GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עירית גזית: אנחנו מקבלות המון פניות כאלה בשנה, ויש גם הצעת חוק שהנחנו אותה גם בכנסת הקודמת וגם בזו, עם זהבה גלאון, שתכפיף לממונה גם את השינויים בתנאי העבודה שאין בהם פגיעה בהיקף המשרה, מכיוון שזה שוק פרוץ לחלוטין, והדרכים היצירתיות להיפטר מעובדות הן באמת.
עירית גזית: .. המציאות עולה על כל דמיון: להושיב אותן במטבח שמכינים בו את הדגים, להפוך את הכיסא שלה לפינת עישון, לקחת ממנה את המפתח כדי שהיא תחכה בחוץ עד שמישהו יבוא ויפתח לה את המשרד, להושיב אותה בחדר הישיבות בלי מחשב ובלי שום דבר, לבהות בקירות.
קריאה: גם אנחנו, כשאנחנו בכיסא של מעסיקה, יש לנו הסתכלות אחרת כשאנחנו רוצות שהעסק שלנו ישרוד, צריך לזכור את זה.
בת-חן משינסקי אבן: סליחה, אפשר לדבר כאן על הנשים שלא פונות בכלל כי הן לא מודעות בכלל לאפשרות להגיע למקומות האלה?
בת-חן משינסקי אבן: תודה.
בת-חן משינסקי אבן: אני מעמותת "טבקה", לסיוע לעולי אתיופיה.
בת-חן משינסקי אבן: חשוב מאוד לזכור שאנחנו מדברים כאן על נשים שמודעות, נשים שיודעות, נשים שפונות.
בת-חן משינסקי אבן: 161 פניות לאכיפה הפלילית זה מספר מזערי.
בת-חן משינסקי אבן: אם ב"ויצו" מגיעות פניות של אלפי נשים, אז אצלנו, בעמותת "טבקה" - - -
בת-חן משינסקי אבן: יש לנו מספר פניות קטן מאוד יחסית, אבל היה כאן נציג של עמותת "ידיד" שסיפר על 128 פניות, כשמתוכן 80% זה יוצאות אתיופיה.
בת-חן משינסקי אבן: אני מדברת על כך שבשנת 2011 דובר בוועדה הזאת, על ידי עורכת הדין ג'נט שלום ממשרד התמ"ת, על תרגום של חוברת לשפה האמהרית והשפה הרוסית.
בת-חן משינסקי אבן: אין שום הנגשה של המשרדים האלה, של הזכויות האלה, ליוצאות אתיופיה, וכך לדעתי זה - - -
קריאה: זה ממש לא נכון, יש לנו חוברת ברוסית.
בת-חן משינסקי אבן: אני דיברתי כרגע על יוצאות אתיופיה.
בת-חן משינסקי אבן: אוקיי, אז ברוסית יש, אבל לשפה האמהרית שום דבר לא תורגם לעולם.
בת-חן משינסקי אבן: אנחנו מדברים על נשים שהן עובדות קבלן, נשים מוחלשות, שלא מגיעות אפילו לדעת את הזכויות שלהן, ואין להן כל דרך להגיע לזה.
בת-חן משינסקי אבן: אם ליושבת-ראש הוועדה הנכבדת היה קשה להבין איך זה עובד מבחינה בירוקרטית, אז לאישה מהרחוב, אישה רגילה, בטח שאין לה כל אפשרות לדעת מה לעשות.
בת-חן משינסקי אבן: ההנגשה מאוד חשובה.
אורית קוגמן הררי: יש לי רעיון פרקטי לגבי זה.
אורית קוגמן הררי: אני נורית קוגמן הררי, מהלשכה המשפטית בהנהלת בתי המשפט.
אורית קוגמן הררי: כמדומני יש בכל משרד או מקום עבודה ממונה על חוק הטרדה מינית.
אורית קוגמן הררי: אפשר להפוך את לממונה על זכויות הוריות או זכויות של נשים בכלל.
אורית קוגמן הררי: למה לצמצם את זה להטרדה מינית?
אורית קוגמן הררי: למה לא - - -
ציונה קניג יאיר: יש הצעת חוק לממונה על שוויון הזדמנויות בעבודה, של רן מלמד.
גנית לב-ארי: קוראים לי גנית, אני עובדת ברשות השידור, אני עיתונאית וממונה על מעמד האישה בשמונת החודשים האחרונים.
גנית לב-ארי: אני רוצה להגיד שבתפקיד שלי אני אחראית גם על כל הנושא של היריון, פריון וכולי.
גנית לב-ארי: כל הסיטואציה – שוויון הזדמנויות, שכר ועוד – והעובדה שהתפקיד הזה פרוץ באופן שהוא פרוץ, זה לא מאפשר קידום נשים, ונשים אכן לא מגיעות לעמדות מפתח.
גנית לב-ארי: כל הנושאים שהעליתם פה הם בעייתיים.
גנית לב-ארי: אני חושבת שאם המחוקק כבר שם תפקיד כזה – ואני מודה שבתור עיתונאית תמכתי בחוק הזה מאוד בשנים הראשונות.
גנית לב-ארי: ..
גנית לב-ארי: אני לא האמנתי לגודל הפער בין מה שהחוק אומר לבין היישום שלו בשטח.
גנית לב-ארי: זו סיטואציה שבלתי אפשרי לעבוד בה, הן מבחינת תקציב, ועוד.
גנית לב-ארי: זה פשוט ג'גלינג, וטלילה יודעת את זה, אני מרימה אליה טלפון עשרות פעמים ביום.
גנית לב-ארי: זה מעמיד אותנו בסיטואציה בלתי אפשרית.
גנית לב-ארי: לי יש פה כובע גם של גוף ציבורי, ובגלל שאנחנו גוף סטטוטורי גם איזשהו פן פרטי, ולכן אני יכולה להבין את שני הצדדים.
רבקה מקובר: אני מבקשת לומר רק דבר אחד.
רבקה מקובר: עלו כאן דברים מאוד חשובים ומהותיים, וקטונתי מלהביע עמדתי לגבי דברים כל כך עקרוניים.
רבקה מקובר: אני רוצה לחזור לחלק של אגף ההסדרה.
רבקה מקובר: מסך כל מה שקורה, 1,000 מעסיקים פונים לבקש היתר.
רבקה מקובר: 1,000 מעסיקים מכלל המעסיקים בשוק.
רבקה מקובר: אין בפניי נתונים מי לא ניגש, למה לא ניגש או מי לא מתלונן.
רבקה מקובר: אני מדברת רק על אלה שפונים.
רבקה מקובר: אני מעידה כאן ועכשיו שגם אם זה נראה מוגזם ש-60% קיבלו היתרים בגלל בעיות כאלה ואחרות – אנחנו לא מדברים באחוזים, כל תיק אצלנו הוא ברומו של עולם.
רבקה מקובר: ואף אחד לא חושד בנו שאנחנו מוכווני מטרה למעסיקים.
רבקה מקובר: וכל אלה שלא פונים, אולי לא פונים בגלל שהם יודעים שההיתכנות שלהם לקבל היא מאוד קטנה אם זה לא באמת במצב המתאים.
רבקה מקובר: אבל לבוא ולהגיד ש"כל הנשים בהיריון..." – מדובר ב-1,000 מעסיקים, שרובם נמצאים במצב שאין היתכנות לאכיפת החוזה, אין היתכנות שימשיכו, וזה לא קשור להיריון בכלל.
קרן גרינבלט: אנחנו נשמח אם תפרסמו את הנתונים של כמה פניות סגרתם על סמך זה שהם לא חושבים שיש להם סיכוי.
קרן גרינבלט: נשמח אם תפרסמו את מספר הפניות שלא מבשילות לכדי תיקים.
רבקה מקובר: אוקיי, אני רושמת לפניי.
רומי גורודיסקי: בוקר טוב לכולם.
רומי גורודיסקי: יש גם גברים פה, בינינו.
רומי גורודיסקי: נתבקשנו לבחור את המודל לחיקוי בתחום המלונאיות ופורצת הדרך.
רומי גורודיסקי: מבחינתנו, סילבי כהן, שנמצאת כאן אתנו היום תציג את עצמה ותסביר למה היא בעצם מודל לחיקוי לשאר המלונאיות ופורצת דרך בתחום המלונאות.
רומי גורודיסקי: בבקשה סילבי.
סילבי כהן: אני רק אגיד בצניעות שמודל לחיקוי זה משהו גדול.
סילבי כהן: אני שמחתי לאורך כל הדרך בקריירה שלי לנסות ולשכנע אנשים שקריירה נשית זה משהו חיובי, על אחת כמה וכמה בענף המלונאות.
סילבי כהן: התחלתי כפקידת קבלה, באתי משום מקום ולא נאריך, זה עוד סיפור.
סילבי כהן: התחלתי בגיל 21 ועד גיל 25 לא התארחתי במלון.
סילבי כהן: רק כשהתחלתי כפקידת קבלה, בעצם לא ידעתי מה זה מלון, הלכתי אחרי איזה שהוא אינסטינקט שנתקלתי בו במקרה בגיל יותר צעיר והתחלתי כפקידה.
סילבי כהן: בגיל 29 ניהלתי את המלון הראשון שלי.
סילבי כהן: עד היום פתחתי 5 בתי מלון וניהלתי 7.
סילבי כהן: אני בת 48, אמא לשני ילדים.
סילבי כהן: את הראשון ילדתי בגיל 40 ואת השני בגיל 43.
סילבי כהן: אם לא הייתי כל כך...
סילבי כהן: אולי הייתי עושה עוד אחד אבל עכשיו כבר לא - -
סילבי כהן: - - כמו שאמרתי, אני בצעירותי הייתי ספורטאית מצטיינת.
סילבי כהן: יצאתי ממה שאני קוראת "מעברה", לתוך תחום שאנשים לא חשבו שאני אעסוק בו, לתוך המלונאות, מתוך איזה שהוא מפגש אקראי עם התחום.
סילבי כהן: אני בת 48.
סילבי כהן: פתחתי, כפרויקטים, 5 בתי מלון וניהלתי 7.
סילבי כהן: יש לי שני ילדים.
סילבי כהן: אני עושה את הקריירה הזאת כבר מעל ל-27 שנים.
סילבי כהן: במהלך הקריירה שלי אני נפגשת עם הרבה נשים.
סילבי כהן: לצערי, מעט מדי הצלחתי לגרום להן לראות בענף הזה אתגר שהן רוצות להרים אותו ולעשות אותו.
סילבי כהן: נתקלתי בלא מעט קשיים.
סילבי כהן: לשמחתי, היו לי מעסיקים שמאד תמכו בכלל בנשים במקצוע הזה, חשבו שזה יכול להביא איזה שהוא ערך מוסף מאד חיובי למקצוע.
סילבי כהן: אני חושבת שהן צדקו אבל צריך הרבה מאד מעבר כדי להצליח בענף הזה.
סילבי כהן: אחד הדברים היותר קשים זה באמת לנהל קריירה ומשפחה.
סילבי כהן: מאחר וענף המלונאות, למי שלא כל כך בתחום, זה 7/24, זה חגים, זה בערב, זה אירועים.
סילבי כהן: זה הרבה מאד השקעה, הרבה מאד שיווק.
סילבי כהן: מנהל מלון עושה כמעט הכל או מנהלת מלון.
סילבי כהן: אני חושבת שיש מקום לתת לזה יותר משקל, לאיך אנחנו עוזרים ליותר נשים להבין שמקצוע המלונאות הוא מקצוע שיכול להתאים לנשים במקום לחפש כל מיני ניסיונות או פלונטרים למה לא נשים.
סילבי כהן: אגב, יש מנהלים שחושבים ככה וזה רע מאד.
סילבי כהן: אני מדברת על התודעה, להכניס לתודעה של מעסיקים שנשים יכולות לתת אפילו יותר כי משהו בנשים, כשנותנים להן הזדמנות, אומר להן שהן צריכות להוכיח את עצמן כל הזמן ויש לזה ערך מוסף.
סילבי כהן: הן מביאות משהו מאד מאד חיובי לתוך העבודה, לתוך הקריירה.
סילבי כהן: עבודה, יש הרבה עבודות שהן 8-16 וזה בסדר אבל צריך בשני מישורים: 1.
סילבי כהן: המעסיקים, 2.
סילבי כהן: החינוך למשפחה.
סילבי כהן: זאת אומרת, גם הבעלים צריכים לקבל סוג של חינוך למה נכון שאשה תצא.
סילבי כהן: יש לזה יתרונות שאשה תעבוד ותפתח קריירה.
סילבי כהן: למה לא צריכה להיות מלחמת מעמדות בין גבר לאשה, דברים שאני נתקלת בהם כשאני מראיינת נשים לעבודה, ואני רואה את הפספוס שנשים לא מבינות לאורך זמן מה המשמעות של הפספוס הזה, גם אם הן גדלו משפחה לתפארת.
סילבי כהן: עדין ה"אני" לא בא לידי ביטוי - -
סילבי כהן: - - אני חושבת שנכון להשקיע בשני הדברים האלה מאמץ, איך לפרגן למעסיקים שמאפשרים לנשים להתקדם ולעשות קריירה בהקלות כאלה ואחרות ומצד שני, לתת סוג של חינוך תרבותי, משהו בתרבות הכוללת שיאפשר לנשים ולגברים להבין שאשה עובדת, קרייריסטית, זה משהו חיובי ותרומה טובה למשפחה.
קריאה: זה לא ענף, זה תעשייה.
רומי גורודיסקי: אנחנו יושבים כאן, ואין לכם מושג כמה מועסקים, מה היקף המועסקים בתיירות בעולם בכלל ובמלונאות.
רומי גורודיסקי: 1 מכל 11 מועסקים בעולם עובד בתחום המלונאות.
רומי גורודיסקי: מיעוט של נשים בתפקידי ניהול.
רומי גורודיסקי: גם בישראל זה כך.
רומי גורודיסקי: 60 שניות על המלונאות: בספירת מלאי, יש לנו 356 בתי מלון ברחבי הארץ, עם 49 אלף חדרי בתי מלון.
רומי גורודיסקי: זה לא כולל את הצימרים, זה לא כולל את האירוח הכפרי שהזכרת, ולא כולל את אכסניות הנוער.
רומי גורודיסקי: 35 אלף מועסקים יש לנו כאשר 50% מתוכם הן נשים.
רומי גורודיסקי: 15% עולים חדשים, 20% חיילים משוחררים ובני מיעוטים 30%.
רומי גורודיסקי: שנת 2013 היתה שנה טובה לתיירות.
רומי גורודיסקי: היא מאד זהה לשנת 2010, לשנת 2011 ו-2012.
רומי גורודיסקי: אנחנו רואים שבכל השנים האלה, מ-2010-2013 התיירות מאד יציבה למרות המשברים ולמרות "עמוד ענן", אנחנו רואים שהתיירות מאד יציבה.
רומי גורודיסקי: חביבת התיירים היא ירושלים וחביבת הישראלים היא אילת כמו שאמרתי, מעט מאד נשים בתחום הניהול, רק 15%, ואם אנחנו משווים את זה למה שקורה בכל העולם אז באפריקה יש 47% מועסקות בתחום המלונאות והתיירות, והשיאנית היא תאילנד, עם 65% מועסקות במלונאות ובתיירות.
רומי גורודיסקי: כן, יש לנו מבט משווה.
רומי גורודיסקי: גם בשכר אנחנו רואים שיש פערים בין נשים לבין הגברים שעוסקים באותם תפקידים.
רומי גורודיסקי: אנחנו רואים ששכר הנשים הוא כ-15% פחות מהגברים שעוסקים באותם תפקידים.
רומי גורודיסקי: אנחנו כבר מגיעים לזה.
רומי גורודיסקי: בשקף הזה אנחנו רואים שיותר סוגים של אנשים בפירמידות של ה-50% זה יותר הלו-טק, זה יותר בתפקידי משק, מלצריות ומטה, ואנחנו רואים גם, כמו שאמרתי, שיש לנו 50 מנהלות של בתי מלון בלבד.
רומי גורודיסקי: מעט מאד נשים עוסקות בתפקידי גברים בתחום המלונאות, אחזקה, ניקיון, ביטחון ומטבחים.
מאירה בסוק: זה מה שהן עושות בבית.
מאירה בסוק: ..
רומי גורודיסקי: כן, מלון הוא בעצם משק בית אחד גדול.
רומי גורודיסקי: אנחנו רואים כאן שבשנות ה-90 רק 5% מתוך כלל המלונות הם מנהלות.
רומי גורודיסקי: ב-2000 אנחנו רואים שזה עדין אותו אחוז – 5% אבל בשנת 2012 וגם עכשיו, יש עליה ניכרת, ש-15% מכלל המנהלים הן בעצם נשים.
רומי גורודיסקי: למה זה קורה?
רומי גורודיסקי: בשנת 2008 הוקם פורום המלונאיות.
רומי גורודיסקי: הפורום הזה התחיל עם 27 נשים בלבד שניהלו בתי מלון.
רומי גורודיסקי: גייסנו את כולן והרמנו את הדגל, ואנחנו רואים שהיום יש לנו 50 מנהלות בתי מלון.
רומי גורודיסקי: כלומר, מ-2008 עד היום הגידול הוא ממש רציני ואנחנו מקוות, כולנו כאן יושבות ויש בינינו מנהלות.
רומי גורודיסקי: כרגע נכנסו עוד 2 מתוכן.
רומי גורודיסקי: אנחנו מקוות שבהמשך אנחנו נהיה לפחות 50% מכלל המנהלים בבתי המלון.
רומי גורודיסקי: תחומי העיסוק של הפורום - -
אורנה ובר: באיזה גילאים הנשים האלה?
אורנה ובר: מה הגיל הממוצע?
רומי גורודיסקי: אני אחטא אם אגיד שזה 45 כי יש גם צעירות מאד ויש מבוגרות מאד אבל נראה לי שמשהו בסביבות ה-40 זה המספר הנכון.
רומי גורודיסקי: מה היתרונות בהעצמה של הפורום הזה?
רומי גורודיסקי: הפורום הזה, כשהוא נפגש אחת לכמה זמן, זה החלפת מידע.
רומי גורודיסקי: החלפת מידע זה כוח.
רומי גורודיסקי: זה כוח שמשפר גם את הליכי העבודה של הנשים במלונאות, גם השיפור בתהליכי השיווק.
רומי גורודיסקי: הוא מחזק אותם ברמה המקצועית וזה נותן להם יתרון עצום בקידום האישי שלהם.
רומי גורודיסקי: אז למה אין נשים מנהלות במלונאות?
רומי גורודיסקי: הדבר הראשון, כמו שאמרה סילבי, זו קריירה תובענית מסביב לשעון, במיוחד בסופי שבוע ובחגים.
רומי גורודיסקי: כאשר כולנו כאן, רובנו, נחים בבית המלון, הם מקבלים את השירות ואנחנו עובדים כדי שיקבלו את השירות וינוחו בבתי המלון.
רומי גורודיסקי: כמו שאמרה סילבי, זו עבודה מסביב לשעון, סביבה גברית ואלה שכבר פרצו את תקרת הזכוכית הן אלה שניחנו בזכות של אינטליגנציה רגשית מפותחת ובעצם, בית מלון כמו שאמרתי קודם, הוא משק בית אחד גדול.
רומי גורודיסקי: אז מה אומרות נשים מנהלות?
רומי גורודיסקי: סילבי פתחה אבל אגיד לכם למה אני מתחברת:
רומי גורודיסקי: אני מתחברת למשפט האחרון כאן:
רומי גורודיסקי: הקריטריון היחיד צריך להיות תמיד, אבל תמיד, התפקוד.
רומי גורודיסקי: השיקול היחיד הוא השיקול המקצועי ללא אבחנה ואפליה בין גברים ונשים.
רומי גורודיסקי: אם כולנו נפנים את המשפט הזה, אנחנו נפרוץ קדימה.
רומי גורודיסקי: כולנו צריכות להפנים את זה.
רומי גורודיסקי: אז מה אנחנו בעצם רוצים, וזה השקף האחרון.
רומי גורודיסקי: אני חושבת שה"פאנץ'-ליין" מצוי פה בכל המצגת הזאת.
רומי גורודיסקי: אני מאמינה שסבסוד או מתן מענקים לנשים שיושבות בבית עם ילדים, לקדם את עצמן בתחום ההכשרה, זה הדבר הראשון.
רומי גורודיסקי: הן יכולות לשבת בבית, ללמוד, לקבל את הסיוע ולהתקדם.
רומי גורודיסקי: בנוסף לזה, כמו שציינה סילבי, אולי סבסוד של מעונות יום והכרה בהוצאות במטפלות.
רומי גורודיסקי: במשרד שלנו עובדת עם חד-הורית עם 3 ילדים קטנים.
רומי גורודיסקי: קשה לה, קשה לה, קשה לה אבל אנחנו עוזרים לה.
רומי גורודיסקי: אני בטוחה שאם היא היתה מקבלת מביטוח לאומי או מאחד ממשרדי הממשלה, אולי ממשרד הכלכלה, איזו שהיא הכשרה לקדם אותה ועזרה במעונות יום או עזרה במטפלות, המצב היה יותר טוב מבחינתה.
רומי גורודיסקי: הדאגה שלה שהיא באה כל יום למשרד, והיא באה בדחילו ורחימו אלי ואומרת לי: מחר אני לא יכולה לבוא כי יובל חולה, ויש לה 3 ילדים קטנים, מבחינתי זה להגיד לה: אל תדאגי, לכי לרופא, הכל יהיה בסדר אבל היא דואגת.
רומי גורודיסקי: את זה אנחנו צריכים לקחת ממנה.
רומי גורודיסקי: יש הרבה נשים כאלה, שאני יודעת שמאד קשה להן השילוב הזה.
רומי גורודיסקי: אז כמו שאמרתי: לתת מענקים להכשרה, לתת לאותן נשים הכרה בסבסוד בטיפול בילדים ובמעונות יום.
רומי גורודיסקי: אני לא ארחיב, תודה רבה לכם.
ליאת גור: המצגת שלי תעסוק בפוטנציאל הבלתי ממומש של נשים בעסקים קטנים ובינוניים, שאני מעזה לקרוא לו כשל שוק ממש.
ליאת גור: אם בעלך שאל מה עם המגזר העסקי, אז זה בדיוק הענין, שהמחסור של עסקים קטנים ובינוניים בבעלות נשים זה לא ענין של נשים.
ליאת גור: זה לא לעשות טובה לנשים, זה ענין של המשק.
ליאת גור: זה אחוזי הצמיחה של המשק וזה מספר המועסקים של המשק, וזה פשוט משאיר את הכלכלה שלנו אחורה.
ליאת גור: אני אנסה להוכיח את זה.
ליאת גור: קודם כל, שתי מילים על נשיאות הארגונים העסקיים, שאנחנו מייצגות אותו פה.
ליאת גור: שימו לב ליחס, בעצם חברים בנשיאות הזאת 13 ארגונים עסקיים שמייצגים את כלל המגזר העסקי בישראל.
ליאת גור: אנחנו זה התאחדות המלאכה, אנחנו מייצגים עסקים קטנים ובינוניים בתעשייה בעיקר ועסקים יצרניים.
ליאת גור: "להב", שמייצגים בעיקר עסקים קטנים ובינוניים בתחום השירות והמסחר.
ליאת גור: יש את התעשיינים, איגוד הבנקים ועוד ועוד.
ליאת גור: מתוך 13 ארגונים יש רק אישה אחת בנשיאות.
ליאת גור: אני מניחה שלא צריך להרחיב על כמה פעמים עולה ענין קידום הנשים על סדר היום בישיבות של נשיאות הארגונים העסקיים אבל עצם זה שאנחנו פה היום ודנים, אני מניחה שזה כבר - -
ליאת גור: לא, הנשיא של הארגון מגיע לנשיאות הארגונים העסקיים.
ליאת גור: רק לארגון אחד, שזה ארגון חברות משאבי אנוש יש נשיאה.
ליאת גור: כדי שתבינו, אלה הארגונים שמיוצגים בוועדות של המוסד לביטוח לאומי, בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בוועדה המייעצת של הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים.
ליאת גור: בכל המוסדות הרגולטורים בעצם.
ליאת גור: עצם זה שיש רק אישה אחת גם משפיע על סדר היום של הארגונים האלה, על קבלת ההחלטות הרגולטוריות בקשר לאיגוד עסקים קטנים.
ליאת גור: קצת עלינו: אנחנו עמותה שמייצגת עסקים קטנים ובינוניים.
ליאת גור: הרוב הם עסקים מסורתיים של בתי דפוס, נגריות, מפעלי מתכת.
ליאת גור: יש לנו גם ארגון גדול מאד על טהרת הנשים כמעט של קוסמטיקאיות.
ליאת גור: אצלנו למעלה מ-10 ענפים דווקא יש שתי ראשות: אורנה ובר – יושבת ראש ארגון הקוסמטיקאיות, שיושבת פה, לידי ואוולין אוחנה, שהיא יושבת ראש ענף הטקסטיל - -
ליאת גור: כן.
ליאת גור: חלקם דמי טיפול ארגוני, על פי חוק ההסכמים הקיבוציים וחלקם דמי חבר.
ליאת גור: אני לא יודעת אם רובם רשומים אבל לפי חוק ההסכמים הקיבוציים, 40 אלף עסקים אמורים לשלם לנו דמי טיפול ארגוני.
ליאת גור: אראל כבר הקדים אותי בנוגע לפרופיל לעסקים הקטנים והבינוניים אבל היום בשום מקום בעולם אין ספק בקשר למרכזיות שלהם ולחשיבות שלהם.
ליאת גור: חצי מיליון עסקים מעסיקים כמעט מחצית מהעובדים במגזר העסקי.
ליאת גור: בכל המשק זה 66%, כמו שחבר הכנסת מרגלית אמר.
ליאת גור: 50% מהתוצר העסקי של מדינת ישראל, מחציתם רק את עצמם.
ליאת גור: זאת אומרת, מחציתם הם כמו קוסמטיקאיות שעובדות לפעמים מהבית או ספרית או קונדיטורית שאופה בבית, ורק מחציתם מעסיקים עוד.
ליאת גור: בכלל, 90% מהעסקים או מעסיקים רק את עצמם או זעירים – עד 5 עובדים.
ליאת גור: כן, קרוב ל-90%.
ליאת גור: המסה הגדולה זה באמת אנשים שעובדים בשביל עצמם, Self-employed, כמו שזה נקרא.
ליאת גור: בכל העולם, באירופה, בארצות-הברית, הם נחשבים למנוע צמיחה עיקרי, בעיקר בתקופות של האטה ומיתון כי אלה עסקים שהם ממוקדי שוק מקומי, פחות מושפעים מתנועות גלובאליות והם בעצם אלה שמוציאים את המשק ממיתון ומזמנים קשים.
ליאת גור: מה קורה עם עסקים קטנים ובינוניים במדינת ישראל?
ליאת גור: רק 20% מהעסקים אצלנו הם בבעלות נשים.
ליאת גור: כשמדברים על בעלות נשים זה כולל גם בעלות משותפת.
ליאת גור: זה כולל גם עסקים שהם בבעלות משפחתית או בשותפות עם בני זוג.
ליאת גור: כשאנחנו מדברים על עסק שהוא בבעלות אישה בלבד, זה יורד ל-4%.
ליאת גור: זה שיעור נמוך מאד, תסתכלו לעומת ארצות-הברית ואירופה, שבארצות-הברית אנחנו מדברים על 44% עסקים בבעלות נשים ו-29% בבעלות בלעדית של נשים, ובאירופה 33% ו-10% מהעסקים שהם של נשים בלבד.
ליאת גור: ארצות-הברית נחשבת לחלוצה בעידוד עסקים קטנים ובינוניים ואנחנו נראה את זה בהמשך.
ליאת גור: היום גם באירופה לומדים את התכניות שלהם ואת המדיניות שהם מפעילים ומיישמים לעידוד עסקים קטנים.
ליאת גור: מה קורה אצלנו, בהתאחדות המלאכה והתעשייה: אצלנו, 60% מהעסקים הם עסקים משפחתיים כך שאחוז העסקים בבעלות נשים הוא גבוה, הוא 41%.
ליאת גור: רק 20% הם בבעלות בלעדית של נשים אבל תשימו לב שכשאנחנו מדברים על מנהלות, נשים מנהלות, למרות שיש להן שותפות ב-41% מהעסקים, רק 3% מנהלות.
ליאת גור: זה מספר מזערי.
ליאת גור: זאת אומרת, גם אם הן יורשות עסק או נכנסות לעסק המשפחתי, בדרך כלל הן מעבירות את הניהול למנכ"ל חיצוני או לאבא או לאח, לבן דוד, ולא משאירות את זה אצלן.
ליאת גור: הרבה מהן מספרות לי גם, כשאני מבקרת במפעלים, שלפעמים ספקים או לקוחות מרימים טלפון והן עונות ואומרים: שלום, אפשר לדבר עם הבוס בבקשה?
ליאת גור: זה דבר שכיח.
ליאת גור: למה בעצם אנחנו צריכים יותר נשים בעסקים קטנים?
ליאת גור: למה אני אומרת שזה כשל שוק?
ליאת גור: קודם אני אתלה באילנות גבוהים ממני ואקרא את דוח ועדת האיחוד האירופי לחברה וכלכלה מלפני שנה, שאומר שדווקא בשנת 2012 התפקיד של עסקים קטנים בבעלות נשים חשוב יותר מאי פעם.
ליאת גור: - -
ליאת גור: לא, 3% מנהלות.
עליזה לביא: רק שניה, אני לא מבינה.
עליזה לביא: כתוב פה: 4 בבעלות בלעדית של נשים.
ליאת גור: רגע, נחזור עוד פעם.
ליאת גור: רגע, יש שני שקפים – זה בישראל.
ליאת גור: בישראל, 20% מהעסקים הם בבעלות נשים ורק 4% בבעלות בלעדית.
ליאת גור: הסקר הזה מתייחס להתאחדות המלאכה והתעשייה, סקר שעשינו אצלנו.
ליאת גור: ברגע שזה בבעלות בלעדית, היא בדרך כלל המנהלת.
ליאת גור: הנתון ההוא היה לגבי כלל המדינה.
ליאת גור: זה סקר פנימי של התאחדות המלאכה והתעשייה של העסקים אצלנו - מסגריות, נגריות, בתי דפוס, מכוני קוסמטיקה וכולי.
ליאת גור: בגלל שהרוב עסקים משפחתיים, הנשים הן שותפות בבעלות ב-41% מהעסקים, כמעט חצי.
עליזה לביא: אני אדייק את השאלה שלי: האם בעסקים שנשים יורשות ו/או שותפות מכל מיני הקשרים - -
ליאת גור: רק 3% הן מנהלות.
ליאת גור: בוחרות או - - -
ליאת גור: או להעביר את זה לאח.
ליאת גור: אם זה כמה אחים, בדרך כלל האח הוא זה שמנהל או שמכניסים מנכ"ל חיצוני.
ליאת גור: אז למה צריך יותר עסקים בבעלות נשים?
ליאת גור: על החסמים?
ליאת גור: לא דילגתי.
ליאת גור: אז הסדר אצלכם קצת שונה.
ליאת גור: לא, לא דילגתי על החסמים.
ליאת גור: בשנת 2012 התפקיד של עסקים קטנים בבעלות נשים חשוב יותר מאי פעם.
ליאת גור: תפקידן בצמיחה הכלכלית וביצירה ושמירה על מקומות עבודה חדשים הוא חיוני להתאוששות ולצמיחה בכל המגזר.
ליאת גור: עוד קצת נתונים, למה צריך יותר נשים: יותר נשים בעסקים קטנים ובינוניים פשוט יביא לגידול בצמיחה ובשיעורי התעסוקה במשק הישראלי בכלל.
ליאת גור: זה לא עסק רק של נשים, זה לא יעשה טוב רק לנשים.
ליאת גור: מחקרים אמריקאים מדברים על כך שעסקים של נשים צומחים פי 1.5 מממוצע הצמיחה בעסקים קטנים ובינוניים.
ליאת גור: זאת אומרת, שכשאישה כבר מנהלת עסק, היא צומחת בקצב הרבה יותר מהיר והתרומה שלה לתל"ג יותר גדולה מהמוצע של עסקים קטנים ובינוניים בכלל.
ליאת גור: היא ב-44% יותר מעסקים קטנים ובינוניים של גברים.
ליאת גור: דבר שני זה מגוון ואיזון בשרשרת האספקה.
ליאת גור: אנחנו מדברים כל הזמן על מגוון בהעסקה, שכדאי להעסיק עובדים מכל מיני מגזרים, מכל מיני לאומים ומכל מיני גזעים ומינים, אותו דבר בשרשרת האספקה.
ליאת גור: כשאנחנו קונים גם מגברים וגם מנשים, המגוון גדול יותר, יש תחרות גדולה יותר, החדשנות גדולה יותר וזה טוב למשק וטוב ללקוחות.
ליאת גור: דבר נוסף - היחלצות מעוני ועצמאות כלכלית.
ליאת גור: הבסיס לשוויון ולחופש של אישה זה קודם כל עצמאות כלכלית.
ליאת גור: ברגע שאת לא עומדת ברשות עצמך מבחינה כלכלית, את נתונה למרותו או לחסדיו של הגבר או של המשפחה.
ליאת גור: עוד דבר זה פתרונות תעסוקה מגזריים.
ליאת גור: במגזר החרדי, במגזר הערבי, שאולי יש קשיים שעדין לא נפתרו בהגעה בנגישות למקומות עבודה, עסק עצמי הוא פתרון וגם איזה שהוא פתרון לאפליה מגדרית בשוק העבודה.
ליאת גור: שכירות בשוק העבודה סובלות הרי משכר נמוך, מהטרדות מיניות, מתקרת זכוכית.
ליאת גור: ברגע שאת בוס לעצמך, את יכולה אולי לנטרל חלק מההשפעות של האפליות האלה.
ליאת גור: חסמים – אנחנו מתחילים בחינוך.
ליאת גור: כל סוכני החברות שלנו מגיל קטן מסלילים אותנו למקצועות הטיפול, למקצועות ההוראה.
ליאת גור: אנחנו רואים ילדות קטנות חולמות להיות נסיכות בוורוד ולא יזמיות בעוד שהחברים שלהן חולמים להיות גיבורי-על ומתחפשים לגיבורי-על שהם פורצי דרך ומצילים את העולם.
ליאת גור: דבר שני שנושק גם לגברים וגם לנשים אבל אני חושבת שנשים נפגעות ממנו יותר זה שאין חינוך ליזמות וחינוך כלכלי.
ליאת גור: אני חושבת שמשרד החינוך התחיל להידרש לזה בשנים האחרונות אבל עדין אנחנו יוצאים ממערכת החינוך עם הרבה מאד ידע בתנ"ך ומעט מאד ידע איך לנהל חשבון בנק, איך מתנהל עסק כלכלי, מה זה מדיניות מוניטרית ומה זה מדיניות פיסקלית וכדומה.
ליאת גור: אחד החסמים הגדולים ביותר זה קושי בגיוס הון ואפליית אשראי.
ליאת גור: אין נתונים בישראל אבל גם בארצות-הברית, גם באיטליה, נשים סובלות מאפליית אשראי.
ליאת גור: זה הולך ככה: רוב האשראי במשק הולך לעסקים הגדולים.
ליאת גור: עסקים קטנים ובינוניים מקבלים רק 22% מהאשראי העסקי בכלל - -
ליאת גור: אני אשמח.
ליאת גור: - - אז למרות שאנחנו 99% מהמגזר העסקי, מהעסקים, אנחנו מקבלים רק 22% מהאשראי.
קריאות: כן, חד-משמעית.
ליאת גור: בוודאי.
ליאת גור: זאת אומרת, הפער הזה כפול ואפילו משולש אם את אישה ערביה.
ליאת גור: אם את עסק קטן, יהיה לך קשה לקבל אשראי מהבנק.
ליאת גור: אם את אישה, יהיה לך כפליים קשה לקבל אשראי מהבנק.
ליאת גור: אם אתה אישה ערביה, יהיה לך כפול שלוש קשה לקבל אשראי.
ליאת גור: כל אחד מהמגזרים, לכשעצמו, סובל מאפליית אשראי ואם את מייצגת את שלושתם, האפליה כלפייך היא משולשת.
ליאת גור: יש מחקרים אמריקאים וגם מחקרים של מכונים אמריקאים שנעשו בישראל - זה מדהים עד כמה אין נתונים בישראל, שאישה נאלצת להתחיל עם הון עצמי גבוה יותר כי היא לא מקבלת אשראי ולכן, היא מתחילה עם הון עצמי שהוא רק 65% מההון שעומד לרשות גבר שפותח עסק קטן.
ליאת גור: כאן כבר נקודת הפתיחה לא שווה וכך גם סיכויי ההצלחה.
ליאת גור: דבר נוסף זה מחסור בגישה לרשתות חברתיות עסקיות.
ליאת גור: המינגלינג, החברים מהצבא שאכלו מאותו מסטינג ואני פוגש אותם בבנק אחר כך ועוד כל מיני פורומים עסקיים שעוזרים לי לפרוץ דרך וליצור קשרים.
ליאת גור: וכמובן, האפליה בחוק.
ליאת גור: רומי דיברה על הכרה בהוצאות טיפול בילדים, זה דבר אחד.
ליאת גור: עוד דוגמה, אני לא אכנס לכל האפליות החוקיות אבל עוד דוגמה זה חישוב דמי לידה.
ליאת גור: עצמאית יוצאת לחופשת לידה, היא מקבלת דמי לידה על פי המחזור שלה בשלושת החודשים האחרונים.
ליאת גור: הרבה נשים לא ב"פול פאוור" בתשעה חודשי היריון, שמירת היריון, בדיקות וכולי, המחזור יורד, וכך היא בעצם מובלת אחורה בגלל שהיא ילדה ומקבלת דמי לידה מאד נמוכים יחסית למחזורים שלה או לעסק שהיא הפעילה.
ליאת גור: זאת עוד דוגמה.
ליאת גור: אני לא מדברת על דמי אבטלה לעצמאים ולעצמאיות.
ליאת גור: חבל על הזמן.
ליאת גור: זה שקף שנמצא אצלכם ואני הורדתי אותו בגלל המחסור בזמן, של הויה-דולורוזה של קבלת רישוי עסק.
ליאת גור: ישראל, במדד העולמי של "דואינג ביזנס" נמצאת במקום 29.
ליאת גור: לקבל רישיון, להחזיק עסק, לוקח - -
קריאות: בדיוק, גם על גבר.
ליאת גור: גם על גבר.
מלכה מזרחי שראבי: אני מייצגת נשים עושות תיירות, ואני אדבר על זה יותר מאוחר אבל אני רוצה לומר שפה יש חוסם מאד חשוב, שאולי התעלמנו ממנו או שכחנו – תרבותי.
מלכה מזרחי שראבי: מאד חשוב, ונדבר על זה אולי אם יהיה זמן.
ליאת גור: יש עוד שלל חסמים וקצרה היריעה.
ליאת גור: יש חסמים פסיכולוגים, נשים פחות מאמינות ביכולת שלהן, לנשים יש קצת יותר חשש מכישלון.
ליאת גור: נשים בפתיחת עסק יותר מונעות על ידי צורך ולא על ידי זיהוי הזדמנויות.
ליאת גור: גבר פותח עסק, הוא רואה הזדמנות, הוא יזם והוא רוצה להצליח.
ליאת גור: הנשים בדרך כלל פותחות עסק רק כשזה כורח כלכלי, הן פשוט רוצות לפרנס את המשפחה שלהן ואת הילדים שלהן, וזה עוד חסם שהוא פסיכולוגי וקשור לחינוך.
ליאת גור: זו אמירה שמגובה במחקרים.
ליאת גור: יש כאן - -
ליאת גור: אני אסביר: מכון GM בארצות-הברית עושה מחקרים כאלה כל שנה על 57 כלכלות מפותחות, והוא עושה סקרים ובודק את זה כל שנה.
ליאת גור: זה לא 0 ו-100 אבל כשבודקים באחוזים, נשים פחות שאפתניות, פחות מונעות על ידי הצורך להצליח והן יותר מונעות על ידי הצורך לפרנס.
ליאת גור: זה איזה שהוא חסם תרבותי-פסיכולוגי, כן.
ליאת גור: זה עוד חסם של - - מודלים לחיקוי.
ליאת גור: האם ישראל מעודדת יזמות נשית?
ליאת גור: אם זה כל כך נדרש ויש כל כך מעט?
ליאת גור: היום נדון בוועדת הכלכלה חוק עסקים קטנים ובינוניים.
ליאת גור: תעשו חיפוש למצוא את המילה "נשים" – אין.
ליאת גור: הן לא מוזכרות ולו במילה אחת.
ליאת גור: הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים, אין שום פעילות כללית מיוחדת לנשים, יש פעילות מגזרית.
ליאת גור: לדוגמה: מיקרופיננס לנשים מהמגזר הערבי, שמדובר על הלוואות של 20,000 שקל אבל זהו.
ליאת גור: יו"ר הסוכנות, רן קיוויתי, גם אומר:
ליאת גור: אנחנו לא מקיימים פעילות מיוחדת לנשים, לא עושים את זה.
ליאת גור: מכרזי ממשלה - - -
ליאת גור: אם אני טועה, אני אשמח.
ארבל לוין: אני מתחום מימון לעסקים קטנים ובינוניים.
ארבל לוין: קודם כל, אני רוצה לפרט על התכנית שאמרת כי הזכרת אותה.