת אותו ומשאירה אותו שם.
רינת לאון-לנגה: כשהוא נמצא עם האבא כדאי לו לבחור את העמדה להיות קרוב לאבא, כי אימא לא נמצאת שם בשבילו.
רינת לאון-לנגה: כל מקרה קונקרטית.
רינת לאון-לנגה: מבחינה רגשית-נפשית, אני תוהה אם אבא אלים כלפי אימא, עד כמה הוא מסוגל להעביר ערכים וכדומה לילד.
רינת לאון-לנגה: אני מתכוונת מבחינה רגשית.
רינת לאון-לנגה: לראות אותו ולראות שהילד צריך גם את האימא שלו, בדרך כלל זה לא קיים.
רינת לאון-לנגה: יש הסתה מאוד מאוד גדולה של אותו מתבגר כלפי האימא.
רינת לאון-לנגה: הרבה פעמים קשה לו מאוד לראות את האימא.
נועה ברק-וושלר: בכתבה יש סיפורים אחרים, יש את הסיפור של ש.
נועה ברק-וושלר: שהוא יותר קיצוני, זה גם נאמר בכתבה, היא אומרת שהילד הגדול מחק אותה.
נועה ברק-וושלר: היא מנסה להתקשר אליו, הוא לא מדבר איתה, שם זה נתק טוטאלי.
נועה ברק-וושלר: יש אימהות שהילד שלהן נשלח לפנימייה ושם הוא מתדרדר לאלימות אחרת מסוג אחר למרות שהוא בצד של האימא.
נועה ברק-וושלר: זה סוג אחר.
נועה ברק-וושלר: יש לי גם אימא שיום לפני הצילומים ביטלה, היא עזבה למקלט וחזרה לבעל, בגלל הנתק מהילד היא לא יכלה להישאר.
נועה ברק-וושלר: הבעל סרב.
דניאלה קהת: אני מנכ"לית עמותת ל"א (לחימה באלימות נגד נשים) שמנהלת שלושה מקלטים בארץ: חדרה, הרצליה ובראשון לציון.
דניאלה קהת: אני חושבת שהם צריכים להיות ביחד.
דניאלה קהת: זה ברור מאוד שבגיל מבוגר כל כך, כבר צריך טיפול הרבה יותר מאסיבי כדי לשנות את העתיד של המתבגר, להוציא אותו מהמסלול שהוא בוחר להיות, כמו התוקף או כמו הקורבן.
דניאלה קהת: צריך לקחת את זה בחשבון גם אם זה בתוך מקלט, גם אם זה בתוך מסגרת קיימת זה משהו שדורש הסתכלות מיוחדת כשהוא מגיע.
דניאלה קהת: הרי המטרה שלנו שהדור הבא לא יהיה כך.
דניאלה קהת: לכן אני לא רואה איך פתרונות של טלאים, שהוא ישן במקום אחר, שהוא יהיה שעתיים ביום ושעה ורבע, זה לא מה שיפתור לנו את הבעיה.