GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עת'דאל אבו עאייש: אני מדברת בכללית שאין תכניות אינטנסיביות שמכוונות לנשים בדואיות בנגב שמדברות על סוכרת, שמדברות על לחץ דם גבוה, שמדברות על מחלות לב.
עת'דאל אבו עאייש: אני הייתי בתואר הראשון שלי, התנדבתי - - -
עת'דאל אבו עאייש: למדתי פוליטיקה וממשל, אבל השתלבתי בקורס תזונה נכונה, אורח חיים בריא, ופשוט אחרי שסיימנו 40 שעות אקדמיות, שזה לא מעט בכלל, הלכנו לגנים בכפרים וברהט.
עת'דאל אבו עאייש: אבל מה?
עת'דאל אבו עאייש: כל גן עובר הדרכה אחת.
עת'דאל אבו עאייש: אני פונה לגננת, היא מזמינה את האמהות ואני מסבירה.
עת'דאל אבו עאייש: זה התקציב שיש לעמותה לתת, הדרכה אחת ל - - -
עת'דאל אבו עאייש: זה לא היה דרך קופת חולים, זה היה דרך עמותות.
עת'דאל אבו עאייש: אני פעילה כבר שמונה שנים בחברה הבדואית בכל מיני עמותות, הן עושות הרבה, אבל אין הדרכות מקופות חולים.
עת'דאל אבו עאייש: בעניין האינטנסיבי הזה יש.
עת'דאל אבו עאייש: כשאת מגיעה למרפאה יש, האחות אולי תדבר איתך, ואני באה מכפר לקייה - - -
עת'דאל אבו עאייש: כן, אם אנחנו רוצים - - - ומישהי אמרה שכן, יש נשים שלא מאמינות שאם יש לך סוכרת זה יכול להתפתח למשהו יותר קשה.
עת'דאל אבו עאייש: כן יש נשים שלא מאמינות, יש נשים עם חוסר מודעות, פגישה אחת לא תענה על זה, פגישה אחת לא תטפל בזה.
עת'דאל אבו עאייש: לא, אני מלקייה.
עת'דאל אבו עאייש: אני עובדת ברהט.
עת'דאל אבו עאייש: עשיתי הדרכות ברהט, המניעה יותר מתקדמת, אבל גם לא במצב - - -
הייג'ר אבו שארב: אני יכולה להציג לך משהו אחר.
יעלה רענן: אני עובדת עם האוכלוסייה הבדואית כבר הרבה שנים ואני רוצה לדבר על הנושא שלדעתי לא דובר מספיק וזה העניין של קיום קופות חולים.
יעלה רענן: חבל שעלי אבו סבילה מהכפר לא נמצא פה כדי לספר על איך הוקמה קופת החולים הזאת.
יעלה רענן: זה היה פשוט בדם.
יעלה רענן: הוא הצליח לגרום לכך שבסופו של דבר יהיה כאן רופא.
יעלה רענן: קופת חולים כללית עשתה לו קח ותן, הקימו מבנה, קופת החולים שמה מבנה בסופו של דבר, הגיע מינהל מקרקעי ישראל ושמו על זה צו הריסה, ואז קופת חולים כללית אמרה שאי אפשר להקים כאן קופת חולים.
יעלה רענן: בסוף הוא הצליח, על ידי זה שהכפר תרם את המבנה ליד, בשביל רופא, בשביל שיהיה פה רופא, לא לפני שתינוק מת בגלל שלא היה פה רופא.
יעלה רענן: זה היה חצי שנה קודם, פשוט לא הגיעו לשום רופא.
יעלה רענן: העניין הזה של להקים את קופות החולים בכפרים הוא חשוב ברמות אדירות.
יעלה רענן: הסיבה שזה חשוב זה בגלל שאז מגיעים לרפואה ההתחלתית.
יעלה רענן: הן לא מגיעות לבתי החולים, ילדים מתים בדרך, נשים נהיות חולות, הזקנות לא מצליחות לקבל את התרופות שלהן, בטח לא מבית חולים, אבל אם אין קופת חולים מקומית אז בכלל אי אפשר לקבל תרופות.
יעלה רענן: יש פה הרבה נשים מבוגרות שאין להן גישה לתרופות כרוניות, כי הן צריכות לנסוע עד באר שבע לקבל את זה ואין להן דרך, הן פשוט מתות ממחלות כרוניות שהן לא צריכות למות מזה.
יעלה רענן: השמת קופות חולים בכפרים, לא יודעת איך, אבל להקים אותן בכפרים, ניידים, קטנים, מקום זמני, משהו נייד, לא חשוב, קופות חולים בכפרים.
הייג'ר אבו שארב: שאלת על רהט.
הייג'ר אבו שארב: אנחנו עשינו פרויקט ברהט, שזה הדרכה לנשים, שהן יהיו השגרירות וידריכו נשים אחרות והיה לנו יום בריאות שם, שבדקנו את הנשים, בדקנו סוכרת לנשים ומצאנו של-30% מתוך הנשים היה סוכר גבוה והן לא ידעו בכלל, למרות שבכל שכונה יש מרפאה כללית והמרפאות האחרות יש גם בתוך רהט, וגם היו יותר מ-50% מהנשים עם BMI גבוה.
הייג'ר אבו שארב: זאת אומרת העניין הזה של העלאת מודעות הוא מאוד קריטי ומאוד חשוב ויש צורך גם להיות מחוברים לארגונים, לאנשים, לנשים עצמן, איך צריך להפעיל את הפרויקט כדי להעלות את המודעות של הקהילה.
הייג'ר אבו שארב: בעניין של הפרויקט פה.
הייג'ר אבו שארב: זה פרויקט שהוקם על ידי ההורים, הגן עצמו הוקם על ידי ההורים, ובשנה שעברה היינו שותפים לפרויקט הזה.
הייג'ר אבו שארב: השנה אין מימון לפרויקט הזה וכמה שלחצנו על מועצת אבו בסמה וכמה שרצינו שמשרד החינוך יממן את הפרויקט הזה - - -
הייג'ר אבו שארב: הגן נסגר בגלל שאין תקציב לעמותה.
הייג'ר אבו שארב: הוא פעל ארבע שנים.
קריאה: הוא קם בזכות כסף מקיבוץ בארי.
קריאה: תרומה.
הייג'ר אבו שארב: לא, כלום.
הייג'ר אבו שארב: זה פרויקט של הקהילה עצמה, של האנשים עצמם.
הייג'ר אבו שארב: השנה אנחנו רוצים לקדם את זה ולפתוח את זה מחדש, וגם המקום הזה משמש לנו כמקום לאסוף את הנשים, לתת להן הדרכות על בריאות.
הייג'ר אבו שארב: לא, הם לא מגיעים.
הייג'ר אבו שארב: הילדים מגיל 3 עד גיל 5 לא יוצאים.
הייג'ר אבו שארב: מגיל 5.
קריאה: לא, רק מכיתה א'.
קריאה: אבל טוב ששאלת, כי יש פה איזה 15 אוטובוסים שיוצאים לבית ספר יסודי ומיניבוס אחד שיוצא לתיכון.
קריאה: הם לא מצליחים להביא את הילדים להמשיך ללמוד בתיכון.
קריאה: גם בנים וגם בנות.
קריאה: דווקא בנושא ההשכלה הגבוהה הבנות מושכות בנים ללכת להשכלה הגבוהה.
קריאה: אם אנחנו יכולים לייצר השכלה גבוהה לבנות, גם הבנים יילכו לשם.
רנדה זריק: אני מפקחת גני ילדים במחוז דרום ואני נציגה של המשרד.
רנדה זריק: משרד החינוך במחוז דרום נותן מענה לילדי הפזורה מגילאי 5 וגם מגילאי 3 בפזורה, ליד בית הספר, כי בית הספר הוא אזורי לפזורה הלא מוכרת.
רנדה זריק: מה שקורה, היא נותנת מענה לעמותות פרטיות למיניהן להגיש בקשה מסודרת למשרד החינוך ואכן בהרבה כפרים שאינם מוכרים קיבלו את ההכרה וכן הקימו.
רנדה זריק: אז צריך לעשות את הפרוצדורה הנכונה.
רנדה זריק: לא.
רנדה זריק: אתם מגישים בקשה מסודרת למשרד החינוך במחוז דרום, יש מטה שמגישים.
רנדה זריק: אצלנו ברהט, למרות שיש לנו גנים רגילים, יש לנו גם 78 גנים ששייכים לעמותות פרטיות שהם קיבלו אישור ומימון.
רנדה זריק: אז אין שום מניעה שהעמותה תגיש בקשה לפי הפרוצדורה הנכונה כדי לקבל רישיון.
רנדה זריק: אז אם אתם תעמדו בכל הקריטריונים להגשת - - -
קריאה: אפשר להקים מבנה?
רנדה זריק: כל הבקשות, לפי הבקשה.
רנדה זריק: אם הם יענו על הדרישות אז הם יקבלו רישיון.
רנדה זריק: אישור למבנה, צריכים להביא אישור של משרד הבריאות - - -
הייג'ר אבו שארב: המבנה מוכר.
רנדה זריק: אוקיי, אז זה מוכר שאינו רשמי, אבל יש היום כל מיני, אני אומרת לכם - - -
הייג'ר אבו שארב: כאילו הבסיס של הגן כבר - - -
הייג'ר אבו שארב: שמותאמים לאותו מקום.
הייג'ר אבו שארב: כי המקום הזה, אני לא יכולה להשיג.
רנדה זריק: נכון.
רנדה זריק: אבל יש פתרונות עקיפים, כמו שעשינו גם ברהט.
רנדה זריק: עמותות מגישות בקשות לגנים שכורים, הם לאו דווקא - - - יש שימוש חורג, יש כל מיני פרוצדורות שהם צריכים לעמוד בה.
רנדה זריק: זה החוק.
קריאה: זה תופס בכפרים המוכרים, אני מכירה כמה.
קריאה: בכפרים הלא מוכרים זה לא תופס.
רנדה זריק: לא, יש עמותת סידרה שהקימה, יש גם אג'יק הקימה גנים שאינם מוכרים וגם מקבלים את המענה.
רנדה זריק: וכמו שהם עשו וקיבלו, אני מאמינה שאם הם יגישו הם יקבלו.
רנדה זריק: אני לא חושבת שתהיה מניעה.
רנדה זריק: יש כמה שניסו להקים והקימו.
אמל אבו אלקום: ברוכים הנמצאים ביישוב שגב שלום, בעמותת נשים בדואיות למען עצמן.
אמל אבו אלקום: אני אמל אבו אלקום, מנהלת שותפה לעמותת נשים בדואיות למען עצמן.
אמל אבו אלקום: דלאל גם חברה בעמותה, עיפאף חברה בעמותה, יש לנו עוד כמה מורים ובנות שלא הצליחו להיות היום.
אמל אבו אלקום: סבתא - - - היא גם אמא שלי, אבל היא גם בין הנשים הפעילות בבית מורשת הסבתות הבדואיות למפגש הבין דורי.
אמל אבו אלקום: העמותה שלנו קמה בשנת 2007 לאור המצוקה של החברה הבדואית בכלל ומצבה של האישה הבדואית בפרט.
אמל אבו אלקום: התחלנו משתי בנות, התנהלנו כשתי בנות שהאמינו ברעיון לפני שבכלל ידענו מה זה עמותה וכו' כשנתיים ולאחר שנתיים נרשמנו כתאגיד אצל רשם העמותות ומאז התחילה הפעילות שלנו.
אמל אבו אלקום: משתי בנות היום אנחנו 22 נשים פעילות בארגון ועוד 6 גברים, כל אחד והתפקיד שלו.
אמל אבו אלקום: כולנו בעמותה מתנדבים, אנחנו עמותה שהתחילה מאפס וממש כל הירידות והדברים האלה שהיו, לא כל כך הרגשנו אותם כי אנחנו באנו על רקע אנשים מתנדבים שרוצים ליצור שינוי בקהילה או במקום שהם נמצאים בו.
אמל אבו אלקום: המטרות שלנו, וזו המטרה שהניעה אותנו במיוחד כקבוצת נשים, זה חיזוק הקול הנשי בחברה הבדואית.
אמל אבו אלקום: אנחנו כנשים רוצות להשמיע את הקול שלנו, רוצות להיות מעורבות בהחלטות, בעניינים, אפילו במרכז העניינים בכל מה שקשור לנו כנשים, בחברה שלנו ואם האישה יודעת ומודעת באני מאמין שלנו בארגון זה שווה בית שלם עם שלום.
אמל אבו אלקום: זאת אומרת האישה שיודעת הכול היא גם תצליח לגדל ילדים טובים, מבינים ויכולים להשתלב בחברה בקלי קלות.
אמל אבו אלקום: יש לנו כמה תכניות ופרויקטים שאנחנו עובדים.
אמל אבו אלקום: התחלנו פרויקט למרכז העשרה לילדים מגיל שנה עד שלוש, ילדים שאין להם מסגרת שעוטפת אותם ביום יום.
אמל אבו אלקום: יש לנו פרויקט כזה שבפרויקט הזה יש בחורה מתנדבת שעובדת מטפלת במרכז הזה, היא גם עובדת בהתנדבות, וזה יצר הזדמנות ל-13 אמהות שהילדים שלהן נמצאים אצלנו בשעות היום לצאת ללמוד ולצאת לעבוד.
אמל אבו אלקום: יש לנו מועדונית שעובדת אחרי צהריים.
אמל אבו אלקום: במועדונית הזאת יש 15 ילדים למשפחות נזקקות ומשפחות רווחה.
אמל אבו אלקום: הילדים באים לכאן, מקבלים ארוחה חמה, מקבלים שיעורי עזר, שותפים שלנו בפרויקט הזה מפעלי כי"ל, מפעלי כימיקלים לישראל, שותפים לנו גם ה - - - יש לנו בית מורשת לסבתות הבדואיות, למפגש הבין דורי, שבבית הזה ישנן - - - שעובדים באופן הזה שלידינו.
אמל אבו אלקום: אנחנו עובדים בפרויקט הזה כבר שלוש שנים, הסבים והסבתות האלה הם אנשים עם רקע מסוים של אמנות, של שירה, יש כאלה שהם מספרי סיפורים, על מנת לשמור על הדור והפער שנוצר בין הדור החדש לדור המבוגר.
אמל אבו אלקום: יש לנו קבוצת העצמה לנערות, עם 38 נערות.
אמל אבו אלקום: אחרי הצהריים, שני מפגשים שבועיים לבנות, מ-12 עד 18, מחולק לשתי קבוצות, שזה גם על מנת להעצים את הקול הנשי, אבל אנחנו גם יוצרים את התכנית הזאת עם הבנות על מנת לבנות מנהיגות נשית צעירה שתהיה שותפה בעניינים.
אמל אבו אלקום: יש לנו פרויקט העצמה לנשים שבפרויקט הזה, זה מכיל מעל 200 נשים, גם מפרויקט שגב שלום ועוד מכל מיני מקומות, כשהפרויקט הזה, מטרתו לחזק את הקול הנשי, אבל על ידי מפגשים שהנשים נפגשות בטיולים, בחוגים, בכל מיני דברים, אפילו הן לפעמים משתתפות בעלות של הטיול או בעלות של החוג הזה, אבל במפגש הזה אנחנו מביאים מרצה, מביאים כל מיני אנשים שיסבירו לנשים ואנחנו נותנים להן כלים להשתלב, וכלים לעזור לילדים וגם כלים לנו, כנשים.
אמל אבו אלקום: לפעמים יש אישה ואנחנו נתקלנו בנשים שאומרות 'יש לי ילדים, יש לי בית, אני לא רוצה שום דבר, אבל אני כאישה מחפשת קריירה, אני רוצה להיות אישה מיוחדת'.
אמל אבו אלקום: אז יש כל מיני קבוצות לפי התכניות שנמצאות.
אמל אבו אלקום: חדש, לפני שבוע סיימנו את הפרויקט החדש שלנו, קבוצת תיאטרון משולב, נשים ערביות ויהודיות.
אמל אבו אלקום: זה הוצג בבית ספר למשחק.
אמל אבו אלקום: בשבוע אחד היו לנו שתי הצגות.
אמל אבו אלקום: ההצגה מדברת על דו קיום וחיזוק הקול הנשי, אבל משתי הזוויות, גם מהעין הישראלית היהודית וגם מהעין הערבייה, הבדואית הפלשתינאית בנגב.
אמל אבו אלקום: אז התיאטרון הזה מדבר על תשע נשים שכל אחד מדברת על הסיפור שלה, הקשיים שלה ואיפה היא נמצאת ומה היא רוצה לשנות.
אמל אבו אלקום: החלומות שלנו כנשים הם הרבה, אנחנו רוצות להגיע רחוק.
אמל אבו אלקום: אנחנו התחלנו מעצמנו כנשים, כי אנחנו מאמינות שאם אנחנו ניצור את השינוי בנו, כקבוצת נשים שנמצאת במקום מסוים, אנחנו כן נצליח להשפיע גם כלפי חוץ, מתוך אמונה שהאישה הבדואית בנגב היא אישה חזקה, אישה עם יכולת, אישה שיכולה לשים את עצמה במרכז העניינים.
אמל אבו אלקום: מה שחסר לנו כנשים זה אולי הכוונה, אולי סיוע, אולי הדרכה, אבל אנחנו כן נשים שיכולות ומאמינות ביכולות שלנו ומאמינות בכוח הנשי שלנו וכן יכולות ליצור שינוי ולקדם, ועובדה, אנחנו התחלנו משתי בנות והיום יש לנו הרבה הרבה פעילויות.
אמל אבו אלקום: החלום שלנו, כמו שאמרתי, זה להגיע רחוק ואנחנו כן רוצות להגיע רחוק ואנחנו רוצות לראות בעתיד הלא רחוק, העתיד המאוד קרוב, בעזרת כל מיני אנשים שיאמינו בחלום שלנו וביכולות שלנו גם להושיט לנו יד ולעזור לנו ויחד נצליח למנף את מה שאנחנו עושים ואת כל העשייה שלנו.
אמל אבו אלקום: בגלל שנתתם לי רק 20 דקות, אני גם רוצה לקחת את ה - - -
אמל אבו אלקום: אני בדיוק רוצה לדבר על זה עכשיו, עקב השאלה שלך.
אמל אבו אלקום: אני בחורה בדואית שגדלתי בשבט אל עזאזמה בוואדי נעם, איפה שהיום יש כל הבעיות האלה.
אמל אבו אלקום: דרך אגב, יש לנו עוד סניף לארגון שלנו בוואדי נעם, שאנחנו גם מתמודדים עם נשים בכל מיני קשיים, שלפעמים אנחנו נותנים לנשים ואז הן אומרות לנו, 'אנחנו לא רוצות ללמוד היום, אנחנו היום רוצות לצאת, יש לנו הפגנה', 'השכנה שלי, הרסו לה את הבית, הילדים שלה בחרדה'.
אמל אבו אלקום: אנחנו מתמודדים עם כל מיני בעיות ונושאים, כי אני חושבת שלנשים יש את הכוח אבל צריך למצוא את הכלי המתאים שבאמת יעגן את כל הדברים האלה.
אמל אבו אלקום: אני אמל אבו אלקום, כשיצאתי וגדלתי גדלתי בכפר לא מוכר בוואדי נעם והייתי בין התלמידים הטובים מאוד בבית הספר והייתי מלמדת את כל הכיתה אנגלית, הייתי מאוד טובה בשפה האנגלית, למדתי עד כיתה ח' ביישוב לא מוכר והחלום שלי היה להיות רופאה ויום אחד ביקרתי רופא והוא נתן לי חלוק במתנה וכל הזמן הלכתי עם החלוק וזה היה החלום שלי שאני אגדל אני אהיה רופאה.
אמל אבו אלקום: אני לא הצלחתי להיות רופאה, למה?
אמל אבו אלקום: כי אני אישה, כי אני אישה בדואית שגרה ביישוב לא מוכר.
אמל אבו אלקום: מנעו ממני ומכל קבוצת הגיל שלי להשלים את הלימודים שלנו, או תתחתנו, או תלכו למרעה, או או או או, אין בית ספר וכמה שעשינו זה לא עזר.
אמל אבו אלקום: אני התנתקתי מבית ספר תקופה של תשע שנים.
אמל אבו אלקום: אחרי תשע שנים חלק מהמשפחה שלי עברו לשגב שלום ואז היו כל מיני ביקורים ופתחו מועדון קטן לאישה, וזה לומר לזכותה של האישה המכובדת כאן, שיושבת, שהפגישה אותנו עם כל מיני אנשים ובמועדון הזה אני פגשתי אישה מהחברה היהודית, מבאר שבע, בשם חנה, ואז היא אומרת לי 'אמל, אני רואה שאת לא משתלבת עם הרקמה וכל זה', אני אומרת לה, 'תקשיבי, רקמה זה לא שלי, אני לא רוצה רקמה, אני לא רוצה אריגה, החלום שלי היה להיות רופאה', הציפיות שלי ירדו, מרוב האכזבות שראיתי, 'היום החלום שלי זה רק להשלים י"ב, אני לא רוצה יותר'.
אמל אבו אלקום: אז היא אומרת, 'יאללה, מה הבעיה?' אחרי שאמל עשתה סיבוב על כל מיני מנהלים, 'לא, את עברת, את לא יכולה, את אחרי הגיל', אז היא לקחה אותי, אמרה לי, 'את יכולה לסיים את הלימודים שלך', בבאר שבע, במתנ"ס לוין, אקסטרני.
אמל אבו אלקום: ומשם יצאתי, אבל לא יצאתי לבד.
אמל אבו אלקום: חיפשתי את כל הבנות שעדיין לא התחתנו ואספתי, מי שנשארו, והלכתי והשלמתי את הלימודים שלי בהצטיינות ולקחתי את הציונים שלי לדר' אבו טארק, מנהל בית הספר התיכון, והיום הוא חבר איתי גם בארגון הזה והוא ממש עוזר לנו.
אמל אבו אלקום: אבל אני אומרת לו, 'תשוף (בערבית)', 'תראה הציונים שלי, אחרי ההתנתקות של תשע שנים מבית הספר הם יותר גבוהים מכל הציונים שיש לך בתיכון'.
אמל אבו אלקום: ולאחר שסיימתי י"ב, אמא חד הורית, אמא שלי האישה הבדואית הראשונה שגירשה את בעלה, הצנועה הזאת, כן, היא גירשה אותו ונשארה אמא חד הורית עם שישה ילדים, בחורה צעירה ויפה.
אמל אבו אלקום: אני מדברת על הרבה זמן.
אמל אבו אלקום: אני גם רוצה ללמוד, אבל אני לא יכולה, כי אמא לא תצליח לממן את הלימודים, אז פתחתי משפחתון, בשעות היום הפעלתי משפחתון, אחרי הצהריים הלכתי ללמוד, למדתי תוך כדי בבית ברל תואר ראשון באנתרופולוגיה וגם עזרתי למשפחה שלי ללמוד.
אמל אבו אלקום: לאחר מכן עבדתי בגנים ביישוב שגב שלום והפעלתי מרכז העשרה נייד בגנים, הצלחתי תוך שנה להביא תורם והבכתי את זה למרכז נייח ביישוב ולאחר מכן לקחתי תפקיד של רכזת הגיל הרך במשפחה במתנ"ס פה ביישוב.
אמל אבו אלקום: היום אני עובדת, גם מנהלת שותפה לעמותה וגם מדריכה אחראית ביחידה לקידום נוער דרך משרד החינוך.
אמל אבו אלקום: אני גרה פה בשכירות, אני מוואדי נעם, שהוא גם יישוב לא מוכר.
אמל אבו אלקום: החיים של האישה הבדואית הם חיים עם הרבה דברים.
אמל אבו אלקום: המשימה בפנינו כנשים היא משימה כפולה, זה גם להיות אישה וגם להיות אמא וגם להשתלב בכל העידן המודרני הזה.
אמל אבו אלקום: הרבה ציפיות והרבה עיניים שמסתכלות על האישה הבדואית, כאילו מה היא יכולה לעשות.
אמל אבו אלקום: האני מאמין שלנו כאן כנשים בארגון הזה, אנחנו לא רוצות לשנות את העולם ואנחנו גם לא נוכל, אנחנו רוצות לשנות את המקום שאנחנו נמצאות בו, אם זה בשגב שלום או בוואדי נעם.
אמל אבו אלקום: החיים שלנו, הבתים שלנו, הבית שלי, אני רוצה לחזור הביתה, לראות את הילדים שלי חיים בצורה מכובדת, בצורה שוויונית, בצורה טובה, שיש להם את הכול.
אמל אבו אלקום: מאוד קשה לי לעבור ולראות אישה שהיא מתמודדת עם כל מיני בעיות, ולפעמים אני לא מצליחה לעזור לה.
אמל אבו אלקום: אבל אני מאמינה בדבר אחד, וכולנו כאן מאמינות בדבר הזה, אם כולנו, כל מי שיכול לעזור לאישה הבדואית בנגב לצאת מנקודה נכונה, או לקחת את מה שיש לה ולקדם את זה ולטפח את זה, אני חושבת שזה מה שיכול למנף את העשייה שלנו כנשים בדואיות כאן.
מיכל שרף: אני מהיחידה לשוויון בין המינים בחינוך, במשרד החינוך.
מיכל שרף: אנחנו בדיוק מגיעות אל נשים כמוך.
מיכל שרף: משום שבבית ספר יסודי ובבית ספר תיכון, כשבאים עם כל מיני תכניות ממש מוגדרות, תאמינו בעצמכן, אחת אם הייתה מקבלת את החינוך שאנחנו בעצם רוצים לתת לה, תאמיני בעצמך גם בבית ספר יסודי, לא היית מוותרת כל כך מהר.
מיכל שרף: תראי לאן את הגעת בכל זאת - - -
מיכל שרף: אנחנו מגיעות אבל לא מספיק.
מיכל שרף: יש לנו תכניות, אנחנו שינינו את התכניות שלנו - - -
מיכל שרף: מה זאת אומרת?
מיכל שרף: הן מגיעות לכל הכפרים, הן מגיעות לכל בתי הספר.
מיכל שרף: כמובן בתקציב שיש לנו.
מיכל שרף: את כולנו.
מיכל שרף: מהמעט שיש לנו עכשיו אני מאמינה שהסיפור לא כל כך מהר ישתנה.
מיכל שרף: אני יכולה להגיד לך שבשנה שעברה היו לנו פה 30 קבוצות, שזה לא מספיק.
מיכל שרף: זאת אומרת היינו גם ברהט, היינו בכסייפה, היינו בהרבה מאוד בתי ספר, אבל 30 קבוצות זה עדיין לא מספיק, כשאני מוכרחה להגיד לך שאנחנו קודם כל שינינו את הכותרת שתתאים, שוויון בין המינים בחיים לא היה מתקבל פה, אבל שינינו את זה לחינוך וחיי משפחה, וזה הלך.
מיכל שרף: וזה הלך מצוין.
מיכל שרף: אבל מה, אני אגיד לך שתמיד אנחנו - - -?
מיכל שרף: מבחינת הדרכה יש לנו מלא מלא מדריכים ומדריכות, אין לנו כסף, אין תקציבים.
מיכל שרף: בוודאי שזה עולה על שולחן הדיונים, רק אנחנו לא תמיד - - - אנחנו מגיעים לבתי הספר בדיוק בשביל המטרה הזאת, שבנות יותר תגענה לתיכון.
מיכל שרף: בגלל זה אנחנו באים לשם ואנחנו כן מגיעים, גם לבתי הספר היסודיים, מעבירים השתלמויות למנהלים, מעבירים השתלמויות גם למורים, זאת אומרת יש לנו את הנגישות הזאת, לא תמיד - - -
אמל אבו אלקום: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה.
אמל אבו אלקום: יש סוגיות שונות, היום לנשים יש באמת כל מיני בעיות שלפעמים אנחנו מייצגות אותן, לפעמים אנחנו גם הולכות לכנסים ולכל מיני מקומות בעולם, גם לחשוף את עצמנו כנשים, אנחנו באמת רוצות עזרה.
אמל אבו אלקום: אני אישית יצאתי לארצות הברית והייתי בכנס כלשהו ושיתפתי וייצגתי את הארגון שלנו.
אמל אבו אלקום: דלאל הייתה בשדרות.
אמל אבו אלקום: לכל אחד מהבנות יש תפקיד.
אמל אבו אלקום: אבל אנחנו כנשים, מי שרוצה לעזור לנשים, ואני אומרת את זה ואני אחראית על דבריי, ביישובים המוכרים יש מועצות, יש לנו רווחה, יש לנו כל מיני אנשים שהטרנד שלהם 'אנחנו עושים ועושים ועושים לנשים', מי שרוצה לעשות לנשים ולעזור לנשים, שיירד לשטח, שיראה בפועל מה יש ומה הסוגיות והקשיים שהנשים האלה מתמודדות איתן.
אמל אבו אלקום: אני אישית, מאז שפתחתי את הארגון שלי, אף פעם, כן, באים אליי בכנסים, כן, באים אליי במסיבות, כשבא שר, כשבא זה, כשבאים אורחים, יש כל מיני אנשים, הם בטח באים, ואני הפסקתי אפילו להזמין אנשים ממוסדות מסוימים, אבל אני אומרת, עוד פעם, מי שרוצה לטפל ולעזור בבעיות של האנשים הבדואיות, הוא צריך לרדת לשטח, לראות איפה יש קבוצות נשים כמו ההתארגנות שיש לנו כאן ובוואדי נעם ואצל נדיה בח'ורה.
אמל אבו אלקום: הנשים האלה הן הנשים שמתמודדות ביום יום עם הקשיים, אלה הנשים שהן בבעיה אמיתית.
אמל אבו אלקום: אני אתן דוגמה משגב שלום למשל.
אמל אבו אלקום: אני עובדת היחידה לקידום הנוער ואני יודעת שיש הרבה בנות שהן עוזבות בכיתה ו', בגלל שבית הספר משולב, בגלל שההורים לא רוצים, וכמה שניסינו להחזיר אותן או לעשות להן מקום, אנחנו לא מצליחים.
אמל אבו אלקום: אבל הנשים האלה פנו אליי במכתב לפני כחודש ימים והן אומרות, 'אנחנו עשר נערות בשכונה מסוימת בשגב שלום', ואני גם אדגיש את זה, בשכונה ג', 'ובגלל שההורים שלנו לא נותנים לנו, גם לא ללכת ליחידה וגם לא ללכת לבית הספר, אולי אתם יכולים לפתוח לנו כיתה או מרכז ואנחנו יכולות להגיע.
אמל אבו אלקום: אנחנו מוכנות להביא כיסאות ולהביא לוח ולהביא גיר'.
אמל אבו אלקום: תסתכלי איך המחשבה שלהן כילדות שכן רוצות.
אמל אבו אלקום: זה הקושי האמיתי וזו הנקודה ש - - -
אמל אבו אלקום: יש הורים מאוד קשים ויש הורים שאנחנו כן מצליחים.
אמל אבו אלקום: אבל יש אחוז מאוד גדול שאנחנו בכלל לא יכולים, אין מצב, הם לא שולחים את הבנות.
אמל אבו אלקום: כמה שאנחנו מנסים.
אמל אבו אלקום: אני אישית הבית שלי מאוד קטן - - -
אמל אבו אלקום: לא, לפעמים אצל האבא, לפעמים אצל האחים, לפעמים זו תפיסה משפחתית, אי אפשר להגדיר את זה.
אמל אבו אלקום: אני אישית גרה בשכונה כלשהי, שלידי יש קבוצה מאוד גדולה של נערות מנותקות מבית הספר.
אמל אבו אלקום: אפילו שהם גרים, בשכונה, כשזה תחת הפיקוח שלהם, הם לא מונעים מהנערות להגיע והן מגיעות ולפעמים מגיעה או הסבתא או האמא, כאילו זה חלק מהמסורת להיות עם הנערה כשהיא לומדת, אין בעיה, שיגיעו, אבל טיפול כזה הוא טיפול מאוד מיוחד בנערות האלה.
אמל אבו אלקום: הנערה הזאת תגדל, היא תהיה אמא, כאילו איך אישה יכולה לגדל משפחה אם אין לה את הכלים כאישה?
אמל אבו אלקום: למשל הכד הזה, ויש מלא כדים בפנים, אנחנו הצלחנו לעשות את זה, לא בגלל שאנחנו רוצים כדים כאן, יש לנו 38 נערות מגיל 12 עד 18, התחלנו להפעיל פרויקט וסביב הפרויקט הזה דיברנו על כל מיני דברים, חתונה בגיל מוקדם, להיות אישה שנייה, כל הנושא של הפוליגמיה, הכול הכול הכול, אבל אנחנו לא יכולות כנשים לבוא ישר ולהגיד 'אנחנו רוצות לדבר על זה'.
אמל אבו אלקום: אבל כשהנערה מגיעה והאמא מגיעה, ולפעמים גם הסבתות מגיעות, ויש לנו רכזת מאוד מיוחדת ומדריכת אמנות מאוד מיוחדת, סביב הכד הזה אנחנו מעבירים את ההרצאה שלנו וזה ממש שובר את הקרח וזה מעביר את כל החומר שאנחנו רוצים.
אמל אבו אלקום: עם הדלת הפתוחה היו לנו גם קורסים שהעברנו, אבל העברנו זה כאילו חינוך משפחתי.
אמל אבו אלקום: לא אמרנו שאנחנו רוצים לדבר על חתונה בגיל מוקדם או לא, עשינו את זה, אבל אנחנו עושים את זה בצורה עקיפה ומאוד גמישה, שלא תתנגש גם עם החברה שלנו.
אמל אבו אלקום: יום אחד לא שר החינוך, שר הרווחה, אמרו לי שהוא נמצא בבן גוריון, לפני כמה שנים, מבקר.
אמל אבו אלקום: שמעתי ככה בפוקוס, אמרתי, 'אני חייבת ללכת לראות את השר הזה'.
אמל אבו אלקום: בזמנו זה היה הרצוג, בוז'י.
אמל אבו אלקום: אז אמרתי, 'אני רוצה להיכנס, לא מעניין אותי, מה שיקרה יקרה'.
אמל אבו אלקום: הלכתי והוא קיבל אותי וישבנו בחדר של הנשיא של אוניברסיטת בן גוריון.
אמל אבו אלקום: היו איתי עוד שתי בנות, אמרתי, 'אני אישה בדואית, אני מתנצלת שאני ככה התפרצתי לישיבה ולתכנון אבל יש לי קשיים, אני רוצה עזרה, יש לי אחת, שתיים ושלוש', והייתה שיחה ואמרתי לו שיש לנו מועצות, אבל אני לא רוצה עזרה דרך המועצה, אני אישה עם יכולת ודלאל אישה עם יכולת ואני מאמינה בכל הכוח הנשי הזה, כשאנחנו הולכות למועצה איקס או וואי, אני רוצה לשבת בביטחון עצמי, אני רוצה לדבר בביטחון עצמי.
אמל אבו אלקום: כשאני מגיעה לעובד סוציאלי, אני גם רוצה שהוא יסתכל אליי כאישה בדואית בגובה העיניים ויכבד אותי, כי אני לא באה לקבל נדבה, אני באה לזכות שלי, וזכות בן אדם מקבל, אין בן אדם שבא לבקש זכות, אפילו מהממשלה, כשאני רוצה פרויקטים, כשאני רוצה משהו, חייבים לעשות כי אני נמצאת, אני חלק מהנשים שנמצאות במדינה ואם אנחנו, כקבוצת נשים, לא ניקח טיפול מתאים, לא ניקח את הכלים לטפל בעצמנו ובמשפחות שלנו, אפילו בשכונות, אני לא רוצה להגיד בכל היישוב שאנחנו נמצאות בו, חבל על הזמן, כאילו מה ישתנה.
אמל אבו אלקום: מה ישתנה?
אמל אבו אלקום: איזה דור אנחנו כנשים יכולות לגדל אם אין לנו את הכלים?
אמל אבו אלקום: כאילו יכולה אישה לקבל תפקיד במועצה ולשבת על כיסא ולקבל משרה מאוד מיוחדת ומשרה טובה ועובדת מועצה, אבל מה זה?
קריאה: לא נותנים תקציבים.
אמל אבו אלקום: תקציב דרך המועצות, האישה הבדואית לא יכולה לקבל.
אמל אבו אלקום: אין דבר כזה שקורה.
אמל אבו אלקום: אפילו יותר מזה, לפעמים באות קרנות, והיה לי מקרה כזה עם הקרן לידידות, ואני אחראית על כל מילה שאני אומרת, היה לי מקרה והייתה כאן דבורה גנני, האחראית על הקרן, והיא ביקרה אצלי בבית המורשת והיא נפגשה עם הסבתות והסבים והיא אמרה לי 'אמל, אני רוצה לעזור לארגון שלכם דרך המועצה' והייתה תמיכה.
אמל אבו אלקום: וכשאני באתי לבדוק איפה החלק שלנו כקבוצת נשים לבית המורשת שלנו, 'לא, אנחנו תרמנו את זה לחינוך המיוחד.
אמל אבו אלקום: ' על העיני וראסי, תתרמו את זה, תטפלו בחינוך המיוחד, אבל אנחנו כנשים, אם גם לא יהיה לנו טיפול מקדים וטיפול בזמן ולא נקבל את הכלים שאנחנו כן רוצות, תאמינו לי, כל הזמן אנחנו נמשיך רק ללדת חינוך מיוחד וזה ירבה את החינוך המיוחד.
אמל אבו אלקום: באמת.
אמל אבו אלקום: באתם פה ל-20 דקות, זה חונק אותי, יש לי מלא דברים שאני רוצה לדבר.
קריאה: אנחנו רוצים גם שיתמכו בנו, המועצות.
קריאה: המועצות לא תומכות - - -
אמל אבו אלקום: כן, זה קורה.
אמל אבו אלקום: יש לי עוד בקשה.
אמל אבו אלקום: יש לנו עוד חברות, אתם באים מהמקום של מעמד האישה ומקום של כוח ומקום שכן יכול וכו'.
אמל אבו אלקום: תנו לנו עבודות בית, תבדקו אותנו בשטח, תגידו, 'בנות, אנחנו כן רוצים לעזור לכם'.
אמל אבו אלקום: כאילו מה אמל עם ה-20 נשים שלה, את יכולה לבוא בעוד כמה חודשים, כשייתנו לנו את הכלים, אפילו גם את התקציבים לקדם את זה, את יכולה לראות קבוצות מאוד גדולות של נשים.
אמל אבו אלקום: אני נותנת לך דוגמה.
אמל אבו אלקום: למשל יש לי פרויקטי העצמה של נשים.
אמל אבו אלקום: אני מחכה שלאומית תיתן לי מדריכה, אני מחכה שכללית תיתן לי מדריכה, אני מחכה לקבל מרצה מכאן או מכאן או מכאן.
אמל אבו אלקום: אני מקבלת את אלה בהתנדבות שבאים לעזור, אבל אם תהיה לי תכנית שהיום אני אתחיל אותה, למשל עם 70 נשים, ויש לנו את ה-70 נשים, אם יש לי את ה-70 נשים האלה יש לי בסיס בשטח, ה-70 יכולים להכפיל אותם בפי שלושה וארבעה ואת יכולה לראות מעל 200 נשים כאן באותו הפרויקט וכל אחת יכולה ללמד כמה נשים.
אמל אבו אלקום: גם משאבים וגם כלים וגם מרצים.
אמל אבו אלקום: אנחנו רוצות הרבה דברים, אנחנו רוצות באמת הרבה דברים.
אמל אבו אלקום: זה כמו הפרויקט שעשינו עם הלן בדר, כל מי שרוצה לשים את הילד שלה בגן, היא תשים אותו בחינם בתנאי שהתכנית של כלים לאמהות תמנה 5 נשים מסביבה ועשינו מבחן וכולם למדו.
אמל אבו אלקום: והיו לנו 13 נשים וכל אחת לימדה חמש.
אמל אבו אלקום: יש לי אי-מייל.
אמל אבו אלקום: בסדר גמור, אין שום בעיה.
אמל: ברוכים הבאים ללקייה.
אמל: הקול שלי לא כל כך גבוה, נשמור על השקט.
אמל: אני אדבר בקצרה, מכיוון שיש לכם רק רבע שעה, לכן תנו לי לזרום עם העניינים שלי ואז יהיה יותר טוב.
אמל: עמותת לקייה, עמותת סידרה, נוסדה לפני 20 שנה.
אמל: הרעיון הגיע ממקום של באמת לשמור על המסורת הבדואית ולחזק ולשפר את מעמד האישה ממקום של באמת איך שהגיעה הרקמה והאריגה והתחילו לעשות את זה בצורה יותר יעילה, כי לאחרונה אנחנו הרגשנו שלאט לאט מאבדים את המסורת הבדואית ואז התקיימה הקבוצה של אלה שאכפת להם משיפור מעמד האישה ולשמור על האריגה ועל צורת החיים ואורח החיים הבדואי.
אמל: חדרה חנן הייתה אחת המייסדות, סולטן אבו עבייד, אלה האנשים שהיה חשוב להם המטרה של העמותה.
אמל: העמותה התרכזה בפרויקט שהוא יחידי והוא התחיל לפני 15 שנים והיום הוא אחד העמודים המאוד חזקים בעמותה, שזה האריגה.
מוואל: שלום לכולם.
מוואל: ברוכים הבאים.
מוואל: אנחנו עושות עבודות מסורתיות, לימדנו אותן מסבתא ומאמא וזה הצמר שאנחנו משתמשות בו.