GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסתר הרצוג: והעובדה היא, שאנחנו נמצאות היום איפה שאנחנו נמצאות בגלל אלימות, שימוש באלימות ואגרסיביות ובוטות, הכפשות, השמצות, דה לגיטימציה של נשים - - -
אסתר הרצוג: שיכולות פה, מסביב לשולחן הזה להעיד, איך עשו להן דה-לגיטימציה, איך הכפישו אותן - - -
אסתר הרצוג: ארגוני גברים, שהשימוש באלימות, באמצעים אלימים, אגרסיביים, זה לחם חוקם.
אסתר הרצוג: אבל אני לצערי למדתי שהאלימות הזאת משתלמת, ותראו לאיפה הגענו.
אסתר הרצוג: אז זאת נקודה שנייה.
אסתר הרצוג: אבל למדתי מארגוני הגברים עוד משהו ואני מודה להם, הם הזכירו לנו שהאישי הוא הפוליטי, שזאת אמירה, הם למדו מאיתנו גם את האמירה, את הסיסמאות של שוויון, והם עושים בזה שימוש כחפצם לקדם את האינטרסים הצרים מאד, והפוגעניים מאד, שלהם.
אסתר הרצוג: אני למדתי אבל שכן, האישי הוא הפוליטי.
אסתר הרצוג: צריך להזכיר לעצמנו, האישי הוא פוליטי, ולכן אני רוצה להרשות לעצמי להשתמש בדוגמאות האישיות, בסיפור האישי, עד כמה שזה ככה מרגיש לא כל כך נוח.
אסתר הרצוג: אני עצמי הבנתי מאמא שלי, שאני צריכה להיות מורה.
אסתר הרצוג: למה?
אסתר הרצוג: למה להיות מורה?
אסתר הרצוג: כי זה טוב לילדים.
אסתר הרצוג: יהיו לך ילדים, לכי תהי מורה וזה מה שיסדר לך את החיים, ואת תוכלי גם לטפל בילדים וגם להיות אשת מקצוע ולהתפרנס קצת, אתם יודעים, במשכורות האלה של המורים והגננות.
אסתר הרצוג: אז הלכתי ללמוד.
אסתר הרצוג: אני הייתי מורה ויש לי תעודת הוראה.
אסתר הרצוג: אחר כך, אני רוצה להיזכר בכך שבשנת 1977, הייתי חברה בד"ש, ואז התלבטתי אם להגיש מועמות לכנסת.
אסתר הרצוג: ומה הייתה ההחלטה שלי?
אסתר הרצוג: לא, אני לא אגיש את המועמדות שלי לכנסת, כי יש לי ארבעה ילדים קטנים, איך אני יכולה ללכת לכנסת?
אסתר הרצוג: מה אני רוצה להגיד - שהמציאות לא השתנתה.
אסתר הרצוג: התפיסה כן השתנתה.
אסתר הרצוג: התפיסה שיש פה איזה שינוי, אמנם הכתה שורשים ובאמת התפיסה השתנתה.
אסתר הרצוג: והיום התפיסה היא שגברים ונשים מבינים מה זה שיווין, מדברים שוויון, והם עושים ככל שהם יכולים כדי לקדם את השוויון אצלם בבית.
אסתר הרצוג: ואני רוצה להעיד על ארבעת הבנים שלי.
אסתר הרצוג: יש לי ארבעה בנים, שלושה מהם נשואים, לשלושתם, כל אחד יש שני ילדים.
אסתר הרצוג: ארבעת הבנים שלי, הם כמובן נפלאים, מיותר לומר, אבל הם גם כולם פמיניסטים, לשמחתי ולגאוותי, הם חולקים, הם משתתפים, הם מגדלים את הילדים, הם אוהבים את הילדים והילדים אוהבים אותם, וכו' וכו' וכו'.
אסתר הרצוג: אבל מה קורה עם הילדים?
אסתר הרצוג: מי מטפל בילדים?
אסתר הרצוג: מי בפועל מטפל בילדים?
אסתר הרצוג: הבן הבכור שלי ניסה להיות איש חינוך והוא מהר מאד חזר להיות טייס.
אסתר הרצוג: הוא הבין שהוא לא יכול להיות איש חינוך.
אסתר הרצוג: זה לא כדאי כלכלית.
אסתר הרצוג: זה אולי נורא יפה בתפיסה ובאידיאולוגיה, שכולנו יודעים ומדברים בשמם, אבל זה לא מועיל ובלתי אפשרי בפועל, במציאות שבה השכר של המורים והגננות - - -
אסתר הרצוג: אה, תודה, אני מגיעה לחזקת הגיל הרך.
אסתר הרצוג: אם חלילה הבנים שלי יחליטו להתגרש והבנות שלי, שהן כמו הבנות שלי, יחליטו להתגרש, אני אומרת פה באופן נחרץ וחד משמעי, הילדים צריכים להישאר עם הכלות שלי, עם האימהות.
אסתר הרצוג: ולמה?
אסתר הרצוג: כי היום בפועל האימהות הן אלה שמשכילות ויש להן מקצוע, אבל הן אלה שנמצאות בבית, הן אלה שהאחריות העיקרית של הילדים שלהן, ובני הזוג שלהן, הבנים שלי, יכולים לבוא בשמונה בערב הביתה, כי זה האילוץ במקומות העבודה של הגברים, והנשים או שהן עובדות בבית, או שהן הולכות להיות מורות וגננות, כדי להיות מתואמות עם הילדים.
אסתר הרצוג: זאת המציאות.
אסתר הרצוג: התפיסה השתנתה, המציאות החברתית, כלכלית, פוליטית, חברתית לא השתנתה.
אסתר הרצוג: כל השאר זה שקר וזריית חול.
אלי דניאל: שלום לכולם.
אלי דניאל: קשה לי, אני חייב להודות שקשה לי.
אלי דניאל: אני יושב פה, שומע את זה ואני מזדעזע כל פעם מחדש, על המסחר הזה שנעשה בילדים.
אלי דניאל: זה שיש בעיה עם הדין העברי, זה שלטענת ארגוני הנשים שיש פערים כאלה גדולים בשכר, כל הדברים האלה לא מתקנים עובדה אחת: שיש סלקציה בשעת הגירושין.
אלי דניאל: אתם חייבים להבין, זה לא משנה מה קורה.
אלי דניאל: לא מפרידים ילד מהורה.
אלי דניאל: תחשבו על המצב של אבא.
אלי דניאל: אתן מספרות על הגבר הנהדר.
אלי דניאל: מה היה קורה אם זה היה מצב הפוך, היו אומרים לכן - - -
קריאה: חזקה, זה לא הפרדה.
אלי דניאל: ברגע של הגירושין, יאמרו לכן שאתן - - -
אלי דניאל: אז אני שומע, אז באים לתקן, מנסים לתקן, מסבירים לי כי זה כך וכך וכך.
אלי דניאל: אני מתפלא, באמת כשאני שומע את הטענות האלה, הן מגוחכות בעיני, האם בעולם שוויוני האבא כן היה כשיר לגדל את הילדים?
אלי דניאל: זאת השאלה.
אלי דניאל: האם עצם זה שאישה מרוויחה פחות מגבר גורמת לאבא להיות פחות כשיר לגדל את הילדים?
אלי דניאל: במה חד הורית טובה יותר מאישה נשואה?
אלי דניאל: את זה אני רוצה לדעת.
אלי דניאל: שמישהו יסביר לי.
אלי דניאל: אני עוד לא סיימתי.
אלי דניאל: את יודעת, אם תקשיבי עד הסוף את תוכלי להבין.
אלי דניאל: אלה לא סיסמאות.
אלי דניאל: גם אנחנו לא שונאים נשים.
אלי דניאל: אבל אני לא סיימתי את המשפט והיא קוטעת אותי.
אלי דניאל: תודה לך.
אלי דניאל: כשאני הולך לעניין הזה, כשאני שואל את השאלה הזאת, אני מדבר לדוגמא על הבעיה שהייתה בתחילת שנה, שנשים נשואות לא יכלו להכניס את הילדים לגנים, כיוון שיש קדימות לחד הוריות.
אלי דניאל: אני מדבר על סעיפים כאלה.
אלי דניאל: יש המון המון הטבות שהיום שווה להיכנס למועדון האקסקלוסיבי הזה.
אלי דניאל: אני מצטער אם האוזן לא סובלת.
אלי דניאל: מה הקשר להתנכל לנשים חד הוריות?
אלי דניאל: תני לי את הפריבילגיות, אני מוכן.
אלי דניאל: בואו נהפוך את החוק - - -
אלי דניאל: ילדים יועברו לאבא, אימהות יתחילו לשלם מזונות והם יזכו בכל ההטבות.
אלי דניאל: זה מקובל עלי.
אלי דניאל: כל משפט שני העלה פה את החד הוריות, אז ראשית זכותי, כשם שזכותך, זכותה וזכותה, וכל אחד פה יכול לטעון את מה שבא לו, זכותי המלאה.
אלי דניאל: אני לא באתי לתקוף אף אחד.
אלי דניאל: אף אחד.
אלי דניאל: או, פה הנקודה.
אלי דניאל: אתכם הילדים לא מעניינים כל כך, כי אם הילדים היו מעניינים, היה ניתן לפתור את המצב.
אלי דניאל: ודיברנו על זה בדיון הקודם - - -
אלי דניאל: עכשיו אני יכול לענות?
אלי דניאל: שני משפטים?
אלי דניאל: חבל.
אלי דניאל: יש לי הרבה משפטים לומר.
אלי דניאל: אני אגיד שני משפטים, ברשותכם.
אלי דניאל: דבר ראשון, ברגע שיש שותפות שווה והורות שווה בין שני ההורים, אז אני חושבת שעניין הקדימות קצת ירד, כי בסופו של דבר ילד ששני ההורים משתתפים בגידול שלו, הוא כמו ילד שההורים שלו נשואים, רק חיים בבתים נפרדים.
אלי דניאל: זה הדבר הראשון.
אלי דניאל: הדבר השני זה - - -
אלי דניאל: הדבר השני שאני רוצה לומר לכם, אני עד לפני 10 ימים גידלתי את ילדי חצי מהזמן במשך שלוש השנים האחרונות, ולפני 10 ימים הוחלט פתאום האישה החליטה להגר עם הילדים, הוחלט פתאום לנתק אותי לחלוטין מהילדים, אחרי שלוש שנים שאני מגדל את הילדים מחצית מהזמן, בגלל המאבק שלי.
אלי דניאל: יש לי תיעוד, יש לי הכל.
קריאה: זה משפטנית לא נכון.
אלי דניאל: זה נכון.
אלי דניאל: בית המשפט לא שם לב לגבר בכלל.
אלי דניאל: בלי דיון בכלל.
אלי דניאל: המשמורת עוברת ללא דיון במעמד צד אחד.
אלי דניאל: המציאות שאבות ואימהות הם אותו דבר בגידול ילדים.
קריאה: למה יש שיתוף פעולה פה?
גיל רונן: שלום, אני גיל רונן.
גיל רונן: הקמתי לפני 12 שנים את המילה – הפמילסטים, זה מהמילה family, משפחה, ביחד עם - - -
אסתר הרצוג: אתה גם המצאת את המושג פמינציות, נכון?
גיל רונן: אבל הייתי אומר שעל ראש הגנב לפעמים בוער הכובע.
גיל רונן: אני ממש לא המצאתי שום מונח.
גיל רונן: אסתר הרצוג היא לא שופטת.
גיל רונן: היא האשימה אותי במשהו שלא עשיתי.
גיל רונן: וזה מה שאמרתי.
גיל רונן: בסדר, זה לא נקרא שקראתי לה בשום שם.
גיל רונן: אני מבקש סליחה ואני מבקש להמשיך, בסדר?
גיל רונן: אני חושב שמה שחסר פה בדיון, זה מימד הזמן ואני מדובר במיוחד עליך חברת הכנסת לוי, כי תראו, הרבה מאיתנו מדברים על העובדות הסוציאליות.
גיל רונן: עובדות סוציאליות היו גם בשנות ה-50 וה-60, והן שרתו ממסד אחר.
גיל רונן: הן שרתו ממסד של פנקס אדום ושל אנשים שקראו להם רובינשטיין ורבינוביץ.
גיל רונן: ואז, עבר הזמן, הבשיל איזה שהוא תהליך, היה מאבק והאנשים שקראו להם רובינשטיין ורבינוביץ עם הפנקס האדום, פינו את המקום שלהם, חלק לפחות מהמקומות שלהם בצמרת השלטון, לאנשים עם שמות כמו דוד לוי.
גיל רונן: זאת אומרת, אני חושב - - -
גיל רונן: שנייה אחת, אני מנסה להגיד פה משהו, תני לי קרדיט שאני מנסה לומר פה משהו ממשי.
גיל רונן: אוקיי, יפה, אני מאד ענייני.
גיל רונן: אני פשוט מנסה להגיד לכן שיש פה תהליך.
גיל רונן: אנחנו, כשאנחנו התחלנו את המאבק שלנו לפני 12 שנה, היינו ארגון זעיר שהיה מצד אחד גם מתוחכם וגם לוחמני.
גיל רונן: היום, כתבה פה ד"ר הקר לא מזמן מאמר על המפכה של ארגוני האבות, ארגוני המשפחה והיום יש פה תנועה מאד מאד דינמית, עם זרועות גם בתחום המשפטי, גם בתחום השטח - - -
גיל רונן: יפה, אז טוב שאת מכירה את זה.
גיל רונן: גם בתחום השטח, גם בתחום הבינלאומי ואפילו באקדמיה.
גיל רונן: עכשיו, מה אני מנסה לומר, וחוץ מספונסר שחסר לנו, יש לנו כבר הכל בשביל שבאמת נעמוד על הרגליים.
גיל רונן: מה שאני חושב זה שבזמנו ההתעללות שהייתה, הפגיעה שהייתה במזרחיים, היא הרבה הרבה פחות ממה שיש היום.
גיל רונן: גם מבחינה מספרית, הכמות של הילדים שמנותקים מהילדים שלהם היום היא עצומה.
גיל רונן: אני מדבר בעיקר על אבות, אבל יש לזה גם השלכה על הנושא של ניתוק מאימהות, שפרופסור הרצוג דווקא כן נלחמת על זה.
גיל רונן: וגם זה לא מסתכם בזה שלוקחים לך את הילדים, אצלנו, אשתך עוזבת אותך, אתה מאבד את הבית שלך, אתה מאבד את הרכוש שלך, אתה מאבד את המשכורת שלך לטובת מזונות מופקעים, ובסופו של דבר גם עוצרים אותך על דברים שלא עשית וגם באים לעצור אותך בהוצאה לפועל.
גיל רונן: זה סבל מאד גדול, ואנחנו נאבקים מאבק ארוך טווח - - -
גיל רונן: ואני מאמין - - -
אלי דניאל: גם אם אתה משלם מזונות.
גיל רונן: מזונות צריכים להיות בהתאם להכנסה, גם של האישה וגם של הגבר.
אלי דניאל: אני רוצה לגדל ולחנך את הילד שלי, לא רוצה לשלם מזונות.
אלי דניאל: לא צריך.
אלי דניאל: מי שמונעים ממנו, שלא ישלם.
גיל רונן: אני מאמין שבהמשך הדרך אתן תראו ולא יהיה מנוס, התנועה הזאת תלך ותתעצם.
גיל רונן: חברת הכנסת גילה גמליאל היא אישה אמיצה, אבל היא סנונית ראשונה.
גיל רונן: יש פה תהליך - - -
גיל רונן: לא, אבל זה דורש הרבה יותר אומץ, כי באמת אתן מעמידות פה חזית די אחידה, אבל אני חושב שעם הזמן מה שאתן תראו, ככל שהמאבק, ככל שמהצד שלכן תהיה יותר אטימות, ויותר, אני חייב לומר גם רשעות, וזו דעתי - - -
גיל רונן: לא, אני מדבר על המאבק, על ראשי המאבק.
גיל רונן: אני מסיים.
גיל רונן: ככל שזה יהיה יותר אכזרי, התנועה של נשים מהמחנה שלכם למחנה שלנו, תהיה יותר גדולה.
גיל רונן: נכון.
גיל רונן: זה בדיוק הרעיון של פמיליזם.
גיל רונן: זה לא פמיניזם וזה לא גבריזם.
אלי דניאל: מדובר בילדים, זה לא קשור לשוויון.
יעקב בן יששכר: שמי יעקב בן יששכר, מנכ"ל התנועה למען עתיד ילדינו.
יעקב בן יששכר: אני רוצה להצהיר פה, אני הפמיניסט הכי גדול שבעולם, אבל אני לא אסבול פמיניסט רדיקלי, אני לא אסבול שנאת אבות, ואני יכול להגיד חד משמעית.
יעקב בן יששכר: נכון שהתחלנו ולמדנו מארגוני הנשים, שזה 3,000 ארגוני נשים.
יעקב בן יששכר: התחלנו, אני זוכר בתחילת המאבק הפגנו מול ביתה של שרת המשפטים, היא הכריזה על הקמת ועדת שניט.
יעקב בן יששכר: לקח הרבה מאד שנים עד שהמסקנות האלה יצאו.
יעקב בן יששכר: ארגוני הנשים לחצו למחוק את ההחלטות האלה.
יעקב בן יששכר: אני חושב שטובת הילד להיות עם שני ההורים.
יעקב בן יששכר: אני רואה פה הרבה חברות כנסת שאני מכיר, חלקן חדשות, חלקן אני מכיר מלפני כן.
יעקב בן יששכר: כשהן נמצאות פה בכנסת ועושות את העבודה הפרלמנטארית שלהן, הן חוזרות בשעות המאוחרות של הלילה.
יעקב בן יששכר: מי שנמצא עם הילדים בדרך כלל, זה האבא.
יעקב בן יששכר: ואני רוצה להגיד חד משמעית, המחקרים שעד היום - - -
דפנה הקר: דוגמא למה זה?
דפנה הקר: דוגמא לחברה הישראלית?
דפנה הקר: את דוגמא לחברה הישראלית?
דפנה הקר: את אליטה.
דפנה הקר: האופן שבו את מנהלת את חייך לא קשור.
יעקב בן יששכר: אורלי, אני רק רוצה להזכיר לך, אסרת עלי לדבר עם בעלך.
יעקב בן יששכר: נכון, אני רוצה להמשיך.
יעקב בן יששכר: טוב, אנחנו לא נעשה את זה פה.
יעקב בן יששכר: עכשיו, אני רוצה להגיד דבר אחד.
יעקב בן יששכר: תראו, כל המחקרים על חשיבות האב בחיי הילדים, כולל של אוניברסיטת הרווארד, תשימו לב, בואו נגיד בנות בדרך כלל, אם תסתכלו, תמיד הולכות לאבא.
יעקב בן יששכר: זאת אומרת יש חשיבות מאד, מה לעשות - - -
יעקב בן יששכר: רק שנייה, יכול להיות שאני טועה.
יעקב בן יששכר: גברתי, זהבה, יכול להיות להגיד לך כאב משמורן, שהילדה מחוברת אלי יותר, לא רק אני, כל המחקרים אומרים, אני אביא לך את המחקר של אוניברסיטת הרווארד.
יעקב בן יששכר: תני לי רק לסיים, חבל, את יודעת, אנחנו חלוקים, אבל אני מכבד אותך בדברים אחרים.
יעקב בן יששכר: בואי נכבד אחד את השני.
יעקב בן יששכר: יש מחקרים של ארגוני הנשים, של דפנה הקר, על 200,000 נשים מוכות וכל מיני דברים.
יעקב בן יששכר: אני אסביר לכם, ארגוני הנשים, אין לי בעיה של הארגונים כמו ויצ"ו, נעמ"ת, כל הארגונים, שידאגו לאינטרסים שלהם.
יעקב בן יששכר: אבל חברה, אתם לא מבינים שארגוני ויצ"ו ונעמ"ת וויצ"ו הדסים, יש להם פנימיות שמתעללים בילדים במשמורת נשים.
יעקב בן יששכר: אתם צריכים להבין את זה.
יעקב בן יששכר: לסיום אני רוצה - - -
יעקב בן יששכר: אמרתי שבויצ"ו הדסים, שזה ארגון ויצ"ו של ארגון נשים, מתעללים בילדים, וחבר הכנסת אילן גילאון מיודע וגם חבר הכנסת - - -
יעקב בן יששכר: רגע, אני מסיים, משפט אחרון.
יעקב בן יששכר: את טועה.
יעקב בן יששכר: גברתי הנכבדה, חבר הכנסת רוברט טיבייב היה איתי בביקור פתח ואני לא רוצה כרגע לחשוף נתונים נוספים שאנחנו הולכים להראות.
יעקב בן יששכר: אני ר וצה במשפט סיום להגיד שאני חושבת שטובת הילדים זה להיות כמו בהליכים של חתונה, שזה בא מאהבה.
יעקב בן יששכר: חברה, העניין של חזקה זה עניין של כסף וכל העניין של מזונות זה עניין של כסף, והעניין של הכבוד של משרד השיכון זה עניין של כסף, ונכון לגבי נשים, אם אתם רוצים שבאמת תצאנה לעבודה, ויהיו נשים יותר טובות כמו מנכ"לית ביטוח לאומי או גורמים אחרים, תתנו להן את הפוש הזה, תנו לאבא להיות יותר משמעותי ולהיות הורה משותף.
יעקב בן יששכר: אתה מדבר על מרכז קשר?
יעקב בן יששכר: זה תמיד בית המשפט מחליט - - -
פיליפ מרכוס: תודה ליושבות הראש.
פיליפ מרכוס: אני 17 שנה הייתי שופט, 15 שנה בענייני משפחה בלבד.
פיליפ מרכוס: טיפלתי במאות ואלפי ילדים ומשפחותיהם.
פיליפ מרכוס: והגישה שאני רוצה להציע היא גישה עקרונית ולא נוגעת באופן ישיר לחזקת גיל הרך.
פיליפ מרכוס: התפיסה צריכה להיות, שלשני ההורים אחריות בגידול הילד, והם שווים בינם לבין עצמם מבחינת קבלת ההחלטות.
פיליפ מרכוס: הנקודה השנייה היא, שצריכים לבחון כל ילד באשר הוא, הצרכים של אותו ילד.
פיליפ מרכוס: צרכים של ילד אחד אינם כצרכים של אחיו, וצריכים לבדוק את היכולת וגם הזמינות של כל אחד מההורים, למלא את התפקידים של מילוי הצרכים של אותו ילד.
פיליפ מרכוס: ויש שהצרכים מתמלאים על ידי אחר.
פיליפ מרכוס: אנחנו שולחים את ילדנו לבית הספר, המורה אחראי על החינוך.
פיליפ מרכוס: כמובן ההחלטה לאיזה בית ספר צריכה להיות החלטה משותפת של ההורים.
פיליפ מרכוס: יש דברים שהם ימשיכו לעשות ביחד, ימשיכו, כל אחד לפי תורו להאכיל את הילד, להלין אותו, לקרוא לו ספר לפני השינה ולבדוק – איזה תכניות טלוויזיה הוא יצפה בהן.
פיליפ מרכוס: ויש תפקידים שאולי הורה אחד עדיף על השני בתפקיד מסוים.
פיליפ מרכוס: אם יש הורה שהוא מומחה בחינוך מיוחד ויש ילד עם צרכים מיוחדים בעניינים חינוכיים, אולי אפשר להעביר את הסמכויות בעניין הזה רק לו.
פיליפ מרכוס: כמובן הכל בשותפות.
פיליפ מרכוס: זו הנקודה השנייה.
פיליפ מרכוס: הנקודה השלישית היא, שיש צורך דחוף לעניות דעתי, להוציא את העניינים של הורים וילדים מבתי המשפט עד כמה שניתן.
פיליפ מרכוס: הניסיון שהוזכר כאן בדף שהוצג מיחידת המחקר ב..., אותם מרכזים ליחסים משפחתיים שיש בכל עיר ועיר, תוך חמש שנים מזה שנוצר דין שאסור להגיע לבית המשפט בלי לעבור קודם כל את היחידה הזאת, הוריד ב-32% את מספר הפניות לבית המשפט.
פיליפ מרכוס: התהליך האדוורסרי מול בית המשפט, הוא הרסני לילד, גוזל מההורים זמן רב, הוא גוזל מה - - -
פיליפ מרכוס: בארץ, משום שאני מופיע בכנסים בינלאומיים, אני יכול לומר שיש לנו הרבה מה להיות גאים על השיטה של בתי המשפט ובתי הדין לענייני משפחה, על יחידות הסיוע ועל הדברים האלה.
פיליפ מרכוס: סליחה.
פיליפ מרכוס: אנחנו צריכים למנף את הכוחות שיש לנו ואת הנכונות להשקיע בדברים האלה, לעניינים אשר יביאו תוצאה יותר טובה לכל ילד וילד.
פיליפ מרכוס: הדרך לעשות כן, לעניות דעתי, היא לרדת מהוויכוחים על עניינים עקרוניים אם גיל 6 או גיל שנתיים, או לא גיל לעניין חזקות כאלה וכאלה, ולהתייחס ולדרבן את ההורים ללכת - - -
פיליפ מרכוס: להתייחס באופן רציני, וזו ההצעה של ועדת שניט, לבנות הסכם הורות כברירת המחדל, ולא לאחר שכבר התנהלו הליכים והשופט אמר להם כך וכך וכל הדברים האלה.
פיליפ מרכוס: אני יכול לציין ולומר, שיש בסוף המסמך הזה נקודות להמשך דיון.
פיליפ מרכוס: אני חושב שהם אכן התעכבו בעניין הזה של הפרת הסדרי קשר.
פיליפ מרכוס: בעניין הזה אני רוצה עוד להתייחס.
פיליפ מרכוס: יש צורך גדול שהורים יראו את עצמם כשותפים בעניין הילד שלהם, גם לאחר שהם נפרדים.
פיליפ מרכוס: והדבר הזה יכול להביא, אמנם מדובר בשינוי תפיסה לתפיסה חדשה - - -
פיליפ מרכוס: שייקח אולי דור להטמיע, אבל הכוח של חקיקת חוק כיום, אם הוא נחקק כראוי, והוא מדגיש את הנקודות שאני רוצה להדגיש - - -
פיליפ מרכוס: הוא מעלה לתודעת הציבור את התפיסה השונה, החדשה, ואפשר להטמיע את התפיסה החדשה, תוך כדי תהליך בניית התקנות.
פיליפ מרכוס: בעניין התקנות, אני הצעתי במסמך ששלחתי לגברת, הצעתי שאם כבר מתחילים בהליכים בבית המשפט, לא מתחילים עם כתב תביעה, כל מיני טענות.
פיליפ מרכוס: ראיתי את העניין הזה שנעשה במדינת מינסוטה.
פיליפ מרכוס: המסמך המוגש לבית המשפט הראשון, הוא הצעה להסדר הורות.
פיליפ מרכוס: הצד השני מגיב עם הצעתו הנגדית.
פיליפ מרכוס: השופטים שם אמרו לי שאם יש 13 נקודות בהצעה הראשונה, בדרך כלל 10 מהנקודות מוסכמות, ואז אפשר לצמצם את הדיון לעניינים שבאמת שנויים במחלוקת, ולבדוק האם הם באמת שנויים במחלוקת.
פיליפ מרכוס: מהניסיון השיפוטי שלי, מתוך אותם שלושה אולי יש אחד שבאמת מצריך דיון.
פיליפ מרכוס: כלל לא.
יעקב בן יששכר: גילה, תמיד המשמורת אצלו באולם הייתה לטובת האישה.
יעקב בן יששכר: מה שהוא אומר הוא לא נכון.
פיליפ מרכוס: אני יכול לומר שהוא הופיע רק פעם אחת בפני, ונאלצתי להוציא אותו מהאולם.
פיליפ מרכוס: אני מבקש עכשיו להשיב לשאלה.
פיליפ מרכוס: הדבר לא מנע ממני כל החלטה שראיתי ראויה לגבי הילד המסוים.
פיליפ מרכוס: אמנם, כאשר באתי טרי, חדש וההורים זה עתה נפרדו ולא ראיתי בטענות אף אחד מהצדדים דברים להעדיף או לדחות על פניה, אזי חזקת גיל הרך נתנה אפשרות לתת החלטה על אתר, זמנית כמובן - - -
פיליפ מרכוס: כמובן, ותוך כדי קבלת כל המידע מפקידי הסעד, סליחה, עובדים סוציאליים לפי חוק זה וזה וזה, עזרה מיחידת הסיוע, זה לא מנע ממני גם לבדוק את העניין באופן חי, לקבוע הסדרי קשר, לבדוק עד כמה הסדרי הקשר ממומשים, עד כמה יש מישהו שמפריע ומונע את הדברים האלה.
פיליפ מרכוס: זה לא מונע מבית המשפט לעשות החלטות זמניות, תוך כדי ניהול ההליך, אם הוא הליך של משא ומתן ואם הוא הליך של שמיעת הראיות.
קריאה: בואי, אנחנו מזמינים אותך לבוא איתנו - - -
קריאה: היא אומרת את זה, ואני מזמין אותה לבוא, לבדוק.
קריאה: היא יכולה לדאוג להם שיקבלו את ההחלטה ההורית המשותפת.
קריאה: מה זה לא נכון?
קריאה: אנחנו היינו בבית משפט - - -
קריאה: זאת הצורה, להגיש הצעת חוק חדשה, זאת הצורה.
קריאה: זאת בדיוק הצורה.
סימונה שטיינמץ: אני הייתי הולכת ולא אומרת את דברי, אילולי הערות הרקע שהיו פה.
סימונה שטיינמץ: אני כן מבקשת לבוא ולומר שיש לי בעיה שאנשים שפוגעים בעובדי ציבור, שעושים את עבודתם באמת מתוקף אחריות ושליחות, האנשים האלה מקבלים במה בתוך כנסת ישראל.
סימונה שטיינמץ: זה אני חייבת לומר.
סימונה שטיינמץ: עדיין.
סימונה שטיינמץ: תודה.
קריאה: המומחים אמרו אחרת.
קריאה: אני דובר אמת פשוט.
קריאה: אני רגוע.
דפנה הקר: אפרופו נשים שסובלות מאלימות באינטרנט - - -
דפנה הקר: תודה.
דפנה הקר: אני מודה על ההזמנה ועל רשות הדיבור, ורוצה באמת להביע הערכה לכולכן על העבודה הרצינית, על ההבנה שאנחנו עוסקות בדיני נפשות ממש.
דפנה הקר: אני רוצה כמה הבהרות, כדי שהדברים יהיו ברורים, לסדר היום.
דפנה הקר: לשאלת יושבת הראש, חברת הכנסת לוי לעניין הזכויות הסוציאליות, דעת המיעוט בוועדת שניט ביקשה מהוועדה להתייחס לשאלה מה נעשה למשל עם חוק משפחות חד הוריות, והוועדה סירבה.
דפנה הקר: אז הדבר הזה נשאר פתוח, ובאמת אין תשובה לשאלה – איך עכשיו נזהה מי הוא ההורה היחידני, שזכאי להטבות הסוציאליות.
דפנה הקר: דבר נוסף, אנחנו כבר שלושה שבועות שומעים ששרת המשפטים מבקשת לצמצם את חזקת הגיל הרך לגיל שנתיים.
דפנה הקר: לא ידענו איפה ההצעה, היא צצה רק בדיון בממשלה.
דפנה הקר: קראתי אותה ולא האמנתי למראה עיני.
דפנה הקר: אין בה זכר לחזקת הגיל הרך.
דפנה הקר: לא גיל שש, לא גיל שנתיים, ולא כל גיל אחר.
דפנה הקר: אין בה חזקה, אין בה הורה מטפל, בטח שאין בה אימהות.
דפנה הקר: זה פשוט ספין תקשורתי.
דפנה הקר: תקראו את ההצעה ותראו שאין בה הבדל, חוץ מההצעה של ועדת שניט, למעט שמדובר בילדים מתחת לגיל שנתיים, קודם לשקול המשכיות ויציבות, ואחרי זה את כל השיקולים האחרים.
דפנה הקר: זאת לא חזקת הגיל הרך.
דפנה הקר: זה פשוט ספין תקשורתי, הדברים צריכים להיות ברורים.
דפנה הקר: דבר נוסף, הרכבת כבר יצאה מהתחנה.
דפנה הקר: חזקת הגיל הרך מאז דו"ח הביניים של ועדת שניט, ופרופסור רות הלפרין קדרי מתעדות את זה במאמר אקדמי שפורסם לפני כמה שבועות, מאז דו"ח הביניים של ועדת שניט, השדה המשפטי כבר השתנה.
דפנה הקר: העובדות הסוציאליות והשופטים לא מחכים לכנסת.
דפנה הקר: הם מתעלמים מחזקת הגיל הרך כדבר נפוץ, והוזכרו פה פסקי דין, משמורת-.
דפנה הקר: כל פעם שאני שומעת, אני פשוט לא מבינה.
דפנה הקר: יש לנו פסקי דין שבהם שופטים אומרים במפורש – אנחנו מתעלמים מחזקת הגיל הרך.
דפנה הקר: ולכן, אם לא תהיה אמירה מחודשת של הבית הזה, מה הדין הנוהג, הדין הנוהג נכון להיום הוא התעלמות מחזקת הגיל הרך.
דפנה הקר: אני רוצה להגיד על מה אנחנו כן, אני חושבת שיש הסכמה כמעט בכל קשת הדעות, אולי למעט באמת כמה, יש הסכמה שילדים צריכים קשר מיטיב עם שני ההורים שלהם.
דפנה הקר: יש הסכמה שההורה המטפל העיקרי ברוב המשפחות, ברוב המשפחות בישראל יש הורה מטפל עיקרי, וברוב המשפחות שיש הורה מטפל עיקרי זאת האם.
דפנה הקר: יש הסכמה שיש שני משתנים שמשפיעים באופן קריטי על יכולת ההסתגלות של ילדים לגירושים של ההורים שלהם.
דפנה הקר: המשתנה הראשון הוא חשיפה לסכסוכים בין הורים, והמשתנה השני הוא ירידה ברמת החיים.
דפנה הקר: ואכן, כל הצעת חוק שאנחנו שוקלים ושוקלות, חייבת להתייחס לשני המשתנים האלה.
דפנה הקר: ואם אנחנו מעצמים סכסוכים, אנחנו פוגעים בילדים בהגדרה.
דפנה הקר: הזכרתי פה את הסכנה להתייחס לחוויות של נשים מהאליטה, אני רואה את זה בקרב שופטות, הן אומרות לי – אבל הבן שלי הוא אבא מופלא.
דפנה הקר: זה יכול מאד להיות נכון, אבל אנחנו לא מחוקקים את חקיקת מדינת ישראל על פי חוויות של נשים מאותם 15%, ויש 15%.
דפנה הקר: ב-15% מהמשפחות ב ישראל, יש חלוקת תפקידים אה-מגדרית.
דפנה הקר: האם החוק צריך לשקף את חווית החיים של 15% האלה, או את 85% הנותרים?
דפנה הקר: וסכנה נוספת - - -
דפנה הקר: מהלמ"ס, ומה-SRN.
דפנה הקר: זה מחקר שאורך כל ארבע שנים ובודק ב-24 מדינות, כולל מדינת ישראל - - -
דפנה הקר: 2000 ו - - -
דפנה הקר: 2011.
דפנה הקר: דבר נוסף שהוא מסוכן, זה להיות מושפעות ומושפעים מאנקדוטות, קשות ככל שתהיינה.
דפנה הקר: כי על כל סיפור של אב שמענו ממנו לראות את ילדיו, וכמובן צריך לנסות להבין למה, יש גם סיפור על אם שהאב גרם לניכור הורי ושהאב לא משלם מזונות וכו' וכו'.
דפנה הקר: לא על המקרים הקשים האלה אנחנו מדברים.
דפנה הקר: יש פה מקרים קשים, צריך לדבר על הנושאים האלה, צריך להבין איך מחזקים את המערכת באופן שהיא לא תחנוק משפחות, אלא תצמיח אותם.
דפנה הקר: הדברים האלה אינם קשורים לשאלת הכלל, ההכרעה שיחול על כלל משפחות ישראל, וצריך לזכור 13,000 משפחות בשנה מתגרשות.
דפנה הקר: קצת על ההקשר ההשוואתי שנוהגים לנפנף בו.
דפנה הקר: חוץ מבלגיה, אין מדינה שבה יש חזקת משמורת פיזית משותפת.
דפנה הקר: גם במדינות שבהם בוטלה חזקת הגיל הרך, עדיין הכלל המשפטי או הפרקטיקה המשפטית היא סימון אחד ההורים כהורה מטפל עיקרי, או אם יש משמורת באמת של חלוקת זמנים שווה, קוראים לילד בשמו ואומרים משמורת פיזית.
דפנה הקר: צריך להבין שהמלצות ועדת שניט הן לבטל גם את המושג משמורת בכלל, רק תכנית הורית.
דפנה הקר: ואז יכול להיות מצב שבתכנית ההורית כתוב שהאב יראה את ילדיו פעם בשבועיים, ועדיין מבחינה משפטית מדובר בשוויון.
דפנה הקר: אז זה ממש למסך את העדר השוויון.
דפנה הקר: במדינת ישראל, ועוד פעם, אני יכולה להביא את המחקרים, במאמר של רותי ושלי הדברים מובאים בהרחבה, מונהגים הסדרי הראייה הרחבים ביותר בעולם המערבי.
דפנה הקר: אין עוד מדינה שבה "ההסדר המקובל" הוא פעמיים בשבוע כל סוף שבוע שני, ולפחות רבע מההסדרים הם כוללים לינה באמצע שבוע.
דפנה הקר: אין דבר כזה.
דפנה הקר: אז אב, כמו שנאמר פה בצדק על ידיכן, אב שרוצה להיות מעורב, אב מיטיב, אב שלא עסוק בלהפחית מזונות, אב שלא עסוק בלאמלל, יכול להיות אב מעורב ומיטיב.
דפנה הקר: ואם יש אם שמתנכלת לאב באופן מכוון, בלתי מוצדק, צריך לטפל בה נקודתית.
דפנה הקר: הסיפור של הפחתת הסכסוכים באוסטרליה – אוסטרליה החליטה על הקמת עשרות מרכזי תמיכה משפחתיים, ולשם מנותבות המשפחות.
דפנה הקר: אוסטרליה החליטה לשפוך מיליונים של דולרים אוסטרליים על הסיפור הזה, בהבנה שזו השקעה לטווח ארוך.
דפנה הקר: אם אנחנו רוצים לעזור למשפחות, בבקשה לכיוון הזה, כמו שנאמר פה.
דפנה הקר: אני חושבת שהשכל הישר אומר שאם ההורים הסכימו על אופן חלוקה מסוים במהלך הזוגיות, הם הסכימו שזאת טובת הילדים שלהם.
דפנה הקר: ולכן, ההסדר אחרי הגירושים צריך להיות איזה שהיא חזקה שמה שהם הסכימו עליו במהלך הנישואים, משקף את טובת הילד גם אחרי שהנישואים נגמרו.
דפנה הקר: במקרים נדירים שבהם משמורת פיזית משותפת יכולה להתאפשר, בבקשה להחליט אותה ולקרוא לה כך, בשם.
דפנה הקר: הכותרת של הישיבה היום היא התערבות המדינה, ואני חושבת שצריך להגיד על העניין הזה עוד כמה מילים, ובזה אני אסיים.
דפנה הקר: לסכסוכים יש עלויות, להתדיינויות משפטיות יש עלויות, לכניעה של נשים במשא ומתן בגלל שאין את הכלל המשפטי שמגן עליהן יותר, יש עלויות, כי הן באמת תוותרנה על המזונות, ואז באמת מי שצריך להיכנס בנעלי אותם אבות שלא יתמכו בילדים זאת המדינה.
דפנה הקר: פגישת מהות חובה היא הדבר שצריך להילחם עליו.
דפנה הקר: בואו נעשה את זה, ולא העניין של תקנות קודם או חקיקה קודם.
דפנה הקר: נעשה את זה, נחכה חמש שנים, נראה מה זה עשה למשפחות בישראל ואז נעבור לשלב הבא.
דפנה הקר: ואז נוכל להיות בשלים לדיון ענייני בשלב הבא.
רן חורי: תודה.
רן חורי: לא, אני בן אדם נחמד.
רן חורי: לא, אני כותב לעליזה.
רן חורי: אני מאד ישיר, כן.
רן חורי: שלום לכולם, אני רן חורי, בן 27, צעיר יחסית, אבא לילדה בת 5 שהיום הבאתי אותה לגן.
רן חורי: הימים האלה מאד מרגשים עבורי, כי כל השינוי של חזקת הגיל הרך ומזונות וועדות שניט ושיפמן, זה נושא שמאד החל להעסיק אותי מאז שנכנסתי להליך גירושין לפני שנתיים.
רן חורי: אז זה גם נוגע בי במקום רגשי, אבל כאן אני רוצה לדבר ממקום יותר אידיאולוגי – שכלי.
רן חורי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דיברת כאן בהתחלה שיש כאן שינוי של חזקה, ללא שינוי התקנות הסוציאליות שדרושות לכך, גם בפברואר - - -
רן חורי: התשתית.
רן חורי: גם בפברואר 2012 דיברת על זה, מה עם הטבות וזה - - -
רן חורי: אני קורא את הפרוטוקולים גם, ושנינו עקביים, זה בסדר.