GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן מלמד: צריך, ברשותך, אני רוצה להרים את הכפפה שאת זרקת, ולספר לך שבשנת 1986, כשהבת שלי נולדה, אשתי אז עבדה באינטל בירושלים, בהר חוצבים, וכל בוקר, במשך שלוש שנים היא לקחה את הילדה בהסעה של אינטל למקום העבודה שלה, שם חיכה לה הגן של נעמ"ת.
רן מלמד: עד היום הוא שם.
רן מלמד: היא הכניסה את הילדה לגן, היא באה לבקר אותה בהפסקת הצהריים שלה, אם היא רצתה, ובחמש אחרי הצהריים היא לקחה אותה הביתה.
רן מלמד: מה שאומר שצריך לחשוב על איך אפשר להקים מעונות וגנים, גם באזורים שבהם יש תעשייה, שיש בהם מקומות עבודה גדולים, מפעלים גדולים שאולי רוצים לעשות, כמו שאתם עושים, כיתה במפעל, תעשו מעון במפעל.
רן מלמד: תתנו את היכולת למפעלים שרוצים, למוסדות ציבור שיש להם הרבה מאד עובדים שרוצים, לעשות אצלם מעונות ולקבל תמיכה שאולי חלקה לבינוי ואולי חלקה להצטיידות, ואולי חלקה לדברים אחרים.
רן מלמד: אבל אני באמת חושב שאם את אומרת שאתם רוצים לפתור בעיות - - -
מיכל צוק: אבל רק שנייה, החלטה כזאת לבנות באזור תעשייתי זו החלטה מוניציפאלית, נכון?
מיכל צוק: זו לא החלטה של משרד הכלכלה.
מיכל צוק: או שבעצם אם ייבנה שם, אז אין תמיכה של משרד הכלכלה?
מיכל צוק: איפה זה עומד?
רן מלמד: אבל לפעמים לא צריך לבנות על שטח של העירייה.
רן מלמד: לפעמים המפעל יכול לבוא ולהגיד – אני רוצה בשטח שלי שיהיה לי גן, כי יש לי 1,000 עובדים ו-500 נשים, ויש לי - - -
עליזה לביא: ליאורה, לכם למשל יש מעון בתוך אוניברסיטת בר אילן, נכון?
עליזה לביא: אז איך זה עובד?
ליאורה מינקה: זו הייתה בנייה של בר אילן, עם תורמים של בר אילן וכו', וכמובן עם התוספת שלנו, עם כל ההצטיידות וכו'.
עליזה לביא: אבל את יכולה לקבל - - -
רן מלמד: לא, לא, היא לא יכולה לקבל.
ליאורה מינקה: זו הבעיה.
ליאורה מינקה: מיכל מדברת על תמיכה לרשויות ששם זה תקוע מסיבות שחלק הוזכרו פה, לדעתי יש עוד הרבה מאד סיבות למה זה לא תקוע.
ליאורה מינקה: יש גם סיבות למה לא מממשיכים להציף בעיות, כי כשאת מציפה לא יוצא כלום, אז הפסקנו להציף.
ליאורה מינקה: לא נעים להגיד, אבל זה המצב.
מיכל צוק: זה לא מקובל עלי וזה גם לא הגון להגיד את זה.
ליאורה מינקה: בסדר.
ליאורה מינקה: אני יכולה לתת לך פה דוגמאות.
מיכל צוק: זה מאד פוגע.
עליזה לביא: אז בסדר, אבל בשביל זה אנחנו יושבים.
ליאורה מינקה: בסדר, תשמעי, אם רוצים לפתור פעם אחת ולתמיד את הבעיה, אז אתה צריך להגיד את הדברים גם אם הם לא נעימים.
עליזה לביא: רגע, חברים, אני לא הולכת לשום מקום, המליאה מתחילה בשעה 11:00 ואתם הגעתם בגשם.
רן מלמד: לכולנו יש זמן.
ליאורה מינקה: אפילו גם אני עד ארבע היום אהיה פנויה.
עליזה לביא: יופי.
עליזה לביא: ליאורה, בבקשה.
ליאורה מינקה: אני רוצה להסביר משהו.
ליאורה מינקה: יש ניסיון, היה ניסיון, וקודם כל מדברים פה כל הזמן על בינוי מעונות חדשים, לא דיברנו בכלל על התאמה.
ליאורה מינקה: כלומר, אני מתנצלת, אולי דיברו על זה לפני שהגעתי, על התאמה של מעונות והוספה של כיתות, שזה פרשה בפני עצמה.
ליאורה מינקה: יש פה נתון שהיה צריך להקפיץ את כולם, שזה של ירידה של בספרי הילדים שמקבלים סבסוד מהמדינה.
ליאורה מינקה: על זה גם ככל הנראה לא דובר.
מיכל צוק: זה לא נכון.
ליאורה מינקה: אבל מה שקורה זה שבפועל יש פחות ילדים של נשים שיוצאות לעבודה, שמקבלים תמיכת מדינה לחינוך הילדים שלהם.
עליזה לביא: למה, יש פחות מקומות?
ליאורה מינקה: תסתכלי בנתונים.
עליזה לביא: לא רוצה נתונים, אני רוצה להבין.
עליזה לביא: מה זאת אומרת שיש פחות?
מיכל צוק: זה לא כתוב ככה ואפשר להוציא מכל המספרים מה שרוצים.
גליה וולך: זה דבר מאד פשוט, קצב צמיחת האוכלוסייה לא תואם את הקצב של בניית המעונות.
מיכל צוק: אבל אין ירידה בכמות הילדים.
עליזה לביא: רק שנייה, אבל למה זה?
עליזה לביא: אם הירידה באחוזים – אני מבינה.
עליזה לביא: אם הירידה היא ירידה מספרית – אני לא מבינה.
אליעזר שוורץ: הנתונים לתשע"ד, כתוב בפירוש, מתעדכנים תוך כדי שנה, אז לא להשוות את שנת תשע"ד לשנת תשע"ג.
ליאורה מינקה: אפשר לאסוף גם את הנתונים מהארגונים שנמצאים פה.
עליזה לביא: טוב, ליאורה, אני רוצה ממך - - -
ליאורה מינקה: אלף אין תמיכות בארגונים לבינוי, כפי שהוזכר או על ידי מפעלים או דברים מן הסוג הזה.
מיכל צוק: זה לא מדויק.
ליאורה מינקה: ב', אין פה התייחסות לעומק לנושא של הרחבה ותוספת בינוי והתאמת מבנים למעונות יום.
ליאורה מינקה: זה שני נושאים שלפי דעתי היו יכולים לתת מענים בטווח קצר.
ליאורה מינקה: צריך לעבוד פה בטווח קצר ובטווח ארוך.
ליאורה מינקה: טווח ארוך זה הבינוי, טווח ארוך שגם על זה יש לי טענות – למה הטווח הארוך של משרד החינוך הוא יותר מהיר מהטווח הארוך של משרד ה - - -
עליזה לביא: סליחה רגע, אני רוצה להבין, ליאורה.
עליזה לביא: אני באמת חדשה בתחום, אני רוצה להבין.
עליזה לביא: את אומרת לי עליזה, תשמעי, יש לי X מעונות של אמונה, אם אני מקבלת תוספת, אני יכולה להרחיב אותם, את הקיימים?
עליזה לביא: על זה את מדברת?
ליאורה מינקה: חלק מהם, כן.
ליאורה מינקה: אני קיבלתי ארבע תמיכות, אני הבאתי אותן, ארבע תמיכות להרחבת מעונות יום, את ארבעתן החזרתי, כי אי אפשר לממש אותן – או בגלל שכשאתה מקבל תמיכה להוסיף כיתה אומרים לך – תהפוך את כל המעון לפי הפרוגראמה החדשה.
ליאורה מינקה: זאת אומרת אתה מקבל חצי מיליון, תכניס 4 מיליון שקלים, או בגלל שיש בעיות עם התב"עות, או בגלל שכבר התחלנו לבנות, אז אומרים לך אתה כבר לא יכול לקבל, רק לפני שאתה בונה אתה יכול לקבל.
ליאורה מינקה: קיצור, יש לי ארבע דוגמאות - - -
עליזה לביא: ליאורה, שנייה, מעבר לדוגמאות, יש איזה מעון אחד שלך שכן הצלחת משהו איתו, בארבע השנים האחרונות?
ליאורה מינקה: מבחינת התמ"ת?
ליאורה מינקה: להרחבות, זאת אומרת - - -
עליזה לביא: משהו.
עליזה לביא: לא יודעת מה.
עליזה לביא: יש משהו שכן הצלחת לחלץ?
ליאורה מינקה: למיטב זכרוני כרגע, אני לא רוצה, אני אדם אחראי כידוע לכם, למרות שאני לפעמים מתלהמת.
ליאורה מינקה: ב-99% למיטב זכרוני התשובה היא לא.
ליאורה מינקה: את הדוגמאות של מה שהחזרתי יש לי פה, ונדמה לי שאלה הדוגמאות שקיבלתי.
עליזה לביא: תודה ליאורה, אנחנו עוד נחזור אליך.
עליזה לביא: רואה החשבון ירון מלך, מנהל הכספים של נעמ"ת, בבקשה.
ירון מלך: טוב, אז אני יכול לתת קצת דוגמאות למה שליאורה דיברה עליו.
ירון מלך: אני אתן גם דוגמאות בתחום של בניית מעונות חדשים, גם בתחום של השיפוצים.
ירון מלך: אנחנו הצלחנו לבצע, המעונות עובדים והכל טוב ויפה, אבל כסף לא קיבלנו.
ירון מלך: לדוגמא, מעון בנס ציונה, מעון שלוש כיתות, פרוגראמה, מעון חדש, נבנה על תמיכות משרד התמ"ת 2011.
ירון מלך: נכון להיום המעון עובד כבר שנתיים, שתי שנות לימוד, הכסף עדיין לא הגיע מהתמ"ת.
עליזה לביא: סליחה, עוד פעם, אני רק רוצה להבין: אתה גם ארגון, אז איך?
עליזה לביא: ברור לי שאתה נעמ"ת, אבל אני אומרת אתה ארגון, אז איך אמור היה לעבור כסף אם אתם אומרים שכסף לא עובר לארגונים?
ירון מלך: לא, לא, לא, בתמיכות 2011 ו-2012 היה פתח לארגונים להגיש על קרקעות שלהם.
ליאורה מינקה: הייתה שנה שהייתה תמיכה.
עליזה לביא: אני רוצה לדייק ולהבין: האם בעצם התמיכות שלכם הן גם לעיריות וגם לארגונים?
ירון מלך: היום לא.
עליזה לביא: אז מה זה היה חלון?
עליזה לביא: היה צוהר?
מיכל צוק: היו מבחני תמיכה בשנים 2011 ו-2012, שאנחנו אפשרנו, בעצם עשינו שני מבחנים: אחד לרשויות ואחד לארגונים שבנו.
מיכל צוק: אגב, אנחנו אפילו בהקצאה של הכספים, נתנו עדיפות לארגונים.
מיכל צוק: כלומר, כל הארגונים היו מקבלים קודם את הכסף ומה שהיה נשאר עבר לרשויות.
מיכל צוק: בפועל, הבקשות של הארגונים היו יחסית מאד מאד קטנות, וחלק מהם גם החזירו את הכסף.
מיכל צוק: עכשיו, כשמחזירים לי כסף, הוא הולך לאיבוד.
עליזה לביא: אבל אני שומעת פער בין תיאור של ליאורה לבין תיאור שלך.
מיכל צוק: אז אני לכן אמרתי כשליאורה תיארה, שאין שום, שלא היה אף פעם - - -
עליזה לביא: לא, כי את אומרת אין פניות, היא אומרת לא קיבלתי כלום.
עליזה לביא: אז מה קורה כאן?
מיכל צוק: זה מה שהיא אמרה?
ליאורה מינקה: לא, אמרתי שקיבלתי ואי אפשר לממש אותם.
מיכל צוק: כשהיא אומרת שהיא החזירה, זה אומר שאני קיבלתי תקציב והוא חזר לאוצר המדינה.
מיכל צוק: לא מימשו אותו, אז זה הלך לאיבוד.
ירון מלך: אבל גם התקציב שמומש – הכסף לא הגיע אלינו.
מיכל צוק: רק רגע, אני תיכף אשאל על הנקודה הספציפית הזאת, זו פעם ראשונה שאני שומעת עליה.
מיכל צוק: אבל באופן כללי, אנחנו הסתכלנו באמת וראינו שהיה מיצוי.
מיכל צוק: כלומר, כל הבקשות של הארגונים שהגיעו, קיבלו מענה ובאמת בשנת 2013 אנחנו הבאנו רק לרשויות, כי ראינו שברשויות הייתה לנו רשימת המתנה מאד ארוכה, שנאלצנו לחתוך המון רשויות בקו הכסף, ולא היה לנו את אותו מצב עם הארגונים.
מיכל צוק: אז אני חושבת שבהקצאה הגיונית, מקצועית, סבירה, אנחנו הלכנו ב-2013 לרשויות המקומיות, כי בהן היו הרבה הרבה יותר רשויות שלא קיבלו בשנים 2011-2012, והיו עדיין שמאד מאד רצו לבנות.
מיכל צוק: וגם עכשיו, אנחנו מקבלים בקשות יותר מהכסף שיש לנו.
מיכל צוק: יש לנו 150 מיליון שקלים השנה, ואנחנו מדרגים את הבקשות ואנחנו נחתוך בקו הכסף.
מיכל צוק: כלומר, יותר רשויות ירצו לבנות מהכסף שיהיה לנו לתת להן.
מיכל צוק: לכן אני לא כל כך מבינה גם את הטענה של הארגונים.
מיכל צוק: זה בסדר להגיד, בהחלט, שנתיים קיבלו.
מיכל צוק: להיפך, כסף שליאורה מחזירה לי זה נורא נחמד, זה לא עוזר לי בחיים.
מיכל צוק: זה פשוט הולך לאיבוד ומאד חבל.
ליאורה מינקה: יש לך אפשרות לחלץ אותו.
מיכל צוק: לא שאני יודעת.
ליאורה מינקה: יש לך אפשרות לחלץ אותו, כי זה הכרעות שלכם אפילו, לא של-.
ליאורה מינקה: למשל ההכרעה לעשות את כל המעון לפי פרוגראמה חדשה, היא החלטה שלכם, לא של שום - - -
מיכל צוק: נכון, אז אני אתייחס.
מיכל צוק: מה שליאורה אומרת, פשוט כדי שאנחנו נדייק: בוודאי, אנחנו כשאנחנו בונים, אנחנו בונים וצריכים לתת תקציב וסמל בעצם והכרה למעון שעומד בסטנדרט.
מיכל צוק: מה לעשות שהרבה מהמעונות הקיימים היום, לא עומדים באמת בסטנדרט.
ליאורה מינקה: זה מעון עם סמל.
מיכל צוק: זה מעון עם סמל, נכון - - -
ליאורה מינקה: עם סטנדרט.
מיכל צוק: לא, סליחה.
מיכל צוק: אנחנו כולנו מודעים לזה ואתם מודעים לזה, שיש בעיה גם במעונות עם סמל שהם מעונות יותר וותיקים, שהם לא עובדים במלואם בסטנדרטים הקיימים, ואנחנו אפילו נמצאים עם תקציב שהמדינה תוכל להעמיד לעניין הזה once יעבור חוק הפיקוח על מעונות יום, ונוכל להקצות כמה מאות מיליונים כדי להתאים.
מיכל צוק: אבל לא סביר בעיני להגיד תקשיבו, אתם - - -
ליאורה מינקה: למה אי אפשר להקצות עכשיו?
מיכל צוק: כי החלטת הממשלה אומרת שזה יהיה רק בהמשך לחקיקה.
מיכל צוק: זו החלטת הממשלה, אז לא ניתן להקצות עכשיו.
מיכל צוק: אם היה ניתן להקצות עכשיו – זה היה מוקצה עכשיו.
מיכל צוק: אבל זה אמור לשמש גם מעונות קיימים וגם מעונות קיימים פרטיים, שירצו בעצם להיכנס ויצטרכו להיכנס לתוך המעגל של מעונות שיקבלו רישוי.
מיכל צוק: אז זה אמור לתמוך בהם, ואני כן אומרת, זה גם משהו שמאד הרחיב את ההיצע.
מיכל צוק: אנחנו נביא, אני מקווה כמה שיותר מהר, את הצעת חוק הפיקוח וננסה לקדם אותה בכנסת הזאת, כדי שבאמת גם אם אנחנו מדברים הרבה על המערכת המפוקחת, אבל היא מכסה בערך 25% מהילדים, יש עוד סדר גודל של 30% שנמצאים היום במעונות פרטיים, שאף אחד לא מפקח עליהם ואין סטנדרט ואין רישוי ואין סבסוד.
מיכל צוק: כלומר, אם מדברים על הרחבת ההיצע, בהחלט זו יכולה להיות בשורה מאד משמעותית, שאם יהיה רישוי, אנחנו נוכל גם להעמיק ולתת שם את הסבסוד.
מיכל צוק: ואז עוד פעם, כשאנחנו נמצאים במצב שבו ראינו שאנחנו מיצינו פחות או יותר את הבקשות של הארגונים, ולא מיצינו את הבקשות של הרשויות, שזאת החלטה מאד סבירה הייתה ללכת לרשויות.
מיכל צוק: אגב, גם ברמה של תקצוב, אנחנו נעשה את זה כמובן מול רשויות מקומיות.
מיכל צוק: וכן, אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד – אנחנו ניתן לך תמיכה ואנחנו נאפשר לך לבנות עוד כיתה של מעון, כשאנחנו יודעים שאתה צריך להתחייב שהוא צריך לעמוד בסטנדרט החדש, כי אני נותנת את זה לפי סטנדרט חדש.
ירון מלך: אבל במימוש אנחנו לא מצליחים לקבל את הכסף מהמשרד.
מיכל צוק: רגע, שנייה, אתה העילית איזו שהיא בעיה ספציפית - - -
ירון מלך: זו לא בעיה ספציפית, דרך אגב, זו בעיה שאני מכיר, גם באמונה יש אותה וגם בויצ"ו יש אותה.
מיכל צוק: אז רגע, אז זו פעם ראשונה שאני שומעת שאתם אומרים ביקשנו בקשה ולא קיבלנו כסף.
מיכל צוק: את מכירה את זה, נורית?
נורית טננבוים: כן, כן, אני מכירה את זה.
מיכל צוק: אוקיי, אז תגידי.
נורית טננבוים: אני מנהלת יחידת התכנון והתקצוב באגף למעונות יום, ואחראית על הנושא של התקציב לבניית מעונות יום.
עליזה לביא: אז לפני שאת עונה על השאלה הזאת, לי עולה תמונה של פער מאד גדול בין הדברים שעולים מהארגונים, לבין הדברים שמיכל אומרת.
עליזה לביא: את יכולה לנסות להסביר לי את הפער הזה?
נורית טננבוים: לא, אני ממש לא רואה פער.
נורית טננבוים: זאת אומרת, הדרישות שלנו כמשרד ממשלתי וכמדינה, זה ברגע שאתה בונה מעון, מי שמקבל את התמיכה הזאת חייב להיות מחויב שהמעון הזה יהיה מעון לפחות 10 שנים, 15 שנה.
נורית טננבוים: אנחנו צריכים איזה בטוחות שאחרי שאנחנו נותנים את הכסף ובונים מעון, מחרתיים ירצו פתאום להפוך את זה לגן ילדים או משהו כזה, כי יש חוק חינוך חובה וזה יעבור למשהו אחר.
נורית טננבוים: אנחנו צריכים להבטיח את הכסף שלנו.
נורית טננבוים: אחד הקריטריונים של הבטחת הכסף, היה הנושא של בטוחות על הקרקע.
נורית טננבוים: זאת אומרת אתה רושם זיקת הנאה, אתה לא יכול להמיר את הבניין הזה או למכור אותו אפילו, לפחות לא 10 שנים.
נורית טננבוים: זה דבר בסיסי כדי לשמר את הכסף שלנו, את ההוצאה שלנו ולהבטיח שיהיה שם מעון.
נורית טננבוים: הבעיות הספציפיות שנוצרו פה, זה בגלל שאין להם בעלות מלאה על הקרקע, יש להם חכירה והרשות, שהיא בעצם הבעלים האמיתיים על הקרקע, לא מוכנה לרשום אותם בחכירה.
נורית טננבוים: זאת אומרת יש פה כל מיני עניינים משפטיים, שבעצם הם - - -
ירון מלך: שהיו ידועים ערב התמיכה.
נורית טננבוים: שנייה, כשזה היה ידוע, נס ציונה, לכן זה בדיון נפרד, אבל זה לא היה ידוע.
נורית טננבוים: הם התחייבו בזמן הבקשה שהם כן מסוגלים לחתום לנו על כל הערבויות ועברה שנה, והגיע השלב של הערבויות ופתאום יש בעיות.
נורית טננבוים: עכשיו, השאלה היא מה עושים?
נורית טננבוים: לוותר על הערבויות?
נורית טננבוים: מחר המבנה הזה יהפוך להיות אני לא יודעת מה, משהו אחר - - -
קריאה: מה הוא הולך להיות?
ירון מלך: לא, לא, לא.
ירון מלך: ניתנו חלופות אחרות להערת האזהרה שאתם נדרשתם - - -
ליאורה מינקה: בדיוק, אתה נותן חלופות לערבויות.
נורית טננבוים: החלופות שהוצעו על ידי נעמ"ת נדונות היום בוועדה.
נורית טננבוים: זאת אומרת זה לא לגמרי סוף הדרך.
ירון מלך: אוקיי, אבל מבחינתי זה שנתיים שאני מממן את המדינה.
נורית טננבוים: אתה פנית אלינו רק לפני חצי שנה או שלושת רבעי שנה.
ירון מלך: לא, לא, לא, לא נכון.
נורית טננבוים: בעיקרון, כשאנחנו בונים, אנחנו חייבים שיהיו לנו הערבויות האלה.
עליזה לביא: תגידי, אולי צריך להוציא את כל הנושא הזה ממשרד הכלכלה?
נורית טננבוים: לאן?
עליזה לביא: לחינוך.
נורית טננבוים: אז מי ידאג לאם העובדת?
מיכל צוק: רגע, אני אגיד משהו נורא ברור.
עליזה לביא: אלף זה היה אמור להיות בהסכם הקואליציוני.
עליזה לביא: זה היה בהסכם הקואליציוני.
עליזה לביא: אבל כשאני שומעת - - -
מיכל צוק: אף אחד לא ידאג - - -
עליזה לביא: תראי, אני שואלת את השאלות הראשונות כי אני פעם ראשונה צוללת לנושא הזה.
עליזה לביא: אבל כשאני שומעת ממיכל שבאמת, מיכל, אני חייבת לומר לך, שאני שומעת עליך הערכות מקצועיות מכולם, אבל אני שומעת אותך אומרת – לקח לנו זמן ללמוד ממשרד החינוך ושינינו והלכנו וחזרנו ושינינו.
עליזה לביא: יש פה איזה משהו לא ברור שבסופו של דבר מי שמשלם את המחיר זה אימהות, משפחות והילדים.
עליזה לביא: כלומר, המדינה בת 65, למה כל כך הרבה אי ידיעה, בשעה שדברים אחרים קורים כל כך טוב?
עליזה לביא: למה זה קורה?
עליזה לביא: למה זה תקוע?
עליזה לביא: למה הדברים לא מסודרים?
מיכל צוק: קודם כל אני אתייחס לזה.
מיכל צוק: למשרד הכלכלה עד לאותה החלטה משנת 2009 לא בנו.
מיכל צוק: כלומר לא בנו ובטח לא בהיקפים כאלה, אז בוודאי שנדרש כאן תהליך של לימוד.
מיכל צוק: אי אפשר לבוא ולהאשים את משרד הכלכלה – לא בניתם.
מיכל צוק: לא היה תקציב אף פעם ומה שעשה החינוך כל השנים, לא חשבה מדינת ישראל שצריך ונכון אותו דבר לגילאים אפס עד שלוש.
מיכל צוק: אז דווקא כשבנו, אנחנו כממשלה, אני אז הייתי במשרד האוצר, ויחד עם משרד הכלכלה, ויזמנו שינוי כדי להבין שהדבר הזה משמעותי, כמו כל דבר, כן, יש לו תהליך איזה שהוא תהליך של לימוד.
מיכל צוק: עכשיו לגבי השאלה שלך, זאת שאלה שהיא בהחלט, אמרת הסכמים קואליציוניים, אז בוודאי שיש בה גם את המימדים הפוליטיים.
מיכל צוק: אני כן אבוא ואגיד שכרגע מה שאנחנו עושים בנושא של התמיכה במעונות היום, זה שאנחנו תומכים באימהות עובדות.
מיכל צוק: לבוא ולתת חינוך בגילאי אפס עד שלוש חינם לכולם, זאת סוגיה מאד מאד כבדה, היא גם מאד מאד יקרה.
מיכל צוק: ואני חושבת שלפחות כל עוד לא החליטה מדינת ישראל שזה מה שהיא עושה, הגוף שיכריע ואמון על ביצוע של תמיכה באנשים עובדים והקידום של האימהות העובדות והתמיכה בהן, באמת במשהו שהוא באמת משקל מאד משמעותי וקורח.
מיכל צוק: האמא צריכה לצאת לעבודה, היא צריכה לדעת שהילד שלה והתינוק שלה והפעוט – נמצא במעון ושהיא יכולה גם לעמוד בסבסוד הזה.
מיכל צוק: ואנחנו עושים מבחנים שהם מבחני תעסוקה.
מיכל צוק: אנחנו באים ורואים שהאמא עובדת וכמה היא עובדת.
מיכל צוק: כלומר, זה בהחלט משהו שהוא בתחום המומחיות של משרד הכלכלה.
מיכל צוק: בעיני, בהיכרות שלי, ויש לי גם היכרות עם משרד החינוך, ואגב כן, היו על זה הרבה דיונים במשרד החינוך ובמשרד הכלכלה גם בחודשים האחרונים, ולא חל שינוי בהחלטה שהנושא הזה נמצא בטיפול משרד הכלכלה.
מיכל צוק: להיפך, אני חושבת שאנחנו מגלים פתיחות.
מיכל צוק: אני לא אבוא ואגיד – אני אמציא את הגלגל ולא מעניין אותי מה מישהו אחר עושה.
מיכל צוק: אם אני מקבלת מהשטח, זה לא שהלכנו ללמוד.
מיכל צוק: אמרו לנו תקשיבו, במשרד החינוך עושים ככה וככה, אמרתי – מצוין.
מיכל צוק: אין שום סיבה שאנחנו לא נעשה משהו כמו משרד החינוך, איפה שאנחנו יכולים לעשות כמוהו, ומשם הגיע העניין הזה.
מיכל צוק: ואני חושבת שהיום אנחנו בהחלט נמצאים במקום אחר.
מיכל צוק: אגב, עלתה כאן עוד סוגיה של הנושא של מקומות עבודה.
מיכל צוק: אז גם המבחנים שלנו נותנים אפילו נקודות נוספות, נותנים איזה שהוא תמריץ למקום שיפתח, אם יגיע מקום עבודה וירצה לפתוח.
מיכל צוק: לא נתקלנו בביקושים נורא גדולים.
מיכל צוק: אני נתקלתי בשאלות מכל מיני ארגונים, עוד לא ראיתי שזה מתממש במאסות, אם בכלל.
מיכל צוק: אז יש מעט, יש כמה בקשות, הן בהחלט מקבלות אפילו ניקוד יותר גבוה ואנחנו מאד בעד.
מיכל צוק: אנחנו גם נתנו עכשיו במבחנים האחרונים תמריצים למי שמסיים יותר מהר.
מיכל צוק: אגב, מי שחסר לי כאן בדיון הזה זה באמת הנציגים של הרשויות המקומיות, כי בסוף באמת הם שם, הם נמצאים שם.
מיכל צוק: ואני קוראת, ולא איכפת לי להגיע לכל דיון ואנחנו מוכנים לעשות כל דבר, ואני באמת חושבת שכל מקום שיש בו איזה שהן בעיות, אנחנו מתגייסים.
מיכל צוק: הסוגיות שנורית העלתה, מצד אחד אני כן חושבת שחשוב לכם ולנו להבטיח את זה שאם אנחנו נותנים תמיכה זה לא בהיבט החשבותי, גזברי, זה באמת לראות שבאמת יש שם מעון שיעמוד בסטנדרט וייתן את השירות.
מיכל צוק: מהצד השני, יש כאן הרבה סוגיות, כל הסוגיות של הבטוחות והקרקע הן סוגיות מורכבות.
מיכל צוק: וזה לא משרד הכלכלה המציא אותן, ואני חושבת שכן, אנחנו משתדלים לגלות כמה שיותר גמישות ופתיחות ולהיות בקשר עם כל רשות.
מיכל צוק: כל רשות שתפנה אלינו אנחנו נשתדל לתת לה את המענה הכי-הכי טוב, כי זה מעניין אותנו בסוף, זה לא איזה משהו.
מיכל צוק: אנחנו קמים בבוקר ואנחנו רוצים שיהיו יותר מעונות.
מיכל צוק: זה מה שאנחנו עושים.
מיכל צוק: על זה אנחנו אחראים ואנחנו בהחלט ננסה לסייע לכל מי שיפנה אלינו עם בעיות כאלה ואחרות.
מיכל צוק: אנחנו עשינו את זה בעבר.
מיכל צוק: זה לא שאנחנו שמחים לראות שכרגע הכסף לא יצא.
מיכל צוק: אבל נורית, אני כן רוצה שתצייני איפה את רואה את השלבים של הבינוי, שאמנם נמצא במסמך, אבל לפחות שייאמר כאן, כדי שיישמעו.
נורית טננבוים: מבחינת המבחנים, אנחנו בעצם נותנים שנה לרשות שביקשה, להתארגן על כל ההיתרים, על חוזה הקבלן.
נורית טננבוים: בזמנו, כשבנינו את המבחנים, באו הרשויות ואמרו לנו - זה תהליך שלוקח שנה.
נורית טננבוים: אז כתבנו במבחנים שנה.
נורית טננבוים: היום, לאור שנתיים-שלוש של ניסיון אנחנו מבינים שזה לוקח להם יותר משנה, זה אפילו לוקח להם שנתיים.
נורית טננבוים: אבל בואו נצא מתוך ההנחה שרשות מסוימת מסוגלת לגמור את כל התהליכים של הקצאה למפעיל, של חוזה קבלן, של היתר בנייה עם כל התכנונים, תוך שנה.
נורית טננבוים: מהרגע הזה בעצם הוא יכול לקבל תזרימית סיוע כל הזמן, לפי אבני דרך – אם זה גמר תכנון, אם זה גמר שלד, אם זה גמר 80% עד 100%, עד שהוא מסיים את הבניין ואז הוא מקבל סמן מעון ובעצם נגמר התהליך.
נורית טננבוים: הקושי העיקרי זה השנה הראשונה.
נורית טננבוים: עכשיו, זה בנייה בכלל.
נורית טננבוים: היום לבנות במדינת ישראל זה תהליך ארוך: עד מוציאים היתר, עד שמקבלים אישורים, עד שמקבלים מממ"י ומכל הגופים האלה, יש עם זה תהליך ארוך.
נורית טננבוים: אנחנו יצרנו תהליך אצלנו במשרד, שכל מי שנתקל בבעיה – ברישומים, במקרקעין וכו' – פונה אלינו ואנחנו מסייעים לו ישירות.
נורית טננבוים: ועבדנו עם הרבה רשויות שהיה להן קושי במרשם המקרקעין, ופנינו ישירות ועבדנו עם רישום המקרקעין.
נורית טננבוים: אנחנו עובדים עם מינהל מקרקעי ישראל.
נורית טננבוים: זאת אומרת אנחנו עושים כל מה שאפשר כדי לקצר את התהליכים וכדי לחסוך בבירוקרטיה.
עליזה לביא: אבל אולי אפשר לעשות עוד דברים?
גליה וולך: סליחה, אני רק רוצה להעיר שגני עירייה, לפחות בתל אביב, אני רואה אותם צצים כפטריות תוך 3 חודשים, מגיעים בבנייה טרומית וצ'יק צ'אק מרימים גנים, יש ביקוש ומבינים את הצורך.
נורית טננבוים: אני חייבת להגיד לגבי עיריית תל אביב, כי אני הייתי אצלם בישיבה בשבוע שעבר ספציפית, ואני שאלתי אותו – למה מעונות יום לא וגני ילדים כן?
נורית טננבוים: אז קודם כל בעיקרון, בגלל שזה חובה וראש הרשות שלא יספק את השירות הזה תהיה לו בעיה, ומעון זה בעיה של הארגונים.
נורית טננבוים: הוא גם לא מממן בעצמו, בעיריית תל אביב, הוא בונה רק אותם.
עליזה לביא: גליה, בבקשה.
גליה וולך: מה שאני רוצה להגיד זה שבעיריית תל אביב זה נכון, אבל אני חושבת גם ביתר הרשויות, הם תמיד עושים קודם כל מטצ'ינג עם ארגון לפני שהם יוצאים.
גליה וולך: אבל צריך להבין שלרשויות כן יש אינטרס שיהיו מעונות, כי בסופו של דבר הם נותנים שירות לציבור שלהם.
גליה וולך: לכן שזה אינטרס שלנו, ארגוני הנשים, כי אנחנו רוצות לראות את הנשים משתלבות בשוק העבודה, אבל גם לרשות יש אינטרס, ובכל זאת, בכל הקשור למעונות היום ספציפית, יש הרגשה שיש קשיים שנערמים יותר מאשר לבנות גן ילדים או בית ספר.
גליה וולך: אלה העובדות.
30080: אז זה בגלל השיטה.
30080: בגני ילדים זה לא מטצ'ינג.
30080: זה פשוט מגיע, זה סגור, זה כאילו משהו שלמדינה ברור שהיא צריכה לבנות גני ילדים והם נבנים.
מיכל צוק: יש שם מטצ'ינג.
מיכל צוק: אני אומרת עוד פעם, זה לא מאה אחוז מדויק בגלל שגם בגני הילדים וגם בבתי הספר, הרי יש איזו שהיא חלוקת תקציב של מה משרד החינוך נותן ועל מה אחראית הרשות העירונית, והיא אחראית על מה שמחוץ לגדר - - -
30080: לא בבנייה.
מיכל צוק: עד הגדר זה אחריות של משרד החינוך למיטב ידיעתי, אני מקווה שאני צודקת, ומחוץ לגדר - - -
30080: בסדר, זה מה שאמרת, מה שמסביב, ואז צריך לעשות - - -
30080: אבל זה לא אותו - - -
מיכל צוק: אבל זה גם.
עליזה לביא: מה קורה בירושלים?
30080: זה בסדרי גודל אחרים לגמרי.
מיכל צוק: אבל אני חייבת להגיד שאנחנו לא נתקלנו-.
מיכל צוק: עוד פעם, תראו, אם היו באות אלי כל הרשויות ואומרות, תקשיבו – מה שמונע מאיתנו לבנות זה בגלל שאנחנו צריכים עכשיו לשים ברשויות חלשות 5% ובחזקות וכו', אבל אף אחד לא בא ואומר, ואנחנו אחרי כמה דיונים.
מיכל צוק: אני לא קיבלתי עד היום, וזה לא שאנחנו לא מנסים להיות פרואקטיבים כמו שנורית אמרה.
מיכל צוק: כשאנחנו שואלים, אף אחד לא אומר, תקשיבו – אם הייתם עושים ככה וככה, אז תתנו לנו.
מיכל צוק: לא אומרים את זה.
עליזה לביא: אבל אומרת לך ליאורה, כבר התייאשנו.
ליאורה מינקה: ...
ליאורה מינקה: ואני יושבת אצל הרשויות, גם אצל אותו אלי לוי ואצל אותו מנחם לייבה, ואנחנו יושבים איתם והם עושים לי, תשמעי-.
ליאורה מינקה: אני תל אביבית, ישבתי שם במועצת העיר ובוועדה לתכנון ובנייה, אני יודעת מה קורה שם.
ליאורה מינקה: וזה מגיע למעונות יום והם עושים לי – עזבי, אי אפשר לצאת מזה.
ליאורה מינקה: עכשיו, יכול להיות שהם לא מגיעים אליך כי הם מאד עסוקים.
ליאורה מינקה: מיכל, אני לא-.
ליאורה מינקה: זה לא בא בהאשמה, אבל יש פה איזה שהוא פלונטר, אני לא יודעת לנתח אותו, אני יודעת להגיד לך מה אנחנו שומעים מהרשויות.
מיכל צוק: אני מבינה, רק מה שאני אומרת, עוד פעם, כדי להיות פרקטיים ואני משתדלת להיות פרקטית - - -
יעל שמרגד: לא, אם את רוצה אנחנו נארגן לך מכתבים מטעם הרשויות, אין בעיה.
מיכל צוק: לא, זה לא קשור למכתבים.
יעל שמרגד: אני מוכנה לארגן לך מכתבים מכמה רשויות שאני בקשר איתן.
מיכל צוק: רגע, בסך הכל מה שאני אומרת זה שאנחנו גם אחרי פגישות עם השלטון המקומי, מקצועית לא יודעים להגיד – פה הבעיה או פה הבעיה.
מיכל צוק: אז לבוא ולהגיד תקשיבו, זה נורא בעיה, אז אף אחד - - -
גליה וולך: מיכל, סליחה, אפילו העניין שאנחנו מדברים עכשיו, על הבטוחות על הקרקע, המעון כבר עומד, כבר עומד שנתיים.
גליה וולך: מה חושבים, שבעוד שנה אנחנו נסגור אותו ונעשה ממנו לא יודעת, מפעל קוסמטיקה?
גליה וולך: המעון כבר עומד, יש פה איזה שהוא כאילו משהו של חוסר אמון בסיסי או אני לא יודעת.
גליה וולך: נראה לי משהו מוזר.
עליזה לביא: סליחה רגע, יש לי פה שאלה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
אליעזר שוורץ: מה ששאלנו לפני שנה וחצי וזה גם ... לדיון.
אליעזר שוורץ: כשהממשלה החליטה להרחיב את הסבסוד לגילאי 3 ומעלה, אם אני לא טועה זה לא נעשה באמצעות תיקון חוק חינוך, זה נעשה כהחלטת ממשלה וזה היה מדורג לפי אשכולות.
אליעזר שוורץ: אז אני מסכים שהחוק, עדיין, בגלל שהוא קיים בחלק מהמקומות - - -
מיכל צוק: יש חוק.
מיכל צוק: יש הרי חוק חינוך חובה, הוא פשוט כל פעם בדחייה.
אליעזר שוורץ: יש חוק, השאלה היא, יש את מה שהיה עד עכשיו, ואם עוברים עכשיו לשיטת התקצוב גם, אם הממשלה מקבלת החלטה – אנחנו רוצים לבנות מעונות בא', ב', ג', ד' ויש את הכסף, האם אפשר לעשות את זה באותו קצב שבנו את גני הילדים.
אליעזר שוורץ: זאת השאלה.
מיכל צוק: עוד פעם, אני אדע להקצות בצורה הרבה יותר קלה את התקציב.
מיכל צוק: אני לא נמצאת בשטח ובונה.
מיכל צוק: אני לא יכולה לשבת כאן במקום ראש עיר ולהגיד למה אני בניתי גן מהר ואני לא בונה מעון.
מיכל צוק: עכשיו, אנחנו בהחלט יושבים גם עם השלטון המקומי, וחוץ משני דברים שאמרתי לכם שאני שמעתי, אחד זה הנושא של הקרקעות במקומות שיש מספר רשויות שרוצות להחליף קרקע.
מיכל צוק: אבל זה לא שהגיעו אלינו עכשיו מאות רשויות שרצו, ששם יש איזו שהיא בעיה משפטית; ודבר שני, שאמרו לנו – הגובה של מבחני התמיכה הקודם הוא קצת נמוך מדי, אבל גם כן, מצד שני כשנורית עושה את העבודה שלה עם האדריכלים ושואלת אותם איפה אתם אומרים, אז 60% ומשהו אומרים לא, אנחנו כבר בשלבי תכנון או כל מיני דברים כאלה.
מיכל צוק: אף אחד לא אומר – תקשיבו, יש לי בעיה פה או יש לי בעיה שם.
מיכל צוק: לא לי באופן אישי.
מיכל צוק: זה לא צף בכלל.
מיכל צוק: אז חוץ מלבוא ולהגיד - - -
ירון מלך: אז אני רוצה להרחיב על בעיות שיש עם התמ"ת, בעיות של התמ"ת, לא בעיות של גופים אחרים.
ירון מלך: למשל, לנו באשקלון, מבנה ישן, מעון ישן, אמרנו אוקיי, נהפוך אותו למעון פרוגראמה, נגיש במסגרת שיפוצים לא במסגרת בנייה.
ירון מלך: זה המצב האידיאלי מבחינתכם.
ירון מלך: המשמעות של המהלך הזה זה מעל 2 מיליון שקלים, אתם משתתפים בכיתה אחת, זה סדר גודל של 700,000 שקלים, אנחנו שמים את זה בשביל להפוך את כל המעון לפרוגראמה.
ירון מלך: הכל מה שאתם רוצים.
ירון מלך: איפה העסק תקוע?
ירון מלך: כיוון שהמבנה הוא קיים, אז אנחנו מוסיפים כיתה בקומה השנייה.
ירון מלך: הכיתה שמוסיפים מטבע הדברים, זה כיתה של התינוקות כי אי אפשר להוריד את הילדים היותר גדולים למטה, קשה להוריד אותם במדרגות וזה.
ירון מלך: הכל טוב ויפה.
ירון מלך: מה צריכים התינוקות?