GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אינסאף אבו שארב: אני יודעת שמשרד הרווחה עשה איזה שהוא מקום ותקדים שקשור לילדים שבאים ומרכזים אותם באותו מקום, מקום שנמצא בבאר שבע - - -
אינסאף אבו שארב: אז אני חושבת שזה אפשרי וכדאי ומבורך, ואני חושבת שנשים דווקא יבואו יותר ויתלוננו, וזה כן יהווה איזה שהוא מניע לעודד נשים לבוא ולשבור את מעגל האלימות בעצם.
אינסאף אבו שארב: להכשיר מתורגמניות.
אינסאף אבו שארב: זה מאוד מאוד חשוב, מתורגמניות שהן שולטות בניב הבדואי ולא כל מתורגמנית או מתורגמן שאפשר להביא אותו והוא יכול לתרגם כל דבר מאוד מופשט, זה צריך להיות מישהו שעבר הכשרה.
אינסאף אבו שארב: כמו שמכשירים חוקרות לאלימות במשפחה צריך גם להכשיר מתורגמניות.
אינסאף אבו שארב: זה דבר מאוד חשוב.
אינסאף אבו שארב: מבחינת הרווחה, אם אנחנו מדברים, צריכה להיות חובה שעובד סוציאלי, פקיד סעד, שיגיעו למקרה וללוות אותו.
אינסאף אבו שארב: להגיע לאותה אישה באותה נקודת התחלה, ולא לחכות שיחלפו שבועיים, שלושה, ארבעה, או שיקרה איזה שהוא אסון.
אינסאף אבו שארב: אין מענה כיום, מכל מיני סיבות אחרות.
אינסאף אבו שארב: צריך להיות ייעוץ משפטי במיידי, מבחינת הסיוע המשפטי.
אינסאף אבו שארב: היום אישה לא זכאית - - - אם היא צריכה צו הגנה, אז היא צריכה ניירת, היא צריכה להגיע לבית משפט כדי להוציא את הצו הזה, בכוחות עצמה היא לא מסוגלת לעשות את זה, אז צריך להיות ייצוג מבחינת הסיוע המשפטי.
אינסאף אבו שארב: לא יודעת, שיעמידו איזה שהוא עורך דין, תורנות, כמו שעושים במעצרים פליליים, גם בבתי משפט לענייני משפחה, שיהיה עורך דין על תקן של הסיוע המשפטי שייתן את המענה הזה.
אינסאף אבו שארב: במיוחד אני מדברת על כל מה שקשור לצווי משמורת זמניים מיידיים, וזה המצב שאנחנו פוגשות אותו לגבי נשים בדואיות שמתלונות.
אינסאף אבו שארב: הן באופן אוטומטי מאבדות את המשמורת על ילדים וכאן נקודת השבירה שלהן, זה שהיא מגיעה למשטרה ואין לה את הילדים שלה כבר שם.
אינסאף אבו שארב: היא מגיעה יותר לכיוון של הילדים שלה, היא מאבדת את הילדים ומחפשת פתרונות, ואז צריך מישהו שייתן לה את המענה הזה.
אינסאף אבו שארב: כי לקחת את הילדים מהאישה סתם ככה כי היא התלוננה, אסור שדבר כזה יקרה.
אינסאף אבו שארב: צריך לסדר איזה שהיא מדיניות, איזה שהוא קו, גם כלפי אותם גברים, כלפי האוכלוסייה, שזה המצב, אישה לא תאבד את הילדים שלה אם היא מתלוננת.
אינסאף אבו שארב: זה מאוד חשוב שיהיה ברור כלפי הנשים.
אינסאף אבו שארב: לגבי המוסד לביטוח לאומי, כל מה שקשור למתן גב כלכלי לאותן נשים, לחזק אותן בדבר המינימלי.
אינסאף אבו שארב: אנחנו יודעות כמה אחוזי האבטלה כאן, כמה נשים הן בלי תעסוקה, עקרות בית ואין להן שום הכנסה והן תלויות לפרנסה שלהן בבן הזוג.
אינסאף אבו שארב: אז מאוד חשוב מבחינת המוסד לביטוח לאומי שאותן נשים נטושות וחד הוריות ומוכות יקבלו איזה שהוא מסלול מיוחד מבחינת הזכאות שלהן לגמלת הבטחת הכנסה והן לא יצטרכו לעבור מבחנים קשים והמתנה ארוכה.
אינסאף אבו שארב: אני כאן חוברת להצעת החוק שלנו, שאנחנו הגשנו אותה, לגבי פיצול גמלה, שזה כל מה שזה דורש מהמוסד לביטוח לאומי, לפצל את הגמלה של הבטחת הכנסה, כך שהאישה תיקח את החלק שלה ואת החלק של הילדים שלה, החלק היחסי בגמלת הבטחת הכנסה.
אינסאף אבו שארב: אנחנו הגשנו אותה לחבר הכנסת דב חנין.
אינסאף אבו שארב: וזה שינוי חקיקה מאוד נדרש, כי נשים לא יבואו מעצמן ויבקשו את החלק שלהן, כי הגמלה של הגבר נחשבת הגמלה של המשפחה, אז ברגע שהמדינה באה ואומרת, 'לא, זה חוק, הנשים יקבלו את החלק שלהן אוטומטית, מראש', כך שהפקידה לא תוכל לנתב את החלק של האישה והילדים לגבר, אלא לחשבון רק של האישה ותעשה את הבדיקה הנכונה שהאישה תקבל את הכסף שלה לחשבון שלה.
אינסאף אבו שארב: זה איזה שהיא התחלת דרך מאוד מאוד טובה מבחינת הנשים, מינימלית כמובן, אבל תאפשר לה להחזיק בילדים שלה, לתת להם אוכל, שזה מינימום של דבר, של קיום במדינת ישראל, במדינה של רווחה.
ח'אלד אזברגה: לא, אני ממשרד הרווחה.
ח'אלד אזברגה: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות, בגלל קוצר הזמן.
ח'אלד אזברגה: משרד הרווחה מפעיל את עמותת אלואחא שצריך להגיד כמה מילים עליה, שהיא נותנת מענה לכל מקרי האלימות שמגיעים לתחנות המשטרה.
ח'אלד אזברגה: חשוב להבהיר את זה שמדובר בסוגיה מורכבת, כל הנושא של אלימות במגזר, והטיפול הוא טיפול שמחייב ראייה כוללת, רגישות, בגלל מצב הילדים אחרי כל התערבות.
ח'אלד אזברגה: אנחנו בעיקר מתעסקים בטיפול ובמניעה.
ח'אלד אזברגה: הטיפול, בנוסף לעמותת אלואחה, גם מתחלק למחלקות הרווחה.
ח'אלד אזברגה: בכל יישוב בדואי יש מחלקת רווחה, כמובן ליישוב אבו בסמה ולכפרים הלא מוכרים יש בבאר שבע ויש שם עובדים סוציאליים שמתרכזים באלימות.
ח'אלד אזברגה: בשעות היום, ברגע שמקרה מגיע למשטרה, הם יוצרים קשר עם מנהל מחלקת הרווחה האמון על הטיפול - - -
אינסאף אבו שארב: כל מקרה שאישה מוכה?
ח'אלד אזברגה: זה אמור להיות.
ח'אלד אזברגה: לא כל מקרה, מקרה שמגיע למשטרה.
אינסאף אבו שארב: במקרים שליוויתי אני לא ראיתי אף רווחה.
ח'אלד אזברגה: אם את מדברת על המקרה שהגיע עם ילדים, אולי מקרה בודד - - -
אינסאף אבו שארב: לא רק ילדים, גם נשים.
ח'אלד אזברגה: אנחנו במשרד נשמח לדעת על זה ולדעת מדוע לא הגיע לנציג של העמותה או נציג של המחלקה, אבל זה ברור וחד משמעי, ברגע שמקרה אלימות מגיע למשטרה, הם יוצרים עם מחלקת הרווחה, מגיע עובד סוציאלי, הוא מתדרך את המשפחה, הוא רואה את מצב הילדים - - -
אינסאף אבו שארב: על הנייר.
ח'אלד אזברגה: ברגע שיש צורך לפקיד סעד לענייני הילדים, הוא נדרש לענייני הילדים - - -
ח'אלד אזברגה: תיכף יתייחסו לנתונים בעמותת אלואחה.
ריקי שגיא: אני עו"ס מנהלת המרכז לשלום המשפחה הבדואית של המרכז למניעת אלימות של המגזר, מרכז אלואחה בנגב.
ריקי שגיא: לנו יש את המנדט ממשרד הרווחה לטפל בנשים מוכות.
ריקי שגיא: כל אישה מגיעה למשטרה, אני מקבלת את הטלפון שהיא מגיעה למשטרה.
ריקי שגיא: מיידי.
ריקי שגיא: כל אישה.
ריקי שגיא: משטרת העיירות בוודאי, שאמונה על כל המרחב.
ריקי שגיא: כשזה פזורה שהיא קרובה לערד או לדימונה היא מגירה למשטרות, או שהם מעבירים אותה לעיירות או שהם עצמם מתקשרים.
ריקי שגיא: אנחנו נותנים את המענה אחרי שעה ארבע.
ריקי שגיא: זאת אומרת בדרך כלל במשך היום אני מעבירה את זה ישר לרווחה, כי הם נמצאים שם עד שעה ארבע והם אמונים בטיפול באישה.
ריקי שגיא: אחרי שעה ארבע אל תוך הלילה אנחנו המענה.
ריקי שגיא: בדרך כלל כשמגיעה אישה בערב המענה הוא מענה מהיר, של למצוא לה מסגרת עכשיו ולמחרת בבוקר אני פוגשת אותה.
ריקי שגיא: אני באופן אישי.
ריקי שגיא: עד לפני חצי שנה הייתי לבד, חמש שנים אני עובדת שם, הצטרפה אליי עובדת סוציאלית עופרה שהיא גם דוברת ערבית לפני חצי שנה, והמענה הוא מענה שלנו.
ריקי שגיא: המשטרה מתקשרת ישר אלינו ו - - -
ריקי שגיא: קרוב ל-150 מקרים.
ריקי שגיא: ב-2013 הייתה עלייה.
ריקי שגיא: בממוצע היו לנו בשנים קודמות כ-120, 130 מקרים.
ריקי שגיא: זה גם תלוי, טיפלנו בהתחלה ברהט, ברגע שרהט יצאו היו מקרים שמילאו את כל החוסר של רהט.
ריקי שגיא: רהט מטפלת בעצמה במקרים שלהם.
ריקי שגיא: השנה הגענו לכ-150 מקרים כבר וזו עלייה, זו עלייה בהחלט.
ריקי שגיא: זה בערך כ-30 מקרים יותר מאשר - - -
ריקי שגיא: מה שאני רוצה להגיד, אז יש תשובה מיידית לאישה, כי המשטרה לא יודעת מה לעשות איתה.
ריקי שגיא: זה איזה שהוא תיאום איתי שאומר לאן לוקחים אותה כרגע, באמצע הלילה, ולמחרת בבוקר אני פוגשת אותה.
ריקי שגיא: הסיבה היחידה שאני לא אפגוש אותה למחרת בבוקר היא רק אם המשפחה או מי שנמצא, אם היא נמצאת אצל שייח' הוא מביא אותה אליי למחרת בבוקר, אם היא נמצאת במקלט אני נוסעת למקלט למחרת בבוקר ואם היא נמצאת במשפחה, זה תלוי במשפחה.
ריקי שגיא: למשל עכשיו הייתה לי אישה, מלפני שבוע, שעוד לא הביאו אותה אליי, היא הייתה אצל האחים שלה והם יביאו אותה עכשיו פעם ראשונה, אחרי כמה ימים.
ריקי שגיא: היא אצלם, בצורה מסודרת, הבעל שלה עצור והביאו אותה עכשיו.
ריקי שגיא: אז אנחנו מתחילים טיפול.
אינסאף אבו שארב: מי מתרגם לך?
ריקי שגיא: יש לי בתוך המרכז שתי בנות בדואיות שעובדות.
אינסאף אבו שארב: גם בשעות הלילה הן מצטרפות אלייך?
ריקי שגיא: לא, בשעות הלילה אני עונה בכלל מהבית.
ריקי שגיא: אני אבהיר רגע את העניין הזה.
ריקי שגיא: כשזה בתוך עיר יש עובדות סוציאליות שנותנות מענה של חירום, בתוך באר שבע, או בתוך כל עיר אחרת.
ריקי שגיא: יש עובדות סוציאליות פקידות סעד שנותנות חירום.
ריקי שגיא: בעיירות הבדואיות אמור לתת פתרון מנהל הרווחה, אבל אנחנו עושים את זה במקומו.
קריאה: אז, ריקי, אני אשאל אותך, הכול טוב?
קריאה: לא, יש הרבה מה לשפר, אני רק רציתי להבהיר את התהליך, לא בעניין של טוב או לא טוב.
עופרה סער: רציתי להוסיף לדברים של ריקי שאנחנו נותנים מענה תלוי תרבות.
עופרה סער: יש לנו בנוסף למענה של המקלט גם פתרון של 15 שייח'ים, שאנחנו נעזרים בהם, זה נותן את המענה לאנשים.
עופרה סער: בחברה זה די רגיש, הנושא של המקלט, זאת אומרת אם אישה תצא למקלט אז זה מאוד בעייתי איך היא תחזור הביתה, יהיה לה מאוד מאוד קשה לחזור הביתה אחר כך, כי המקלט נתפס כפריצות, וזו בעיה מורכבת.
עופרה סער: אז הרבה פעמים אנחנו נותנים פתרון של שייח' ללילה או ליום ואחר כך אנחנו מתחילים את הטיפול.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני מתנדבת באיתך-מעכי, עוזרת משפטית לנשיא בתי המשפט מחוז הדרום.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני קודם כל שמחה לשמוע על הדברים, רק שלדעתי המציאות מדברת אחרת.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אינסאף היום סיפרה לכם על מקרה של אישה שהגיעה לתלונה, היא לא סיפרה לכם את השלב המקדים שבו האישה הגיעה לבד למשטרה, התלונה עצמה לא סווגה כתלונה של אלימות במשפחה, שזה דבר כשלעצמו מסוכן מאוד.
רינאל שלאבנה-בהוטי: תלונה כללית, ונגנזה כתלונה.
רינאל שלאבנה-בהוטי: חוזרים לתחנת המשטרה.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני יכולה להעיד - - -
ריקי שגיא: בדיוק, לא קיבלתי טלפון.
עופרה סער: וזה הרבה פעמים בגלל רצונות שלהם.
ריקי שגיא: אבל הרווחה כן קיבלה טלפון.
רינאל שלאבנה-בהוטי: היא סווגה כתלונה כללית, ולולא פנייה של אינסאף לתחנת המשטרה והגעה שלה בליווי על מנת לטפל בתלונה עצמה ולבית המשפט לקבל צו הגנה, האישה הזאת מעולם לא הייתה מקבלת טיפול.
רינאל שלאבנה-בהוטי: זו אישה שלא מדברת עברית בכלל, חסם השפה פה הוא עניין מאוד מהותי, היא מגיעה לבית המשפט, מזכירה בשפה הערבית אין, החוקרת בדרך כלל במשטרה, כמו שאנחנו רואים היום וכמו שהדוח מעלה, 80% מהתלונות נסגרות.
רינאל שלאבנה-בהוטי: זה דבר חמור כשלעצמו - - -
רינאל שלאבנה-בהוטי: קודם כל מדובר בנשים בחלקן שהן אנאלפביתיות, שזה לא קשור ללימוד או לא לימוד השפה העברית, זאת אומרת גם לכתוב ערבית הן לא יודעות.
רינאל שלאבנה-בהוטי: נתחיל בזה.
רינאל שלאבנה-בהוטי: דבר שני, דיברו פה על מקלט, אני גם מסכימה - - -
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני לא יודעת.
קריאה: 80% מהנשים הבדואיות הן אנאלפביתיות.
קריאה: מגיל 30 ומעלה 80%.
קריאה: תלוי באיזה גילאים.
רינאל שלאבנה-בהוטי: עכשיו, דובר פה על הנושא של המקלטים, אני מסכימה עם אלואחה שמקלט הוא לא הפתרון היחידי שקיים, אבל גם אנחנו היום, כמוסדות מדינה, לא מוצאים פתרון אחר.
רינאל שלאבנה-בהוטי: לאישה, האופציה היחידה שיש לה היא לחזור לבית האב, לא תמיד יש את הסביבה התומכת הזאת.
רינאל שלאבנה-בהוטי: זאת אומרת חייבים למצוא פתרון אחר שהנשים האלה ירגישו בטוחות.
רינאל שלאבנה-בהוטי: במקלט הן לא מרגישות בטוחות כי אחרי זה הן מוקצות חברתית, בגלל זה זה חשוב.
רינאל שלאבנה-בהוטי: הדוח של מעכי סוקר את זה בצורה מאוד יפה.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני חושבת שאם יהיו פה מרכזים לנשים שיקבלו אותן ושיקלטו אותן בצורה שתגן עליהן, גם מעצמן, מעצמן ברמה של לא לפחד להתלונן.
רינאל שלאבנה-בהוטי: מקלט בעצם מנתק אותך.
רינאל שלאבנה-בהוטי: מנתק אותך חברתית מהמשפחה שלך, מהילדים שלך, לא תמיד את יכולה - - -
ח'אלד אזברגה: אבל היא בסיכון.
ח'אלד אזברגה: אם היא בסיכון, זו הבעיה שמתמודדים איתה.
ח'אלד אזברגה: אם היא בסיכון.
רינאל שלאבנה-בהוטי: לא, ההבדל היחידי זה מעשית מה עושים.
רינאל שלאבנה-בהוטי: במקלט לוקחים את האישה, מעבירים אותה למקום סגור, רחוק מ - - -
ח'אלד אזברגה: שאלת הסיכון.
ח'אלד אזברגה: אם את יכולה להתייחס לשאלת הסיכון, שהיא מעסיקה אותנו.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני אתייחס לזה וקודם אני אומר משהו.
רינאל שלאבנה-בהוטי: משהו בכיוון של בית חם.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אנחנו מתכוונות למשהו שנתפס היום כמקלט, כדבר רע, אלא משהו יותר קהילתי.
קריאה: מניעתי.
קריאה: היא צריכה שמירה.
רינאל שלאבנה-בהוטי: הן ממשיכות לגור או עם המשפחה שלהן, או ב - - - במקלט לאישה אין את האופציה לבחור לאן היא חוזרת, לאן היא לא חוזרת, מה היא עושה, איך היא מתנהלת ביום יום שלה.
רינאל שלאבנה-בהוטי: מקלט בעצם מבודד אותה.
רינאל שלאבנה-בהוטי: כשהאישה הזאת יום אחד תסיים את השהות שלה במקלט, אין לה לאן לחזור.
רינאל שלאבנה-בהוטי: חברתית אין לה יותר לאן לחזור.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אם אנחנו נמצאים במרכז יום, שמאפשר לה לגור לפחות בסביבה הקרובה למשפחת האב שלה, אז אנחנו לפחות מאפשרים לה נחיתה רכה של אחרי סיום הליך הגירושין.
רינאל שלאבנה-בהוטי: מי באה למקלט?
רינאל שלאבנה-בהוטי: נשים בעלות סיכון.
רינאל שלאבנה-בהוטי: אני מסכימה, אבל אני חושבת שהסיכון הזה, אפשר לפתור אותו בדרכים אחרות ולא רק על ידי מקלט.
רינאל שלאבנה-בהוטי: דיברו פה על שייח'ים, אנחנו מכירים המון מקרים של נשים שהוחזרו על ידי שייח'ים ונרצחו למחרת.
רינאל שלאבנה-בהוטי: השייח'ים הם לא פתרון ראוי, עם כל הכבוד, הם לא אנשים בעלי מקצוע, הם לא אנשים עם ידיעה מקצועית בנושא הזה.
ח'אלד אזברגה: חשוב לדייק בנתונים.
ח'אלד אזברגה: חשוב לציין כמה דברים.
ח'אלד אזברגה: ברגע שאישה, אנחנו מוציאים אותה מהבית, השאלה הראשונה שעולה היא שאלת הסיכון.
ח'אלד אזברגה: בדרך כלל יש תגובות קשות בתוך המשפחה, המורחבת והגרעינית, וכשלוקחים אותה למקלט, לא בשביל לבודד אותה, רק בשביל להגן עליה, ואחרי שעוברת תקופת הזעם והתקופה של המורכבות של התגובות, אנחנו מנסים להתחיל תהליך של להחזיר אותה, אבל מלווים אותה.
ח'אלד אזברגה: אף אחד לא מחזיר אישה לא לשייח' ולא למקלט בניגוד לרצונה.
ח'אלד אזברגה: אנחנו מעלים את האופציות, אבל יש פה נעלם שהוא לא על השולחן.
ח'אלד אזברגה: לא קל לנשים לעזוב את המשפחה, לעזוב את הילדים ולפעמים הם שמים אותנו, גם אנחנו כמשרד, באיזה שהיא פינה שאנחנו יודעים שהן חוזרות לסביבה קשה, אלימה.
ח'אלד אזברגה: אנחנו יודעים, ומנסים להגיד להן את הרווח וההפסד, אבל הן בוחרות לחיות עם המשפחה, וזה הרבה נשים ככה.
ח'אלד אזברגה: וחשוב מאוד גם לציין שבמקלט באר שבע, היום אנחנו בתהליך לבנות אגף שיהיה ייחודי לנשים הבדואיות, שגם ייתן מענה בשפה הערבית.
הייג'ר אבו שארב: אני מנהלת עמותת יסמין אלנגב לבריאות האישה והמשפחה.
הייג'ר אבו שארב: ברוכים הבאים לפרויקט ניצני בריאות של עמותת יסמין אלנגב.
הייג'ר אבו שארב: אני רוצה להציג בפניכם כמה נתונים, כי הזמן שלנו מוגבל ואני הבנתי שאתם מקצרים לי את הזמן, אז תיכף איך אני מציגה את הדברים ואם הזמן יספיק לי.
הייג'ר אבו שארב: אני אתייחס גם לכפרים המוכרים וגם לבלתי המוכרים, אבל אני אדגיש על הכפרים הבלתי מוכרים, כי הבעיה יותר גדולה בכפרים הבלתי מוכרים.
הייג'ר אבו שארב: גם לפני שאני מציגה את הנתונים, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לנקודה מאוד חשובה, בטח אתם כחברי כנסת וכאנשים שהם תמיד יודעים לאסוף נתונים ממחקרים, שהמחקרים לא תמיד מצביעים גם על הכפרים הבלתי מוכרים, כי יש מקומות שהם לא נכנסים לסטטיסטיקה של הלמ"ס.
הייג'ר אבו שארב: גם בבית חולים, כשרצינו לאסוף מידע על כמה ילדים מגיעים למיון מהכפרים הבלתי מוכרים, לפצל את המידע הזה, לא הצלחנו לקבל כי כל ילד שמגיע לבית חולים מקבל איזה שהוא מספר או משהו כזה או שם משפחה שלא תמיד שם המשפחה הוא באמת אומר על הילד הזה אם הוא בכפר בלתי מוכר או בכפר מוכר, אז מבחינה זו גם חשוב לעשות איזה שהוא מחקר, במיוחד בכל הנושא של בריאות הנפש של החברה הערבית והבדואית בנגב, נשים, לעשות מחקר כדי באמת לבדוק את המצב באמת בשטח.
הייג'ר אבו שארב: אנחנו משערים שכל נתון שאני אציג אותו, תיקחו בחשבון שבכפרים הבלתי מוכרים הבעיה הרבה יותר גדולה.
הייג'ר אבו שארב: אני אציג קצת נתונים על הכפרים הבלתי מוכרים, כמה מרפאות וכמה בעיות ספציפיות לכפרים הבלתי מוכרים, אבל אני גם אציג לכם את הבעיות הכלליות.
הייג'ר אבו שארב: בדרום יש 45 כפרים בלתי מוכרים, מתוכם 33 כפרים שאין בהם שירותי רפואה בכלל, רק ב-12 מהם יש מרפאות ראשוניות, ותיכף נגיד לכם מה זה מרפאות ראשוניות, ורק ב-8 מתוך הכפרים הבלתי מוכרים יש טיפות חלב.
הייג'ר אבו שארב: שעות הקבלה לרופא אצל ערבים 13 שעות לכל 1,000 תושבים, לעומת 21 שעות לכל 1,000 תושבים יהודים.
הייג'ר אבו שארב: לבדיקות מעבדה, בדיקות דם, סוכרת, לחץ דם, דופק, משקל וגובה חשיבות גבוהה מאוד לזיהוי ומניעה בשלבים מוקדמים.
הייג'ר אבו שארב: שעות העבודה השבועיות ל-1,000 תושבים עומד על שעה בכפרים, לעומת 3 שעות ביישובים יהודיות.
הייג'ר אבו שארב: זאת אומרת האחות או הבדיקות האלה, בדיקות הדם וכל זה, לא נמצאים בקופת חולים כללית, לדוגמה.
הייג'ר אבו שארב: במרפאות בכפרים אין רפואה מקצועית, רופא ילדים, והמרחק הפיזי מונע מהאנשים להגיע לשירותים.
הייג'ר אבו שארב: 45 מהנשים הערביות בדואיות דיווחו שהן לא מגיעות לבדיקות, או לעיתים רחוקות הן מגיעות.
הייג'ר אבו שארב: במרפאות בכפרים אין תרופות למחלות כרוניות.
הייג'ר אבו שארב: ולהוסיף את הנושא של החשמל, אפילו בבתים אי אפשר לשמור את התרופות של סוכרת, לדוגמה, אם אנחנו מדברים על אינסולין.
הייג'ר אבו שארב: בדיקות מיוחדות לנשים כמו בדיקות סוכרת היריון, אק"ג וספירת דם, לא קיימות כלל במרפאות של כללית בכפרים הבלתי מוכרים.
הייג'ר אבו שארב: יחס רופא-קהילה עומד על רופא אחד לכל 3,116 תושבים, לעומת רופא אחד לכל 892 בחברה היהודית.
הייג'ר אבו שארב: יחס אחות-קהילה עומד על 3,751 לעומת 657 ביישובים יהודיים.
הייג'ר אבו שארב: בנוסף על כך אי הנגישות של הנשים לשירותים, נגישות פיזית, נגישות לשפה, נגישות כלכלית ונגישות לתרופות, בדיקות וטיפול הולם, דבר המביא לבעיות, וניתן לראות את שיעורי התחלואה והתמותה של נשים בישראל, הם גבוהים בהשוואה לשיעורי התחלואה והתמותה של נשים במדינות המערביות.
הייג'ר אבו שארב: זאת ועוד, בתוך האוכלוסייה של הנשים בישראל קיים קשר ברור בין תחלואה למצב כלכלי.
הייג'ר אבו שארב: מקרה קיצון מתגלה בבחינה של תוחלת החיים של נשים ערביות, אני מדברת פה בכלל, כי לא הצלחתי להשיג נתון שמדבר על הדרום, נמוכה בפי 2.7 שנים מתוחלת החיים של נשים יהודיות.
הייג'ר אבו שארב: זה מהלמ"ס של 2011.
הייג'ר אבו שארב: דוח של משרד הבריאות על מצב הבריאות בישראל ל-2010 מצביע על שיעורים גבוהים של סרטן בקרב יהודים, אבל ישנה מגמת עלייה חדה הרבה יותר בקרב ערבים בשנים 79'-2007 בהשוואה ליהודים.
הייג'ר אבו שארב: בשנים אלה נצפתה עלייה של היארעות סרטן מכל הסוגים בכ-27% בנשים יהודיות, לעומת זאת בנשים ערביות בכ-150%.
הייג'ר אבו שארב: הנתון הזה הוא בכלל האוכלוסייה בישראל.
הייג'ר אבו שארב: בנגב הייתי שמחה לקבל נתון מדויק על השיעורים פה.
הייג'ר אבו שארב: באוכלוסייה הערבית עלו שיעורי התמותה מסרטן בכ-33% בנשים, שיעורי הנשים הנבדקות בבדיקות ממוגרפיה 51% אצל נשים יהודיות לעומת 36% אצל נשים ערביות.
הייג'ר אבו שארב: זה בישראל בכלל.
הייג'ר אבו שארב: אבל תארו לכם, בנגב פה זה בכלל, אני חושבת שזה נתון אחר ובטח למשרד הבריאות יש נתונים יותר מדויקים על הנגב ועל הבדיקות.
הייג'ר אבו שארב: שיעורי התמותה ממחלות לב בנשים ערביות גבוהה פי 1.3 בהשוואה ליהודיות.
הייג'ר אבו שארב: שיעורי תמותה משבץ מוחי גבוהים יותר בקרב נשים ערביות, פי 1.7.
הייג'ר אבו שארב: אצל נשים ערביות בדואיות יש אנמיה, 47%, דלקות בדרכי השתן 53%, מחלות נשימה וסוכרת.
הייג'ר אבו שארב: שיעורי הסוכרת הגבוהים ביותר נמצאים בקרב נשים ערביות, לשליש הנשים בגילאי 55 ומעלה יש סוכרת.
הייג'ר אבו שארב: אחוז הנשים החולות בסוכרת טייפ 2 הגבוה בארץ נמצא ברהט.
הייג'ר אבו שארב: 33% מהנשים הבדואיות חוות דיכאון לאחר לידה, לעומת 10% אצל נשים יהודיות.
הייג'ר אבו שארב: תמותת תינוקות במחוז דרום עומד על 11 לכל 1,000 לידות חי לעומת 3.9 בקרב יהודים.
הייג'ר אבו שארב: תשתיות של בריאות.
הייג'ר אבו שארב: הנגב סובל מזמינות נמוכה יותר של שירותי בריאות, מהם רופאים כלליים, רפואה בקהילה, רופאי שיניים, אחיות מוסמכות, כוח עזר רפואי, מיטות אשפוז, עמדות חירום, מכשור רפואי כמו סי.
הייג'ר אבו שארב: טי ועוד מחסור ברופאים וכל העניין הזה של תשתיות בריאות.
הייג'ר אבו שארב: 2,500.
הייג'ר אבו שארב: יש רופא אחד במרפאה.
הייג'ר אבו שארב: כן.
קריאה: עכשיו עזבו הוא והעוזרת שלו.
קריאה: לפני חצי שעה.
הייג'ר אבו שארב: כל יום נמצא כאן.
הייג'ר אבו שארב: במרפאה.
הייג'ר אבו שארב: ויש אחות אחת.
הייג'ר אבו שארב: אין תרופות, אין בדיקות.
נטלה גמיל: אני עובדת שירותי בריאות כללית.
נטלה גמיל: בדרך כלל כשיש מרפאה קטנה, ביישובים כאלה אי אפשר לשים מרפאה גדולה, אז יש חדר שיש בו מרפאה קטנה, רופא, אחות וחדר תרופות.
נטלה גמיל: זה נכון שיועצים ודברים כאלה - - - אני לא מייצגת את הכללית, לא מגנה על הכללית, אבל יש תשתיות כאלה שגם לא מאפשרות נגישות לפתוח מרכז רפואי ענק לכל אישה.
נטלה גמיל: לכן יש את הבסיס, השתדלו, ואני אומרת שאני לא דוברת של הכללית, אני עובדת סוציאלית, אבל השתדלו לשים במרכזים כאלה מרפאה קטנה, רופא ואחות וחדר תרופות ושאר היועצים ורפואה מורחבת, זה בעיר, בבאר שבע.
הייג'ר אבו שארב: כן, שהאישה תסתדר, ללכת לעיר.
נטלה גמיל: נכון, אני מבינה, יש את התשתיות הבעייתיות לשבטים, זאת הבעיה של המדינה שצריכה לפתור, אבל מבחינת ההנגשה של שירותי הבריאות לאוכלוסייה, הם נורא משתדלים.
הייג'ר אבו שארב: משתדלים, אבל אם אנחנו מדברים על זכויות, אז אנחנו אומרים שהזכויות הן לא - - - אחד חצי זכות ואחד זכות מלאה.
נטלה גמיל: נכון, את מציגה הרבה נתונים שהם הסטטיסטיקה וזה בסדר, אבל אנחנו מציגים את הבעיה, כן, יש את כל הסוגיות האלה, למרות שהקופות נלחמות כדי להשיג יותר נתונים טובים מבחינת רפואה מונעת וכל הבדיקות - - -
הייג'ר אבו שארב: יש נתונים.
הייג'ר אבו שארב: על פי זה פיזית הם ייתנו - - -
נטלה גמיל: פיזית, בפועל, אני אומרת לך, הם נלחמים שיעשו ממוגרפיה, הם נלחמים שיעשו מדדים.
נטלה גמיל: גם האוכלוסייה שלנו עדיין לא מודעת לצורך הזה.
הייג'ר אבו שארב: אם היא לא מודעת, אז צריך ל - - -
נטלה גמיל: במרפאה, לפעמים נעזרים בי כדי לשכנע, פשוט לא מאמינים בזה.
נטלה גמיל: זה עניין של תרבות.
קריאה: אז צריך לחשוב איך אפשר לקדם את זה.
נטלה גמיל: בדיוק.
נטלה גמיל: אז אני שואלת את עמותת יסמין איך אפשר לקדם את זה בנושא הבריאות.
נטלה גמיל: אוקיי, אני גם שואלת, כאילו מה כל עמותה תורמת לעניין הזה מבחינת קידום בריאות.
נטלה גמיל: איך אנחנו מקדמים.
נטלה גמיל: אני מכירה את - - -
הייג'ר אבו שארב: אנחנו רוצים לתרום, שהזכויות לא יקופחו.
הייג'ר אבו שארב: זה כל מה שאת אמרת.
נטלה גמיל: לקדם את המודעות.
הייג'ר אבו שארב: אנחנו מבחינתנו הזכות לבריאות היא לא מתחלקת לאנשים שיקבלו את כל הזכויות של הבריאות כמו שצריך ואנשים לא, אז אנחנו רוצים שבכל כפר תהיה מרפאה.
הייג'ר אבו שארב: המרפאה, למרות שהיא נמצאת פה, אם אישה חולה סוכרתית, ניקח חולת סוכרת שמגיעה לרופא, היא מגיעה לרופא, הוא נותן לה מרשם, היא צריכה להגיע לכביש הראשי כדי שתגיע לקנות את התרופה במרפאה שהיא או בשגב שלום או בבאר שבע, אז היא צריכה לשלם על התרופה הזאת כפול מאישה שגרה בסביון.
הייג'ר אבו שארב: כי היא משלמת גם - - -
הייג'ר אבו שארב: פה זה העלאת מודעות.
הייג'ר אבו שארב: אם אנחנו מדברים על מניעה אז צריכות להיות תכניות שהן גם מותאמות תרבותית, גם מונגשות, להגיע לכפר, אבל לא להגיד 'אנחנו בקופת חולים נותנים הדרכות על סוכרת'.
הייג'ר אבו שארב: אני לא ראיתי שיש הסברה לקהילה ואם ראיתי הסברה לקהילה, זה ברהט או בח'ורה, אני לא ראיתי בכפרים הבלתי מוכרים בכלל, וגם מה שנמצא בכפרים המוכרים לא מותאם תרבותית, הוא לא נגיש לנשים.
ליאורה שחר רוטברג: קודם כל חבל שאין נציג של קופת חולים, כי על מה שהייג'ר מדברת זה במנדט של קופת חולים, לא במנדט של משרד הבריאות, במובן - - -
דלית אזולאי: נראה לי שהם קיבלו הזמנה.
ליאורה שחר רוטברג: אני רוצה להסביר.
ליאורה שחר רוטברג: שמי ליאורה שחר ואני אחות מחוזית במשרד הבריאות, ואני מטפלת ומנהלת את השירות בטיפות חלב ובבריאות התלמיד, וכשמו שאמרתי בריאות התלמיד חזר במחוז דרום ובמחוז אשקלון.
ליאורה שחר רוטברג: יש לנו טיפות חלב מרהט עד אילת, יש לנו 46 טיפות חלב, מתוכן 27 טיפות חלב אצל הקהילה הבדואית.
ליאורה שחר רוטברג: זאת אומרת רוב הטיפות חלב שלנו בקהילה הבדואית ובגלל שכידוע במחוז דרום הייתה מצוקה מאוד מאוד גדולה של חוסר באחיות אז מה שקרה זה שבעיקר סגרתי טיפות חל דווקא בקהילה היהודית, ופתחתי בקהילה הבדואית מתוך הצורך להתקרב לקהילה ומתוך הדברים שהייג'ר אמרה על העניין של הנגשה ועל הקושי של נשים להגיע, ועל האנאלפביתיות, סליחה, לעניות דעתי אנחנו מדברים על 50% ולא על 80%, אבל בכל מקרה זה הרבה מאוד.
ליאורה שחר רוטברג: לנו יש טיפות חלב בשמונה יישובים בלתי מוכרים - - -
הייג'ר אבו שארב: הן עובדות בכל יום בכל כפר?
ליאורה שחר רוטברג: רגע, הייג'ר, אני לא הפרעתי לך כשאת דיברת.
ליאורה שחר רוטברג: קודם כל שתדעו שהייג'ר התחילה את הקריירה שלה בטיפות חלב, היא הייתה מגשרת.
ליאורה שחר רוטברג: חלק מהדברים שאנחנו עושים באמת לקראת האוכלוסייה זה העניין של גישור.
ליאורה שחר רוטברג: מתוך הסיפור הזה של הנגשה תרבותית, עוד לפני שקראו לזה הנגשה תרבותית.
ליאורה שחר רוטברג: גישור זה אומר נשים שבאות מהקהילה, לומדות אצלנו קורסים של למשל איך להסביר לזוג על תזונה מתאימה, על מניעת מומים.
ליאורה שחר רוטברג: חלק גדול מהמומים המולדים נובעים מנישואי קרובים, חלק גדול מתמותת התינוקות, שהיא הגדולה ביותר בארץ בנגב, נובע מנישואי קרובים, אבל יש דברים שקשורים למשל בתזונה נכונה, יש דברים שקשורים בלבוא לטיפות חלב.
ליאורה שחר רוטברג: אז בדברים האלה המגשרות עוסקות.
ליאורה שחר רוטברג: במניעת תאונות בית, שזה לא דובר, שיש כל כך הרבה בקהילה הבדואית, ותאונות חצר.
ליאורה שחר רוטברג: בזה אנחנו עוסקים בטיפות חלב.
ליאורה שחר רוטברג: זאת אומרת אנחנו מנסים לבוא עם הפנים לקהילה, להנגיש את השירות שלנו ככל האפשר, לטפל בכל האפשר במגוון של נושאים שהם נושאים מניעתיים.
ליאורה שחר רוטברג: זה בעיקר.
ליאורה שחר רוטברג: אנחנו התדפקנו על כל דלת כדי שיהיו לנו אחיות.
ליאורה שחר רוטברג: היה לנו ב-2009 מחסור של בערך 50% מכוח האדם.
ליאורה שחר רוטברג: תקנים ריקים שאף אחד לא בא לעבוד, והצלחנו לגרום לזה שיהיו תמריצים לאחיות והיום כל התקנים שלנו מלאים.
ליאורה שחר רוטברג: כל האחיות שעובדות בקהילה הבדואית דוברות ערבית, אנחנו קיבלנו לפני פחות מחודש את מה שהייג'ר אמרה באוטובוס, אחיות שגמרו כבר ללמוד ואנחנו קיבלנו אותן.
ליאורה שחר רוטברג: יש אצלי היום 14 אחיות חדשות, חדשות לגמרי, שהן כולן בדואיות מפה מהדרום וצריכות להתקבל עוד שלוש.
ליאורה שחר רוטברג: זאת אומרת התחילו את הבי.
ליאורה שחר רוטברג: איי 40, נותרו 17 שעברו את הבחינה, 14 כבר נקלטו ועוד שלוש צריכות להיקלט.
ליאורה שחר רוטברג: אני חושבת שזה נפלא שהקהילה יכולה לגרום לזה שאנשים משלה יעבדו, כי כל הסיפור של הנגשה תרבותית, מעבר לזה שהאחיות אצלנו דוברות ערבית והן לומדות ערבית ולומדות הנגשה תרבותית ולומדות תרבות ולומדות המון המון קורסים כדי להיות מה שיותר מחוברות וקרובות לקהילה, אין מה להשוות בין זה לבין אחיות שבאות מהבדואים ויכולות לעבוד.
ליאורה שחר רוטברג: ובאמת צריך הרבה הרבה יותר דברים לעשות, אבל אני חושבת שאנחנו מאוד עובדים לקראת זה ומנסים לעבוד בשיתופיות, עובדים עם האוניברסיטאות ועם כל עמותה שרוצה לעבוד איתנו.
ליאורה שחר רוטברג: שיהיה רק יותר טוב.
עת'דאל אבו עאייש: אני מנהלת מרכז ידיד ברהט.
עת'דאל אבו עאייש: כל הכבוד ואני כן חשה את כל ההתקדמות בעניין הגיוס והרבה אחיות שמסיימות נקלטות במרפאות.
עת'דאל אבו עאייש: אבל העניין הוא לגרום לאנשים להגיע למרפאה, לגרום לנשים וגם לילדים להגיע למרפאה.
עת'דאל אבו עאייש: צריך הדרכה אינטנסיבית.
עת'דאל אבו עאייש: זאת אומרת שאי אפשר לבוא לתת איזה יום בריאות, לקרוא לזה יום בריאות ואז - - -
ליאורה שחר רוטברג: מה שאת אומרת, תסלחי לי, זה לקופת חולים, זה לא אלינו.
עת'דאל אבו עאייש: לא, אני לא מדברת אלייך, אני מדברת כללית.
ליאורה שחר רוטברג: אנחנו עושים בדיוק את מה שאת אמרת.
ליאורה שחר רוטברג: חשבתי שכן.