GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אראלה שדמי: מבקר המשטרה - זה היה דו"ח ועדת אדן, שמצאה שיש אלימות במשטרה, שיש תרבות של אלימות ויש סקסיזם ויש גזענות והדברים האלה.
אראלה שדמי: זה לא מחקר מדעי, זה ועדת בדיקה.
אראלה שדמי: זו הפעם היחידה שהדבר הזה נבדק, ולא נותנים לבדוק את זה.
אראלה שדמי: ואני כן מקבלת את זה כהנחה שיש פה בעיה של סקסיזם של גזענות, של אלימות.
עליזה לביא: אני רוצה לעבור לדיון השני.
עליזה לביא: אחרונת הדוברות בדיון הזה, עורכת הדין מירית קרוגליאק.
מירית קרוגליאק: אני רוצה להגיד בהמשך למה שהחוקרות בדקו.
מירית קרוגליאק: אני חושבת שעניין המעמד כן משחק תפקיד.
מירית קרוגליאק: לא מסתכלים באופן שווה על כל קורבן.
מירית קרוגליאק: אני פחות מתמקדת בערבי-יהודי, אני יותר מתמקדת בנשים, בנשים מוחלשות.
מירית קרוגליאק: הן חוות קשיים הרבה יותר גדולים, הן הופכות להיות שקופות.
מירית קרוגליאק: אני נותנת לדוגמא אונס נשים בזנות.
מירית קרוגליאק: לא מתייחסים לתלונה של האישה ברצינות.
מירית קרוגליאק: אני הייתי גם חוקרת אלימות במשפחה במשטרת חיפה, ופעם שמעתי את שוטרי הסיור אומרים – מה זה אנסו אותך?
מירית קרוגליאק: זה המקצוע שלך.
מירית קרוגליאק: זה יגרום לעוד יותר, לטראומות יותר גדולות של הקורבנות אחר כך.
מירית קרוגליאק: כמובן, יש גם כל מיני תגובות מזלזלות וסקסיסטיות, שגורמות לנשים לפחד ולא להיפתח למשטרה.
מירית קרוגליאק: גם אונס עובדות זרות.
מירית קרוגליאק: הן מפחדות להתלונן והן מפחדות שיגרשו אותן, והגוף שלהן בעצם הופך להפקר.
מירית קרוגליאק: הפחד להתלונן גורם להרגשת חוסר אונים, והנשים הופכות להיות מושתקות ומודרות.
מירית קרוגליאק: לדעתי הטיפול המשטרתי לוקה בחסר, ואני מסכימה עם חבר הכנסת, שזה צריך לבוא מהנחתה מלמעלה, וצריך גם למקצע את השוטרים וגם לתת וקודם כל לגייס יותר נשים למשטרה, כי אחוז הנשים השוטרות הוא נמוך מאד.
מירית קרוגליאק: אתה מסכים איתי שיש קצת נשים יחסית לגברים?
חן מוריס: לא, אני לא מסכים איתך.
חן מוריס: יש היום כמעט - - -
עליזה לביא: 25% מכוח האדם זה נשים.
חן מוריס: 25%.
חן מוריס: תסתכלי למשל - - -
מירית קרוגליאק: 25%, וכל השאר גברים.
עליזה לביא: זה רבע.
מירית קרוגליאק: על זה אני מדברת.
עליזה לביא: כן, אנחנו ערים וערות לסוגיה הזאת.
מירית קרוגליאק: אז צריך גם להמשיך לגייס.
עליזה לביא: אנחנו נוציא את הפרוטוקול משום שהנושאים באמת מתכתבים זה עם זה, ואני מסכימה עם הדברים של חבר הכנסת דב חנין, שיש כאן נושא על והמחשה, והדברים בהחלט מתכתבים, ואני חושבת שהפרדה פה תהיה הפרדה מלאכותית, ולכן אני רוצה לעבור לנושא השני.
עליזה לביא: הנושא השני – אלימות כלפי פעילות פוליטיות ומגנות זכויות אדם ואישה.
עליזה לביא: אני רוצה לבקש ממך, שולה קשת, לפתוח את החלק הזה של הדיון.
שולה קשת: תודה רבה חברת הכנסת עליזה לביא.
שולה קשת: אני רואה, זאת אומרת לא נראה לי שזה שני דיונים, זה כאילו איזה שהוא דיון אחד שנכנס לדיון השני, הדברים מאד מאד קשורים.
שולה קשת: אנחנו בתנועת אחותי - למען נשים בישראל, בעצם בשנת 2013 התחלנו לעסוק בכל - - -
עליזה לביא: אז אולי רק מילה על התנועה, כי יש פה אנשים שלא מכירים, בבקשה.
שולה קשת: אוקיי.
שולה קשת: אחותי – למען נשים בישראל, היא תנועה פמיניסטית מזרחית, שפועלת בכל רחבי הארץ, ביחד עם נשים מודרות מהמגוון של הקהילות האתניות והלאומיות, כמו נשים מזרחיות, פלסטיניות, יוצאות אתיופיה, דוברות רוסית, פליטות פוליטיות, מהגרות עבודה וכו'.
שולה קשת: ובעיקר אנחנו פועלות כמובן במה שנקרא בחצרות האחוריות ברחבי מדינת ישראל.
שולה קשת: אחד המרכזים של תנועת אחותי הוא בדרום תל אביב, בשכונת נווה שאנן, שנקרא בית אחותי.
שולה קשת: כתנועה בעצם שפועלת מצד אחד בכמה רבדים, כולל בשטח, זו תנועה אקטיביסטית מצד אחד, ואדווקאטיבית מצד שני וכו', אנחנו בעצם הבנו שאנחנו חייבות להביא לדיון ציבורי את כל הנושא הזה, של אלימות משטרתית כלפי נשים, מגנות זכויות אדם ואישה.
שולה קשת: וכמו שאני תמיד אומרת, הפמיניזם המזרחי שלי הוא באמת נובע מתוך החוויה האישית שלי, מהאישי לציבורי, אותו דבר כאן.
שולה קשת: כשלמעשה אנחנו עדות גם למה שקרה לנו, לצערנו הרב, וגם לעדויות של נשים, התארגנויות של נשים בכל רחבי הארץ.
שולה קשת: כמו שאמרת מקודם, זה באמת חוצה גבולות של ימין ושמאל, זה באמת משהו שפוגע בכלל הנשים, אבל אני כן רוצה לומר, שבעיקר בנשים מהקבוצות המוחלשות והמודרות.
שולה קשת: זאת אומרת, אני יכולה לומר כאישה מזרחית, ואני יודעת גם שנשים פלסטיניות ונשים יוצאות אתיופיה, נשים מהקבוצות המודרות, מאד מאד יזדהו עם זה.
שולה קשת: אני נתפסת כעבריינית אצלי בשכונה.
שולה קשת: זאת אומרת, דווקא בגלל שאני אקטיביסטית, ואני נענשת על ידי המשטרה, על ידי מעצרים, על ידי חקירות, על ידי איום שימוע שלא כחוק, או - - -
עליזה לביא: באיזה טענה?
שולה קשת: אז אני אספר על מקרה אחד לדוגמא, כי כבר טביעות האצבעות שלי הן במשטרה, אבל באמת זו דוגמא אחת מהמון המון המון דוגמאות, ואני חושבת שזה ממש סכנה דמוקרטית, כיוון שמחובתנו לפעול וזכותנו למחות.
עליזה לביא: תמחישי לי את זה, אני רוצה להרגיש מה שאת אומרת.
שולה קשת: אוקיי, אז אני אתן דוגמא אחת.
שולה קשת: בתל אביב, בעיר הלבנה, כל חודש יוני, ב-28 ביוני, חוגגים את הלילה הלבן, שהוא בעיקר בצפון תל אביב.
שולה קשת: ואנחנו, במרכז שלנו, בדרום תל אביב, בבית אחותי, חוגגות את הלילה השחור.
שולה קשת: זאת השנה השנייה בעצם בשנת 2013 ובשנת 2012.
עליזה לביא: בלילה הלבן אתן חוגגות את הלילה השחור.
שולה קשת: את הלילה השחור, בהקשר הזה של תרבות, כן לשים את הדגש על תרבות שהיא תרבות מזרחית וערבית וכו', לא רק, למרות שיש לנו הערכה רבה מאד, לי על כל פנים, לתרבות מערבית, אבל גם להנכיח את התרבות שלנו.
עליזה לביא: אוקיי, אז מה רע בזה?
שולה קשת: על כל פנים, הלכתי למשטרה, דיברתי איתם, קיבלנו אישור וכו', ו - - -
עליזה לביא: כל אחד שעושה אירוע בלילה הלבן צריך לקבל אישור מהמשטרה?
שולה קשת: לא, רוב האירועים בכלל לא קיבלנו שום אישורים, אבל אותנו טרטרו.
שולה קשת: על כל פנים, ממש האירוע היה אמור להתחיל בשעה תשע, ואני, כמו שנקרא כמו תטל'ה, כמו ילדה טובה, הלכתי שמתי את הכלב שלי בבית, אני גרה ליד, ובאתי חזרתי עם סוודר כזה צהוב.
כרמן אלמקייס: רק תספרי גם על הטלפונים המקדימים.
שולה קשת: כל הזמן טלפונים, הטרדות מצד המשטרה.
עליזה לביא: מה זה הטרדות מצד המשטרה?
כרמן אלמקייס: מעצרים, מעצרים.
עליזה לביא: את רוצה לעשות אירוע תרבותי ואת מקבלת הטרדות מהמשטרה?
שולה קשת: כן, כן, כן.
עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין, סליחה, אני לא חיה שם.
שולה קשת: תיכף אני אגיד גם.
שולה קשת: אני רוצה גם להגיע לנקודה שבה אני אסביר את נקודת מבטי, איך אני מסבירה את כל העניין, למה זה בעצם קורה.
שולה קשת: הלכתי ולבשתי את הווסט הצהוב הזה, כי אמרנו אנחנו נעשה גם סדרנים, שהמשטרה תהיה גם רגועה, אף אחד לא יירד לכביש.
שולה קשת: ועוד לא התחיל האירוע, הם בסך הכל היו 20 אנשים במקום, אני חזרתי, ופתאום אני רואה גדוד של מג"בניקים, 20 מג"בניקים בתוך בית אחותי, עם שני קציני משטרה - - -
כרמן אלמקייס: זה בלשים.
עליזה לביא: זה בכל אירוע בתל אביב היו מג"בניקים?
שולה קשת: ממש לא, זה האירוע היחידי.
שולה קשת: וזה לא המקרה הראשון שעושים לנו את זה.
שולה קשת: דוחפים נשים, דחפו את כרמן, אחד מהן ממש הטריד אותה מינית ודחף אותה בחזה.
שולה קשת: בעטו באנשים, לזרוק את ה-20 אנשים שהיו מבית אחותי החוצה.
שולה קשת: אותי ישר הוא ראה הקצין, ואמר לשוטרת, המג"בניקית – תעצרי אותה לחקירה.
שולה קשת: אותי.
שולה קשת: אני לא פתחתי את הפה.
שולה קשת: תעצרי אותה, היא מעוכבת לחקירה.
שולה קשת: איים עלי באיומים שאני אתן לו את המפתחות של המקום, אחרת הוא יעצור את כולם ויחרים את הציוד שלנו, והוא פשוט לקח ממני את המפתחות, סגר את המקום, עם הדברים של האנשים, לקח אותי לחקירה במשטרה שלוש שעות, ואז בשתים עשרה בלילה עושים לי שימוע לצו סגירה לבית אחותי.
שולה קשת: ומה הקצין אומר לי?
שולה קשת: בית אחותי זאת פצצה מתקתקת.
שולה קשת: זאת אומרת - - -
מיכל רוזין: מיותר לציין שהכל מתועד, נכון?
שולה קשת: הכל מתועד, בוודאי.
שולה קשת: עכשיו, העניין הוא, שאצלנו בשכונות המצוקה, המשטרה מזהה אקטיביזם, ובמיוחד אקטיביזם של נשים, כמשהו שהוא מאיים על השיטה.
שולה קשת: המשטרה באה לשכונות המצוקה שלנו, בשביל לשמור את המבנה, את מבנה הכוח כפי שהוא.
שולה קשת: אז אם יש בית תמחוי, זה סבבה לגמרי, וכולם מחייכים.
שולה קשת: אבל אם יש מרכז אקטיביסטי, פמיניסטי, שגם הופך להיות בית להתארגנויות פמיניסטיות ואקטיביסטיות, אז זה כבר מאיים על המבנה.
שולה קשת: ופה צריך ללמד אותנו לקח ולהפחיד אותנו.
שולה קשת: אז זה באמת באמת מאד, זאת אומרת ברגע שבחצות הקצין אמר לי – עכשיו אנחנו עושים לך שימוע לצו סגירה מיידי של בית אחותי, אני ממש נבהלתי ואני התחלתי באמת לבכות ואמרתי לו תעשה לי טובה, תעצור אותי, אבל אל תסגור את בית אחותי.
שולה קשת: זה בית של נשים שמתמודדות עם עוני, ונשים ששמעו את זה התחילו לבכות.
עליזה לביא: יש לכן היסטוריה עם המשטרה?
חן מוריס: ברור.
שולה קשת: בוודאי.
שולה קשת: עצרת זיכרון שאנחנו עשינו לפני שנה להומלס, לבן אדם חסר בית אתיופי שהיה אצלנו במאהל בלווינסקי, ועשינו לו עצרת זיכרון, הזמינו אותי למשטרה לחקירה, לקחו ממני טביעות אצבעות.
שולה קשת: עוד פעם כבר עצרו אותי.
שולה קשת: פעילות שלנו, הנה, בבקשה, ספיר, כרמן - - -
עליזה לביא: בואי נשמע רגע את כרמן.
עליזה לביא: כרמן, באותו לילה את חווית - - -
דב חנין: רק למען הפרוטוקול גברתי, משפט אחד.
דב חנין: המקום הזה בית אחותי נמצא באחת השכונות, אולי השכונה הכי הכי, עם הכי הרבה בעיות, שהמשטרה צריכה לטפל בהן.
שולה קשת: נשמח להזמין אתכם.
דב חנין: ויש שם מוסד, באמת מרשים ומקסים, שבדרך פלא, אני חייב להגיד, איך שהוא מתקיים שם, והמוסד הזה הופך להיות למטרה.
דב חנין: זה הטירוף הכי גדול.
עליזה לביא: כן, אני חייבת גם להגיד לפרוטוקול שישבתי איתך ושמעתי את הדברים לעומק, ואני רוצה לשמוע אותך כרמן אלמקייס, את חווית באותו לילה הטרדה מינית מ - - -
כרמן אלמקייס: כן, כן.
כרמן אלמקייס: באותו ערב, אחר כך גם הצחיק אותי שכמה ימים אחרי, גם חוויתי עוד הטרדה מינית יותר קשה, ואלימות מטורפת, שאחריה הייתי על קביים חודש כמעט - - -
עליזה לביא: מה, משוטרים?
עליזה לביא: אלימות מינית משוטרים?
כרמן אלמקייס: כן.
כרמן אלמקייס: אני תיכף אסבר, אבל זה פשוט היה יומיים אחרי, זה היה כאילו אירוע אחרי אירוע, ואז מה שהמשטרה עשתה בעצם, היא לקחה את הסרטון מהאירוע ההוא, שאני כבר ממש לא מבינה כאילו מה השוטר עושה, אחרי שהוא נכנס וקרע כבלים בבית אחותי, אנחנו היינו בהלם.
כרמן אלמקייס: אני הייתי בהלם.
עליזה לביא: אני בהלם.
עליזה לביא: את יכולה לשתף אותנו מה קרה באותו לילה?
כרמן אלמקייס: אז מה שקרה - - -
שולה קשת: שברו לנו גם את דלת הזכוכית.
כרמן אלמקייס: כן, גם שברו את הדלת.
כרמן אלמקייס: באותו לילה?
כרמן אלמקייס: באיזה מההטרדות או המכות שקיבלתי?
עליזה לביא: לא יודעת, את הגעת לשם לפעול אני מבינה לאירוע תרבותי.
כרמן אלמקייס: אני אספר את המעצר, את החוויה של ההטרדה המינית והמעצר, שהיה לי ולספיר.
כרמן אלמקייס: השתתפנו בהפגנה, אנחנו משתתפות המון בהפגנות.
עליזה לביא: רגע, זה באותו לילה ההפגנה הזאת?
כרמן אלמקייס: לא, יומיים אחרי.
עליזה לביא: אז רגע, מה היה באותו לילה?
כרמן אלמקייס: באותו לילה אותו בלש שהיה על מדים נכנס לבית אחותי, אני הייתי בפנים.
כרמן אלמקייס: הוא קרע את הכבלים.
כרמן אלמקייס: בא, חטף את הכבלים.
כרמן אלמקייס: לא הבנו מי זה בכלל, אנחנו הרי לא מכירים אותו.
כרמן אלמקייס: אמרו לו – מי אתה?
כרמן אלמקייס: מה אתה עושה?
כרמן אלמקייס: כאילו, מה זה?
כרמן אלמקייס: "צאו החוצה".
כרמן אלמקייס: בלי לשאול שאלות, "צאו החוצה".
כרמן אלמקייס: יש לך צו, יש לך משהו?
כרמן אלמקייס: למה באת לפה? "צאו החוצה".
כרמן אלמקייס: אז עכשיו אנחנו מנסים לדבר איתו, כאילו שנייה.
כרמן אלמקייס: בא יהודה קיסר להופיע, גם מסכן, הוא כאילו פחד, הוא לא מבין מה הולך.
כרמן אלמקייס: לא עניין אותם שום דבר.
כרמן אלמקייס: הכניסו מג"בניקים פנימה, הוציאו את כולנו, הוא דחף אותי כמובן, זה ידוע.
כרמן אלמקייס: כל מפגינה יודע – תקיפות בחזה משוטרים ומיס"
כרמן אלמקייס: מניקים הוא דבר שכולנו מכירות.
כרמן אלמקייס: מי שנמצאת ברחובות בהפגנות, ככה הם משתקים אותנו.
כרמן אלמקייס: רק שאני באותו רגע לא שתקתי, כי אני כבר התפרצתי עליו – אמרתי לו מה אתה עושה?
כרמן אלמקייס: ברור לך שזו הטרדה מינית?
כרמן אלמקייס: למה אתה נוגע לי בחזה?
כרמן אלמקייס: אוקיי, ממש לא עניין אותו.
כרמן אלמקייס: "תתלוני במח"ש" הוא אומר לי, מחייך.
כרמן אלמקייס: אני יודעת.
כרמן אלמקייס: זה מה שהם עונים לנו הרי.
כרמן אלמקייס: ויומיים אחרי המקרה הזה, שהוא היה חוויה גם ככה קשה בשבילי וגם טראומה, עוצרים את שולה, היא רק נכנסה, "קח אותו ואותה", אותה ועוד פעיל, "תעצרו אותם".
כרמן אלמקייס: בכזה זלזול, בכזה סוגרים את המקום.
כרמן אלמקייס: שום דבר לא מעניין אותם.
כרמן אלמקייס: ויומיים אחרי אני השתתפתי בהפגנה - - -
עליזה לביא: איזו הפגנה?
כרמן אלמקייס: מול הבית של שר האוצר, אוקיי?
כרמן אלמקייס: כל שבוע מתקיימת שם הפגנה, מעולם לא היו שם הפרות סדר.
כרמן אלמקייס: אנחנו מארגנים את ההפגנות, מעולם לא רבתי עם שוטרים, לא קיללתי שוטרים, לא היה לי שום אינטראקציה שבאה לתקוף שוטר או לומר לו דברים או לא יודעת מה.
כרמן אלמקייס: אני באה, מפגינה, מקיימת את זכותי הדמוקרטית במדינה הזאת להפגין, והולכת.
כרמן אלמקייס: מה שקרה באותו ערב, גם אני אגיד למי שנמצא פה, אין שוטרות בהפגנה מול בית שר האוצר.
כרמן אלמקייס: בכל ההפגנות שהיו שם, מעולם לא היו שוטרות.
כרמן אלמקייס: הייתה שם מפקדת אחת, שהייתה נמצאת שם וזהו.
כרמן אלמקייס: גדודים של יס"מ, מג"בניקים מדי פעם, כולם גברים, כולם שוטרים.
כרמן אלמקייס: מה שקרה שם באותו ערב, זה שנגמרה כבר ההפגנה, כמו כל שבוע.
כרמן אלמקייס: ההפגנה הסתיימה, הכל היה בסדר.
כרמן אלמקייס: אני וספיר ניגשנו מאחורי הבית של שר האוצר, לראות אם נשארו שם מפגינים.
כרמן אלמקייס: היו שם 10 שוטרי יס"מ, אחד מהם הסתובב אלינו, שמו סער בטשי, הסתובב אלינו, לא דיברנו איתם, דיברנו אחת עם השנייה, באנו כבר להסתובב וללכת.
כרמן אלמקייס: הסתכל עלינו ושאל אותנו אם בא לנו בולבול, אם באנו לחפש בולבולים.
כרמן אלמקייס: עומד שם עם חבורה של שוטרים, אחרי זה גילינו גם שהוא המפקד שלהם, שזה הכי עצוב, וכולם מתפוצצים מצחוק.
כרמן אלמקייס: אני לא יודעת אם אני יכולה להסביר לך את הסיטואציה של שתי נשים, עומדות מול 10 שוטרים, שאחד מהם מסתובב וזה מה שהוא אומר להן, אוקיי?
כרמן אלמקייס: זה האנשים שאמורים לשמור עלי מבחינתי, והוא אומר לנו דבר כזה.
כרמן אלמקייס: אני הוצאתי את הפלאפון שלי והדלקתי לצלם אותו, ואמרתי לו – אם יש לך אומץ להצחיק ככה את החברים שלך, אז בוא תגיד את זה עוד הפעם, את מה שאמרת.
כרמן אלמקייס: הוא התחיל לקלל אותי ולהגיד לנו – "יאללה, יאללה, תתחפפו מפה, אנחנו יודעים שבאתן לחפש בולבולים" והם צוחקים ביניהם.
כרמן אלמקייס: בשנייה שהוא קלט שאני צילמתי בעצם את כל הדבר הזה, הוא תפס לי את היד, ככה, כמו מטורף, הוא נכנס לטירוף של אמוק, תפס לי את היד, סיבב לי אותה, לקח לי את הפלאפון מהיד, זרק לי אותו.
כרמן אלמקייס: אמרתי לו – מה אתה חושב שאתה עושה?
כרמן אלמקייס: למה אתה נוגע בי?
כרמן אלמקייס: באתי לרוץ, ללכת לכיוון הפלאפון, מצאתי את עצמי על הרצפה, בום.
כרמן אלמקייס: אני לא יכולה להסביר לך אפילו, זה פשוט כמו, כמו הזיה.
כרמן אלמקייס: כאילו משהו מטורף.
כרמן אלמקייס: זה שוטר במשטרת ישראל.
כרמן אלמקייס: מביא לי מכה על הגב, אני מוצאת את עצמי על הרצפה שוכבת, כשיש מעלי קבוצה של גברים, אלימים.
כרמן אלמקייס: ספיר מנסה לברוח, כאילו היא באה, היא קלטה כאילו מה קורה, היא באה לקרוא לעזרה.
כרמן אלמקייס: כמובן שרדפו גם אחריה, הרי לא ניתן לה לברוח ולספר את מה שקרה פה הרגע.
כרמן אלמקייס: אני שומעת אותה צועקת לעזרה, אני על הרצפה, היא על הרצפה, קבוצה של שוטרים מרביצים לנו.
כרמן אלמקייס: קיבלתי בעיטה בברך מאותו שוטר, כשאחר כך הסתובבתי על קביים, כשהוא היה, פשוט נכנס לטירוף.
כרמן אלמקייס: זה היה לא ייאמן.
עליזה לביא: אולי זה השוטר הזה שמיכל פגשה אותו בהפגנה פה?
כרמן אלמקייס: לא, יש כל מיני.
כרמן אלמקייס: זה סער בטשי.
כרמן אלמקייס: עכשיו, אותו שוטר - - -
עליזה לביא: לא, אם זה אותו דפוס, אז אולי זה בתהליך ההכשרה של פינוי הפגנות?
כרמן אלמקייס: אני רק רוצה לסיים ולהגיד משהו מאד מאד חשוב.
כרמן אלמקייס: אותו שוטר, מול הפרצוף שלי, בזמן שאני נעצרת, הוא כמובן דאג שכל החברים שלו יהיו עלי ויעצרו וזה, הוא רץ לפלאפון, למחוק את הסרטון.
כרמן אלמקייס: זה מטורף – הם מוחקים ראיות.
כרמן אלמקייס: הרי בשנייה שעוצרים אותך, לוקחים לך את הטלפון ולוקחים לך את הדברים.
כרמן אלמקייס: הוא עומד מול הפרצוף שלי עם הטלפון, ומוחק את הסרטון.
כרמן אלמקייס: כשאני השתחררתי ממעצר, כמובן שנעצרתי, זה גם לשאלתכם, כמובן שנעצרתי על תקיפת שוטר, הרי אני וספיר תקפנו 10 שוטרי יס"מ.
כרמן אלמקייס: זה מאד הגיוני הרי ששתי בנות ביער, החליטו ללכת לריב עכשיו עם 10 שוטרי יס"מ.
כרמן אלמקייס: תשאלו את עצמכם אם זה נשמע לכם בכלל הגיוני - - -
ספיר סלוצקר עמראן: שהתגובה הרשמית של המשטרה הייתה שתקפנו אותם באמצעות סמארטפון, כדי ליצור פרובוקציה.
ספיר סלוצקר עמראן: זו הייתה התגובה הרשמית.
ספיר סלוצקר עמראן: שתקפנו אותם באמצעות סמארטפון.
כרמן אלמקייס: עכשיו, אני רק רוצה להגיד - - -
שולה קשת: כרמן הייתה מאושפזת.
שולה קשת: היא הלכה על קביים.
כרמן אלמקייס: אני רק רוצה להגיד, באמת, אתה הראית פה קסדה של שוטרת שחטפה אבן או לבנה, אני נגד אלימות.
כרמן אלמקייס: מעולם לא הפעלתי אלימות כלפי שוטרים.
כרמן אלמקייס: מעולם לא, ואני מאמינה ש-99% מהמפגינים מתנהגים בצורה הזאת, כי ראיתי.
כרמן אלמקייס: ראיתי.
כרמן אלמקייס: ראיתי שהרבה פעמים מי שמתסיס את האלימות ומי שמתחיל, זה מגיע מהמשטרה.
עליזה לביא: אני שמעתי את זה גם מהמתנחלות.
כרמן אלמקייס: הלבנה הזאת בקסדה, כן, את הקסדה הזאת אפשר לתקן.
כרמן אלמקייס: את הנשמה שלי אי אפשר לתקן, אחרי שאני קיבלתי מכות רצח מ-10 אנשים שאמורים לשמור עלי.
כרמן אלמקייס: אני היום רואה משטרה, אני אפילו לא אקרא לכם אם יקרה לי משהו.
כרמן אלמקייס: אני מפחדת מכם.
כרמן אלמקייס: אני רואה שוטר על הכביש, אני מתפללת שלא יעצור אותי, לא בגלל שאני עבריינית.
כרמן אלמקייס: לא רוצה שום קשר אתכם.
כרמן אלמקייס: מבחינתי, השוטר הזה, אני היום הולכת להפגנות ואני רק מתחננת לאלוהים שאני לא אראה אותו.
כרמן אלמקייס: אני לא יכולה לראות את הפרצוף שלו, ואני מקווה גם שאני לא אראה אותו.
כרמן אלמקייס: ואני לא מצליחה להבין איך אתם כל כך מנותקים מהשטח.
כרמן אלמקייס: איך כאילו אתם שולחים אותנו להתלונן במח"ש, ואז סוגרים לנו את התיק אחרי שלושה חודשים מחוסר ראיות?
כרמן אלמקייס: עשיתי פוליגרף, שלחתם אותנו, עשינו פוליגרף, יצאנו דוברות אמת בכל השאלות.
כרמן אלמקייס: מה שביקשו מאיתנו עשינו.
כרמן אלמקייס: מצאנו ראיות - השוטר רשם בפייסבוק שלו – לשרוף את כל המפגינים, לשרוף את כל המסגדים ואת הכנסיות.
כרמן אלמקייס: פוסטים של השוטר.
עליזה לביא: איפה זה עומד היום?
כרמן אלמקייס: סגרו את התיק מחוסר ראיות, את מבינה?
כרמן אלמקייס: שלחנו אותנו לעשות פוליגרף, אנחנו מוציאות עדויות מהפייסבוק של אותו שוטר, שמתסיס לאלימות, שוטר במשטרת ישראל רושם בפייסבוק – לשרוף את המסגדים והכנסיות במדינת ישראל.
עליזה לביא: טוב, אני רוצה לשמוע בבקשה עוד סיפורים, בגלל שזמננו דוחק.
עליזה לביא: אני רוצה לשמוע עוד עדות בבקשה, של מרים.
ספיר סלוצקר עמראן: אני רק אשמח להוסיף משהו קטן, זה פשוט סיפור שקשור אחד לשני, אם אפשר דקה.
עליזה לביא: כן, בבקשה, ספיר.
ספיר סלוצקר עמראן: אני פשוט רוצה להגיד, כרמן סיפרה פה בעצם את הסיפור, אבל אני רוצה לספר על היום שאחרי.
ספיר סלוצקר עמראן: ביום שאחרי, אני וכרמן שוחררנו ממעצר כמעט בשש בבוקר, ממעצר על תקיפת שוטרים.
ספיר סלוצקר עמראן: שתינו חבולות, כרמן הלכה לבית חולים, אני גם הלכתי בהמשך, ממכות שאני חטפתי, כי כשעל כרמן היו שישה שוטרים, עלי היו ארבעה, שגחנו מעלי, ותפסו אותי פה.
ספיר סלוצקר עמראן: וביום שאחרי בעצם, אני פרסמתי איזה שהוא פוסט שמספר מה היה, שהגיע לתקשורת ונהיה איזה שהוא באז תקשורתי סביב זה.
ספיר סלוצקר עמראן: עכשיו, אני קמה בבוקר, אם אפשר לתאר את ההרגשה שלי, שאני קמה ואני רואה שהתגובה המשטרתית הראשונה שיצאה, על זה שנעצרו שתי מפגינות, זה ששתי מפגינות קפצו על שוטרים באלימות, ולכן נעצרו.
ספיר סלוצקר עמראן: מאז, הגרסה המשטרתית שונתה לפחות שלוש או ארבע פעמים.
ספיר סלוצקר עמראן: זה התחיל שמזה שאנחנו תקפנו אותם באמצעות סמארטפון, אחרי זה שאנחנו מכחישות, אחרי זה לקחו סרטון של כרמן מאותו אירוע ששולה סיפרה בבית אחותי, שרואים שוטר דוחף אותה על החזה, ואומרים תראו, היא התלוננה לפני יומיים על הטרדה מינית, איך יכול להיות שהיא מתלוננת עוד פעם?
ספיר סלוצקר עמראן: זה אומר שהיא מתלוננת סדרתית.
ספיר סלוצקר עמראן: כל המערך יחד סולף.
ספיר סלוצקר עמראן: ומעבר לזה, אנחנו מדברים עכשיו על הדרגים הנמוכים, אני רוצה לדבר על הדרג הגבוה יותר במשטרה.
ספיר סלוצקר עמראן: מתראיין המפכ"ל באיזה שהוא כנס ואומר, אני תומך ומגבה את השוטר הזה במאה אחוז.
ספיר סלוצקר עמראן: עוד לפני שהייתה חקירה של מח"ש, עוד לפני שנשמעו עדויות, רק הלכו והגשנו באותו שבוע את התלונה.
ספיר סלוצקר עמראן: איך הוא יכול לגבות?
ספיר סלוצקר עמראן: ואם הוא מגבה כבר מישהו, למה הוא לא מגבה אותי בתור מתלוננת?
ספיר סלוצקר עמראן: מה יש לי, איזה אינטרס יש לי להשיג מהסיפור הזה?
ספיר סלוצקר עמראן: אני הייתי בטראומה אחרי זה ועדיין בטראומה מהסיפור הזה.
ספיר סלוצקר עמראן: בדיוק התחלתי את תקופת המבחנים שלי באוניברסיטה, התחרבנה לי כל תקופת המבחנים, כי הייתי בשוק.
ספיר סלוצקר עמראן: בשוק.
ספיר סלוצקר עמראן: וכל מה שהייתי צריכה לעשות בשבוע הזה, במקום להתמודד ולטפל בעצמי, זה להיות במערך מטורף של להתמודד מול היחס של המשטרה, להסביר שכן, יכול להיות שכרמן הותקפה פעמיים באותו שבוע.
ספיר סלוצקר עמראן: יכול להיות.
ספיר סלוצקר עמראן: נשים מוטרדות פעמיים באותו שבוע.
ספיר סלוצקר עמראן: אני יכולה ללכת להסתובב במרחב הציבורי ולהיות מוטרדת גם חמש פעמים ביום.
ספיר סלוצקר עמראן: זה קורה.
ספיר סלוצקר עמראן: זה קורה לאישה.
ספיר סלוצקר עמראן: וזה לא מה שהיה.
ספיר סלוצקר עמראן: וכל הסיפור היה להתמודד עם המערך המשטרתי מולנו.
ספיר סלוצקר עמראן: אני מגיעה, עוברים שלושה חודשים, מקבלת מכתב שהתיק נסגר מחוסר ראיות.
ספיר סלוצקר עמראן: לפני שבועיים עשינו הפגנה.
ספיר סלוצקר עמראן: עשינו כבר שתי הפגנות לגבי אלימות משטרתית.
ספיר סלוצקר עמראן: הלכתי להתראיין בערוץ 1, ביקשו ממני להתראיין על מה שהיה בהפגנה ועל הנושא של תיקי מח"ש.
ספיר סלוצקר עמראן: והתגובה של מח"ש היא שאנחנו לא הגשנו תלונה ושמח"ש פתחה מיוזמתה תלונה וסגרה אותה מחוסר ראיות, בגלל שלא העברנו להם את הסרטון המדובר, שהשוטר מחק.
ספיר סלוצקר עמראן: זה התגובה.
ספיר סלוצקר עמראן: עכשיו אני שואלת באמת, ואני מכירה הרבה נשים, וגם מה שמיכל מספרת, אני לא רוצה לספר פה סיפור של מישהי אחרת, אני רק אספר בקצרה.
ספיר סלוצקר עמראן: באותה הפגנה, בא הקצין שנכח במקום ודחף מפגינה, לא דחף אותה – חפן לה את החזה.
ספיר סלוצקר עמראן: חפן לה את החזה והיא צעקה לו – מה אתה עושה?
ספיר סלוצקר עמראן: והיו צילומים והיו עדויות ואפילו העוזר הפרלמנטארי של חבר הכנסת אילן גילאון ראה את זה ונכח במקום, והוא אמר לה – תגישי תלונה.
ספיר סלוצקר עמראן: בשביל מה היא תגיש תלונה?
עליזה לביא: סוהיר אסעד, עורכת דין ופעילה פוליטית.
עליזה לביא: את מספרת את הסיפור של - - -
סוהיר אסעד: על שתי הפגנות בעצם נגד תכנית פרוואר מהחודשים האחרונים.
סוהיר אסעד: אני בעצמי השתתפתי בכל ההפגנות האלה, אני נעצרתי גם בהפגנה האחרונה מה-30 בנובמבר, ונכחתי בהפגנה מיום 1 באוגוסט בכפר ערערה.
סוהיר אסעד: אז אני רוצה לספר על שתי חוויות בעצם, שעברתי אני יחד עם מפגינות שנכחו בהפגנות.
סוהיר אסעד: בהפגנה הראשונה אנחנו עמדנו שורה של מפגינות מול כוחות היס"מ, והם עמדו מולנו בשורה.
סוהיר אסעד: אנחנו הוטרדנו מינית באופן קשה ביותר.
סוהיר אסעד: נגעו לנו בכל חלקי הגוף ואמרו לנו הערות סקסיסטיות בוטות.
סוהיר אסעד: אני לא אחזור על מה שאמרה חברת הכנסת מיכל רוזין, גם לא נעים לי להגיד את המילים האלה.
סוהיר אסעד: אמרו לנו מילים כמו: "זונות", "אנחנו נזיין אתכן", ודברים גסים ביותר, ולא מדובר כפי שמישהו פה העלה, שמדובר בשוטר אחד או יותר.
סוהיר אסעד: חשוב לי להדגיש שלא היה מדובר בשוטר אחד.
סוהיר אסעד: שורה של שוטרים עמדה שם והטרידה מינית את כל הנשים שעמדו בשורה הראשונה.
סוהיר אסעד: והם אמרו לנו באופן מאד ברור – אם לא תתרחקו מכאן, אם תחזרו להפגנות עוד פעם, אנחנו לא נפסיק לעשות לכן את זה.
סוהיר אסעד: זה מצביע באופן ברור ביותר שמדובר בהטרדה מינית שיטתית, שהמטרה שלה לא רק להטריד מינית באופן רגיל כמו שאנחנו מוטרדות בכביש.
סוהיר אסעד: מדובר באמצעי של דיכוי פוליטי, באמצעי של הרחקת נשים, במיוחד נשים פלסטיניות, מהמרחב הציבורי, וגזילת זכותן.
סוהיר אסעד: אני מדבר על כל הנשים בכלל.
סוהיר אסעד: גם עומדות פה נשים אחרות - - -
קריאה: - - - שזה פוליטי?
סוהיר אסעד: תני לי להמשיך, סליחה.
סוהיר אסעד: אני מדברת פה על נשים בכלל ובפרט על נשים פלסטיניות, כי השוטרים האלה שעומדים שם יודעים שאנחנו באות ממרקם חברתי שהוא גם פגיע, והם מנצלים את זה.
סוהיר אסעד: לא שבא להם לגעת לי בגוף, אלא בגלל שהם יודעים שזה כנראה יעבוד עלי, והם יודעים שיכול להיות שבפעם הבאה - - -
סוהיר אסעד: אני רוצה להמשיך.
עליזה לביא: שמעתי אותך, יש לי עוד שתי דוברות ואני חייבת לסגור את הישיבה עוד 10 דקות.
סוהיר אסעד: חשוב לי רק להגיד משהו אחר, רק מילה.
עליזה לביא: אז תחליטי על מה את רוצה לדבר.
סוהיר אסעד: רק מילה.
סוהיר אסעד: עוד משהו שאנחנו עוברות, זה במהלך מעצרים אני אישית עברתי חיפוש משפיל, נגעו לי בגוף והוטרדתי מינית בלב תחנת משטרה, כשעמדו שם עשרות שוטרים שקיללו אותי ואמרו לי מילים פוגעניות ומיניות סקסיסטיות, ועברתי חיפוש משפיל מול כל העצורים ומול כל השוטרים.
סוהיר אסעד: ואם מישהו שאל פה על תלונות למח"ש, ראיתם שכולם צחקו פה, כי זה באמת מצחיק.
סוהיר אסעד: אנחנו מגישות תלונות, שום דבר לא נחקר, הכל נסגר מחוסר ראיות.
עליזה לביא: אני רוצה בבקשה לשמוע את עורכת הדין ענת טהון אשכנזי, מ-איתך-מעכי, בבקשה.
ענת טהון-אשכנזי: למרות שידעתי, הכרתי את העדויות, אני חושבת שלשמוע אותן זה מצמרר.
ענת טהון-אשכנזי: אנחנו יושבות פה הרבה מאד נשים, נציגות ארגונים שכתבנו את תכנית הפעולה לקידום 13-25, שעוסקת בדיוק בנושאים של ייצוג והגנה, ואחד הסעיפים המשמעותיים זה הגנה על פעילות פוליטיות, כאשר אני חושבת שהדברים שעולים פה הם מאד ברורים.
ענת טהון-אשכנזי: אין לנו מה לדבר על ייצוג ויציאה של נשים, העמדתן כנציגות פוליטיות, אם זאת בעצם התגובה הראשונית, כשהן יוצאות לרחוב.
ענת טהון-אשכנזי: וזאת ההנהגה הפוליטית המשמעותית שצריך לעודד ולהגן עליהן, כדי שבסופו של דבר אנחנו, מתוכנו, יצאו נציגות, וכשנדבר על ייצוג הולם, אז זו תהיה המשמעות.
ענת טהון-אשכנזי: כדי להגן על קבוצות נשים, כפי שאנחנו כותבות בתכנית הפעולה, ראשית צריך להכיר בנו, כקבוצה של מגנות זכויות אדם, כפי שנעשה במדינות שונות בעולם, וכפי שבשנת 1999 עצרת האו"ם הכללית הציגה הצהרה על מגני זכויות אדם, שמפרטת בדיוק מה צריך לעשות על מנת להכיר בהגנה על אותה קבוצה, בהגנה משפטית על אותה קבוצה, ובין היתר להכיר גם באותה קבוצה כקבוצה מוגנת יותר, שיש צורך לספק לה הגנה מיוחדת; וגם, בדיוק כמו שאנחנו נמליץ בהמשך, זה לעקוב אחרי תלונות של מגנות זכויות אדם ואישה מגישות, לראות איפה זה עומד.
ענת טהון-אשכנזי: בדיוק ההצהרה מדברת על מה שאנחנו בעצם צריכים להטמיע אצלנו.
ענת טהון-אשכנזי: אני אשמח לשמוע מנציגת משרד המשפטים, באמת איך מדינת ישראל מטמיעה את אותה הצהרה של העצרת הכללית של האו"ם.
ענת טהון-אשכנזי: בהמלצות שלנו יש מספר המלצות ואני חושבת שהן עולות בצורה מאד ברורה מהדברים פה.
ענת טהון-אשכנזי: ראשית, נהלים ברורים של המשטרה לגבי יחס למפגינות ולגבי העובדה שרק שוטרות, במהלך הפגנה, מטפלות במפגינות.
ענת טהון-אשכנזי: אנחנו לא חושבת שיש כיום נהלים כאלה.
ענת טהון-אשכנזי: חשוב לצייר את הנהלים האלה, בשיתוף עם ארגוני הנשים.
ענת טהון-אשכנזי: אני חושבת שרלבנטי מאד ליחידה של יועצת המפכ"ל לענייני נשים, ליצור את אותם נהלים ובשלב הבא יהיה לאכוף את אותם נהלים.