GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות דיין מדר: כל הרשויות שבונות הן רשויות שיש להן תקציבים שהן יכולות לבנות ולחכות לכסף שיגיע, מתי שהוא, ממשרד הכלכלה, אבל רשויות חלשות לא יכולות להרשות לעצמן את פער התיווך הזה.
עליזה לביא: את יכולה להכין לי טבלה של רשויות, בבקשה?
רות דיין מדר: יש הכל.
עליזה לביא: את יכולה להעביר לנו טבלה?
יעל שמרגד: אני יודעת שגם בקריית ביאליק.
רות דיין מדר: החברה למשק וכלכלה ישבה איתנו וישבה עם משרד הכלכלה והסבירה את כל הבאגים שמתקיימים בדרך.
יעל שמרגד: הם קיבלו אישור, אבל הם לא יכולים לבנות כי אין להם כסף.
אליעזר שוורץ: הערכה שלך, מכל הכסף שחולק בשנים 2010 עד 2012, כמה בפועל יבנו?
רות דיין מדר: 5%.
אליעזר שוורץ: 5%?
אליעזר שוורץ: ואת מעריכה 70%, נכון?
נורית טננבוים: נכון.
אליעזר שוורץ: כסף שהוקצה בשנת 2010 - - - -
דורון יחיאלי: הוקצה כסף, לא חולק.
דורון יחיאלי: עוד לא רואים אותו.
דורון יחיאלי: בארגונים לא רואים אותו.
דורון יחיאלי: הוא יושב ונוח לו לשבת שם.
אליעזר שוורץ: אני אומר, ההקצאה משנת 2010 עד שנת 2012 - - -
רות דיין מדר: ... ...
רות דיין מדר: אני מפסיקה לפעול מול משרד הכלכלה לשינוי נוהל ה - - -
עליזה לביא: לא הבנתי את המשפט, מה אמרת?
רות דיין מדר: אמרתי שאם יהיה בינוי באמת עד 2015 של 70%, אז אני מפסיקה לפעול מול משרד הכלכלה לשינוי הנוהל מתמיכה לתקצוב, כי הוא אומר שזה עובד.
עליזה לביא: אבל איך את מסבירה את הפער בין 5% ל-70%?
רות דיין מדר: כי אני רואה את השטח.
רות דיין מדר: תסתכלי עד כמה עכשיו נבנה.
דורון יחיאלי: לפי השטח זה 5% לא 70%.
יעל שמרגד: אנחנו תומכים בגישתה.
רות דיין מדר: ייבנה, אבל ייבנה ברשויות החזקות יותר.
רות דיין מדר: אנחנו באנו כדי לפעול בעיקר לפריפריה.
עליזה לביא: רות, אני מבקשת ממך לקבל טבלה שמסבירה לי ומלמדת אותי על הפערים בין הערים השונות והיישובים.
רות דיין מדר: בשמחה.
רות דיין מדר: אין לנו טבלה בין פערים שונים.
רות דיין מדר: הנתונים שלנו ושל משרד הכלכלה הם זהים.
רות דיין מדר: אין כאן המצאות.
רות דיין מדר: הכל שקוף.
עליזה לביא: לא, אבל את מזהה בעיה נוספת, את אומרת בעצם שרשויות חזקות כן יכולות בגלל כל הבירוקרטיה - - -
רות דיין מדר: כי יש להן כסף, ואת רואה את זה בשטח.
רות דיין מדר: תל אביב בונה.
רות דיין מדר: קריית מוצקין אוכלת את הכובע שלה.
קריאה: גם לא במהירות.
קריאה: גם תל אביב לא בנתה במהירות.
קריאה: לקח לה ארבע שנים.
רות דיין מדר: בסדר, כי גם הבירוקרטיה - - -
עליזה לביא: בסדר, זה לא מקל את המצב עליכם.
יעל שמרגד: גם הבוקר, מהנדס העיר אמר שייקח לו עד שנת 2014.
רות דיין מדר: אם טרכטנברג בנתה תוך חצי שנה, גם משרד הכלכלה יכול עד שנת 2014 לבנות מעונות שיפתחו בספטמבר.
רות דיין מדר: שילמדו, שיקימו ועדה בין משרדית עם משרד החינוך, נשמח ללוות, יחד עם החברה למשק וכלכלה - - -
קריאה: הוועדה תיגמר בשנת 2017.
קריאה: יש פרויקטור לנקות חסמים אצלם, במשרד הכלכלה.
רות דיין מדר: שתוך חודשיים יבואו לוועדה ויתנו את ההמלצות איך הם נערכים תוך 8 חודשים לבינוי.
עליזה לביא: איזה מנכ"לים היינו רוצים בוועדה?
עליזה לביא: אוצר, כלכלה - - -
רות דיין מדר: רק כלכלה.
רות דיין מדר: לא צריך אוצר, הכסף נמצא.
30080: ורשויות מקומיות.
אליעזר שוורץ: החשב הכללי אחראי על מבחני תמיכה.
רות דיין מדר: כלכלה, חינוך ומשפטים.
עליזה לביא: למה חינוך?
רות דיין מדר: כדי שילמדו איך בונים תוך חצי שנה.
רות דיין מדר: איך כשהמדינה מקבלת החלטה – היא מבצעת.
עליזה לביא: ועדת מנכ"לים כלכלה, חינוך ואוצר?
30080: לא, את אמרת משפטים, אבל אפשר את הייעוץ המשפטי, לא צריך משפטים.
30080: הייעוץ המשפטי יפתור את הבעיות.
עליזה לביא: כלכלה וחינוך.
רות דיין מדר: הם יעזרו בהתאם לצורך.
אליעזר שוורץ: בישיבות הקודמות היה כאן נציג של משרד האוצר, החשב הכללי, ונציג של משרד המשפטים, של התמיכות, ואמרו שזאת השיטה.
30080: אבל האמת היא שצריך לשנות את השיטה.
עליזה לביא: אבל השיטה משונה עכשיו.
30080: לא, היא לא אמרה שזה ישונה.
30080: היא מקווה.
30080: זה בתהליך.
רות דיין מדר: לא, מנכ"ל משרד הכלכלה, במטה מול מטה שקיימנו איתו לפני שבועיים וחצי, אמר – אנחנו עוברים מתמיכה לתקצוב.
אליעזר שוורץ: יש לו אישור סופי?
עליזה לביא: כן, שמעתי.
עליזה לביא: עם זה היא פתחה ואמרה.
רות דיין מדר: עכשיו הוא בודק איך.
רות דיין מדר: אבל אם עד היום אמרו לנו אי אפשר, אז היום - - -
אליעזר שוורץ: זה באישור משרד המשפטים והאוצר כבר?
30080: אבל לדעתי ההחלטה הזאת תשנה באופן דרמטי את כל ההתנהלות.
גליה וולך: השאלה תוך כמה זמן ייעשה השינוי, אם זה לא עכשיו יהיה בפרק זמן ארוך, והשאלה אם במעבר מתמיכה לתקצוב, באמת ייקחו את כל הפרספקטיבה של הכל וייגעו בכל הנושאים.
עליזה לביא: טוב, חברים, אני מבינה כמה דברים.
עליזה לביא: קודם כל יש לנו פה ישיבה במרס 2014.
עליזה לביא: אנחנו במרס 2014 יושבים פה, אבל מה שאני מבקשת מכולם זה להעביר לנו את החומרים.
עליזה לביא: גם ממך וגם ממך, כל מי שיש לו ידע, וגם מקרים, גם דוגמאות.
עליזה לביא: כלומר, בואו נצא רגע מהאדישות שתקפה אותנו או מאוזלת היד, או מהמטחנה או מהבירוקרטיה שאכלה כל חלקה טובה.
עליזה לביא: כי אני אומרת לך את האמת, צריך פה דוקטורט לבירוקרטיה בנבכי הסמטאות האפלות הללו, כשבסופו של דבר כולנו משלמים את המחירים הללו.
עליזה לביא: אז קודם כל אני מבקשת עזרה.
עליזה לביא: כל ועדה אני אומרת את זה, אנחנו צריכים את השטח, צריכים אתכם.
עליזה לביא: אנחנו פה עוסקים במנעד גדול של נושאים, ורק החיבור הזה או המטריה הזאת שנוצרת כתוצאה מהידע.
עליזה לביא: אז כן, מעניין אותי הסיפור בקריית מוצקין וכן מעניין אותי בנתניה, משום שדרך זה אנחנו למדים.
ליאורה מינקה: בנתניה במיוחד מעניין אותך.
עליזה לביא: כל דבר מעניין אותי.
עליזה לביא: גם כביש 6, אני כל היום עליו, גם מעניין אותי.
עליזה לביא: הכל מעניין אותי.
דב חנין: אני לא אתייחס לדיון לגופו של עניין, אני מתנצל על האיחור, הייתי בדיון של ועדת הפנים.
דב חנין: אני נכנסתי לדיון ומהרגע שנכנסתי, בעיקר הצטברו אצלי יותר שאלות מאשר תשובות, אז אני לא אטריד אתכם בשאלות, כי אתם בטח מכירים אותן בעצמכם.
דב חנין: גברתי, אני מברך מאד על הכיוון של איזו שהיא מתכונת של ישיבות מעקב.
דב חנין: אולי אפילו לפני הישיבה במרס, אני הייתי מציע לכל ישיבה נוספת להזמין את החשב הכללי או נציג בכיר מטעמו, כי כמו שאנחנו מכירים את המערכת, היכולת - גם של משרד הכלכלה להוציא כסף – היא חלקית, כמו של כל משרד אחר.
דב חנין: אני הייתי מציע גם להזמין לדיון כזה נציג בכיר ממשרד הפנים.
דב חנין: יש פה שאלות, אני עדיין לא הצלחתי להבין איפה בדיוק נמצאת הבעיה.
עליזה לביא: יש שיעור הסבר על הוועדה הזאת אחר כך, אצלי בחדר.
דב חנין: זהו, אני אנסה להבין בדיוק את הבעיה, אבל אני חושב שיש פה שאלות שהן בהחלט גם שאלות למשרד הפנים, מבחינת איך מאושרים הדברים, איפה זה עומד, האם ניתנת לזה עדיפות מבחינה תכנונית, איפה זה נמצא בתוך כל המהלכים.
עליזה לביא: תודה, חבר הכנסת דב חנין.
עליזה לביא: מי עוד לא דיבר ורוצה לומר משהו נוסף לפני שאנחנו נועלים?
ליאורה מינקה: אני דיברתי, אבל אני אשמח עוד משהו.
ליאורה מינקה: אני רוצה, באמת, כמו שאת אמרת, לראות מה המטרה, והמטרה היא שיהיו יותר ילדים ושיותר נשים עובדות תוכלנה לצאת לעבודה.
ליאורה מינקה: צריך כל הזמן לזכור את זה.
ליאורה מינקה: זה היעד.
ליאורה מינקה: צריך לדבר פה, לפי דעתי, על שלושה ערוצים לפתרון: הערוץ האחד, שבו התמקדנו בעיקר, זה הערוץ של בינוי.
ליאורה מינקה: את שאלת מקודם, בזמן שהמדינה עוד מסתבכת עם הרשויות וכו', רק אנחנו, ארגון, אני לא רוצה להגיד קטן, כי אנחנו ארגון גדול, אמונה, בנינו 3 מעונות ויש מאות ילדים במעונות האלה, בלי שקל השתתפות.
ליאורה מינקה: לא יצויר שהיינו מקבלים השתתפות, היינו בונים 6 מעונות, כי אנחנו לא יכולים לבוא בנעליה של המדינה.
ליאורה מינקה: אז דבר ראשון צריך לראות איך אפשר לעזור לארגונים, שמוכנים לשים כסף, שמוכנים לתת חלופות ערבות, כדי לבנות יותר מעונות.
ליאורה מינקה: זה דבר ראשון.
ליאורה מינקה: הדבר השני, הערוץ השני, זה הערוץ של התאמות המבנים ושל השיפוצים ושל תוספות הבנייה במעונות קיימים.
ליאורה מינקה: לצערי אני אומרת, במקום הזה יש אפשרות למתן פתרונות לאלפי ילדים.
ליאורה מינקה: אני פשוט מכפילה את מה שאני יכולה לתת בכפולה של כל הארגונים, ואני אומרת לכם שאפשר לתת פתרונות לאלפי ילדים; והערוץ הזה לטעמי תקוע לגמרי ורובו תקוע בתוך החלטות המשרד.
ליאורה מינקה: כך שכאן זה לא בעיות של משרד הפנים ולא בעיות של רשויות מקומיות.
ליאורה מינקה: זה הערוץ השני.
ליאורה מינקה: והערוץ השלישי זה ערוץ של מספרי ילדים, אני פתחתי בו ואני אמרתי אותו.
ליאורה מינקה: הארגון שלי היום יש לו יותר מעונות יום ופחות ילדים, עם 1,000 ילידם ברשימת המתנה.
ליאורה מינקה: וזה בגלל מדיניות של המשרד, שברמת העיקרון אנחנו מקבלים אותה, אבל היה ראוי שהיא תעבוד בו זמנית, בהלימה, להיצע של מעונות יום.
ליאורה מינקה: זאת אומרת זה שאתה כל היום מוריד את מספרי הילדים המורשים להיות לך במעונות יום, אם היה לך מספיק היצע – על הכיפאק.
ליאורה מינקה: אם לא – אז צריך לחזור לפרוגראמות של מספרי ילדים של לפני שנתיים ושלוש ולאפשר לעוד הורים.
ליאורה מינקה: כי כל אחד מהארגונים שלנו הצטמצם במאות ילדים.
ליאורה מינקה: אז אני מציעה את שלושת הערוצים האלה לפתרון, ובכל אחד מהערוצים האלה אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו לתת את הידע ואת העזרה, איפה אפשר לפתור חסמים.
עליזה לביא: נורית, תגובתך.
נורית טננבוים: החלק השלישי זה לא, זאת אומרת לגבי ארגונים אני יודעת, ומיכל הסבירה את זה גם כן.
נורית טננבוים: אנחנו מודעים לעניין שהארגונים בונים טוב והם בונים מהר ויש איתם פחות בירוקרטיות מאשר רשויות.
נורית טננבוים: אנחנו נראה איך אפשר לבחון את זה במסגרת ההסדר החדש, זה כבר משהו יותר משפטי אם אפשר לתת לארגונים או לרשויות, אבל זה חלק מהדברים שאנחנו נבדוק אותם.
נורית טננבוים: לגבי הנושא השני, לגבי התאמות, זה נושא של דיון מול ההנהלה.
נורית טננבוים: זה לא קשור לתחום שלי, לעניין של הבינוי; וגם מספרי הילדים, זה משהו שאולי גיל ארז ירצה להגיד, כי זה לא קשור לבנייה.
ליאורה מינקה: זה נותן אינדיקציה איך זה עובד, שיד אחת לא - - -
גיל ארז: ציינה ליאורה בהחלט שלושה ערוצים.
גיל ארז: הערוץ של הבינוי, שכמו שנורית אמרה, ייבדק הנושא הזה, כי אנחנו עכשיו בשלבי תכנון של שנת 2014 וייבדק מה האפשרויות.
גיל ארז: לגבי השיפוצים, בכל מקרה גם כאן יש כל מיני דרישות, ואחת הדרישות שהייתה בשנה האחרונה והקפידה על כל זה, זה עניין הממ"דים, שזה דרישה של פיקוד העורף, דרישה שהרבה מאד מעונות תקועים בגלל זה.
עליזה לביא: איך אפשר לעזור להם?
גיל ארז: זה חלק מהעניין, דרישה להקים ממ"דים, שזה דרישה - - -
עליזה לביא: ברור, הבנתי מה הדרישה.
עליזה לביא: השאלה אם הדרישה הזאת זה אומר עוד תקציב, השאלה אם הדרישה הזאת זה אומר - - -
ירון מלך: לא, הדרישה זה לא עוד תקציב.
ירון מלך: הדרישה הזאת אומרת לא לבנות.
ירון מלך: כי המשמעות של תוספת ממ"ד זה משמעות של להגיש היתר בנייה מחדש למעון.
ירון מלך: המשמעות שאתה ניגש היום להיתר בנייה חדש למעון – זה אומר שאתה צריך לעמוד בכל התקנים החדשים, למשל כיבוי אש ועוד ועוד דברים, שבאופן הגיוני, אם אתה רוצה - - -
עליזה לביא: סליחה רגע, שאלת תם: איך פתרו את זה בגנים, את הממ"דים ומכבי האש?
עליזה לביא: איך בנו תוך שלושה חודשים?
ליאורה מינקה: ככל הנראה מישהו דפק על השולחן.
ירון מלך: אין לי מושג.
עליזה לביא: לא, אז אני גם יודעת לדפוק על השולחן.
ירון מלך: ואז המשמעות זה גם זמן של היתר בנייה, ואת נכנסת עוד פעם ל - - -
עליזה לביא: אני רוצה להבין למה כל הכשל הבירוקרטי דווקא כאן ולא נמצא כאן?
עליזה לביא: איך זה צומח כמו פטריות?
ירון מלך: אולי הם לא מגישים היתר בנייה.
עליזה לביא: מה, בגנים לא מגישים היתרי בנייה?
ליאורה מינקה: לא, ברשות עצמה.
עליזה לביא: לא, בסדר, אני שואלת.
עליזה לביא: השלטון המקומי, יכול להיות דבר כזה?
רות דיין מדר: אמרו תבנו, אחר כך תקבלו אישורים וכספים.
ליאורה מינקה: בדיוק, בדיוק, זה מה שאני אומרת.
ליאורה מינקה: מה אמרתי?
ליאורה מינקה: בדיוק?
רות דיין מדר: המדינה אמרה היא רוצה בספטמבר לפתוח.
עליזה לביא: רגע, סליחה, מי זה אמרו?
רות דיין מדר: המדינה.
30080: רגע, סליחה שנייה, בגני הילדים אנחנו יכולנו להתחיל לבנות עוד לפני שממשכנים את הקרקע, זה מן תהליך קיצור הליכים, זה מן מסלול מהיר - - -
עליזה לביא: טרכטנברג יצר אותו?
30080: כן, ואז את ממשכנת את הקרקע, ואז עוד לפני שיש לך איזה שהוא אישור, כבר ברור - - -
עליזה לביא: אולי נזמין אותו לוועדה הבאה?
עליזה לביא: הוא נשמע לי כמו קוסם.
30080: רגע, סליחה, גם הגידול המשמעותי בתקציב זה בגלל טרכטנברג, זאת אומרת כן היה איזה שהוא - - -
30080: בזכות, סליחה, כן, ברור.
30080: כן הייתה איזו שהיא התקדמות, אבל ברגע שאנחנו נעבור לשיטה של ההקצאה ולא של ההקצבות, זה מה שנותן את המסלול המהיר.
רות דיין מדר: גם חלוקה.
רות דיין מדר: שם יש חלוקה של ...
רות דיין מדר: של התקציב.
עליזה לביא: רן, אני לא שכחתי את אזורי התעשייה.
עליזה לביא: גם לשם נגיע, אל תדאג.
רן מלמד: אני מתנצל, אבל אני חייב לזוז.
דורון יחיאלי: עיריות שבנו את גני הילדים, הם לעצמן יודעות לתת אישורים, יודעות לתת טופס 4, יודעות לתת היתרים, והכל מהר.
עליזה לביא: אבל מבחינת שירותים לקהילה העירייה רוצה אוכלוסייה צעירה, עירייה יודעת שמי שיבוא, אז כאילו, אני לא מצליחה להבין.
עליזה לביא: טוב, חברים, אני אחרי זה אחטוף נזיפה מיושב ראש הכנסת.
ליאורה מינקה: ויש את הערוץ השלישי שלא דובר פה, עניין של מספרי הילדים.
רות דיין מדר: אנחנו נוציא מכתב פנייה לכל הרשויות שזכו במכרז, נשאל אותן מה הן הבעיות העיקריות שלהן לבינוי, על מנת שפעם אחת ולתמיד נראה את זה באופן מסודר.
עליזה לביא: מצוין, אז תעבירי לנו בבקשה.
רות דיין מדר: בוודאי, ולמשרד הכלכלה ולכל מי שיידרש.
רות דיין מדר: דבר שני, אני מבקשת שלוועדת החינוך והכלכלה המשותפת, יהיה נציג של החברה למשק ולכלכלה, כי הם אלה שבסופו של דבר בונים בעיקר בתוך הרשויות, את הגנים האלה.
עליזה לביא: אני קודם כל מודה לכולכם שהגעתם ביום הסוער הזה, ויכול להיות שיש סיבה לסערה, כי ככה היא הכניסה אותנו לזה.
ליאורה מינקה: אנחנו בסערה מתמדת כבר הרבה זמן.
עליזה לביא: לא, תשמעי, סערה מתמדת והאוניה תקועה, אז אנחנו נראה איך לחלץ את האונייה.
עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה מבקשת ממשרד הכלכלה דיווח על הרשויות שיקבלו תמיכה בשנת 2013, וכמה נדחו בשל התקציב.
עליזה לביא: הוועדה מבקשת לקבל דיווח על ההחלטה על מעבר למבחני תקצוב, ולקבל את הקריטריונים למבחנים אלה.
עליזה לביא: הוועדה פונה למשרד הכלכלה ולמרכז השלטון המקומי, להעביר תוך חודש, אני מדגישה – תוך חודש – מה הכשלים וכיצד ניתן לפתור אותם.
עליזה לביא: הוועדה פונה למשרד האוצר לבדוק את האפשרות להקדמת התקצוב שמיועד לשנת 2017, לשנים 2014-2015, ולבדוק האם ניתן יהיה להעביר כספים שלא נוצלו בשיטות קודמות.
עליזה לביא: אני מבקשת את תשובתכם, את התייחסותכם.
אורי שיינין: לגבי הנושא השני נתתי תשובה.
אורי שיינין: לגבי הנושא הראשון – אנחנו נעביר תשובה.
עליזה לביא: ישיבה נוספת, בהמשך לדברים של חבר הכנסת דב חנין אנחנו - - -
ליאורה מינקה: והקצבות לארגונים.
גליה וולך: ונושא כמות הילדים במעונות.
גליה וולך: שהורידו את מספרי הילדים במעונות, עוד לפני שהתחילו לבנות.
עליזה לביא: אנחנו נשב כאן בוודאות במרס 2014 ואני מעריכה שאנחנו נקיים ישיבה תוך חודש וחצי, לראות דברים.
עליזה לביא: לגבי כלכלה וחינוך והמנכ"לים, אנחנו נוציא מכתב לגבי ישיבה משותפת של המנכ"לים, כולל מה שרות אמרה לגבי החברה למשק וכלכלה בשלטון המקומי.
עליזה לביא: אנחנו נבקש ישיבה משותפת איתם ואני אבקש שהם יבואו לדווח לנו בישיבה מכינה לפני מרס 2014.
עליזה לביא: אוקיי, אני שוב חוזרת, גם לפרוטוקול, כל מי שיש לו ידע, דיווח, מקרים פרטיים, מקרים עוטפים, לא יודעת מה, תנו לנו בבקשה, כדי שיהיה לנו גם לבוא ולדרוש.
עליזה לביא: טוב, תודה, יום טוב לכולם.
ביראן סלזמה: שלום, אני ביראן סלזמה, מתנדבת באיתך-מעכי, סטודנטית לפוליטיקה וממשל ותקשורת בבן גוריון.
ביראן סלזמה: זו השנה השנייה שלי.
אינסאף אבו שארב: אני מנהלת את המרכז לתביעות האישה בדואית, מעמותת איתך-מעכי, משפטניות למען צדק חברתי, ואנחנו היינו שמחות באמת לארח אתכם במשרדים שלנו, כפי שהיה מתוכנן, אבל מפאת המספר הגדול וזה מאוד חשוב שיגיעו לכאן כמה שיותר נציגים וישמעו ויכירו יותר את הצרכים של הנשים, אז אנחנו עשינו את זה באמת בדקה ה-90 פה.
אינסאף אבו שארב: אנחנו מאוד שמחות בשם כל ארגוני הנשים הבדואיות על ההיענות שלכם, על שיתוף הפעולה ואני מקווה שייצאו מזה תוצרים מאוד חיוביים שישליכו על המעמד של הנשים.
חיא ניבידאת: אני סטודנטית שנה ראשונה באוניברסיטה, מתנדבת פה באיתך-מעכי.
הילה כהן: אני הילה, אני גם סטודנטית בבן גוריון, לפוליטיקה וממשל וסוציולוגיה ומתחילה השנה להתנדב באיתך-מעכי.
אלה אייל בר דוד: אני ממשרד הכלכלה, ממונה על התעסוקה.
אלה אייל בר דוד: אני הרפרנטית של כל תחום החברה הערבית.
עת'דאל אבו עאייש: מכפר לקייה, סטודנטית למשפטים, תואר ראשון גם בפוליטיקה וממשל בבן גוריון ועכשיו אני מנהלת את סניף מרכז ידיד ברהט.
מיכל שרף: אני מהיחידה לשוויון בין המינים בחינוך, משרד החינוך.
מיכל שרף: אני המדריכה שאחראית על כל הדורות.
מיכל שרף: יש לנו פעילויות בכל רחבי הארץ ותכניות העצמה לבנות, גם עכשיו לבנים, גם במגזר הבדואי.
רנדה זריק: מפקחת על גני ילדים במחוז דרום.
רנדה זריק: נציגה של משרד החינוך.
רנדה זריק: שלחה אותי מנהלת המחוז והיא מברכת על הוועדה ועל היום הזה והיא תמיד בעד נשים ומעמד האישה, וגם אני, ואני שמחתי שאני מצטרפת לוועדה הרצינית הזו.
ריקי שגיא: אני עובדת סוציאלית, מנהלת מרכז לשלום המשפחה הבדואית שהוא מרכז למניעת אלימות של המגזר.
ריקי שגיא: אנחנו עמותה בשם אלואחא בנגב, עובדים תחת פיקוח של משרד הרווחה.
עופרה סער: אני עובדת סוציאלית באלואחא, המרכז לשלום המשפחה הבדואית.
אורית שפירא מימון: אני ממשרד הפנים.
אורית שפירא מימון: נשלחתי לפה על ידי הממונה על מעמד האישה במשרד.
ליאורה שחר רוטברג: בוקר טוב.
ליאורה שחר רוטברג: שמי ליאורה שחר, אני אחות מחוזית של משרד הבריאות כאן, מחוז דרום, וזה אומר מרהט עד אילת.
ליאורה שחר רוטברג: אנחנו מפעילים במחוז דרום, בשונה משאר הארץ, גם את שירותי בריאות התלמיד וגם בטיפות חלב.
ליאורה שחר רוטברג: כן, בדרום ובאשקלון, אלה המקומות היחידים בישראל.
ליאורה שחר רוטברג: אני חושבת שזה מוחרג מכל מיני סיבות.
ליאורה שחר רוטברג: לא.
ליאורה שחר רוטברג: זה היה במדינה, זה עבר לחברות פרטיות, זה חזר למדינה, זה יצא שוב לחברות פרטיות ולפני שנה וחצי זה הוחזר רק במחוז דרום ובמחוז אשקלון.
ליאורה שחר רוטברג: למשרד הבריאות ולמשרד האוצר.
ליאורה שחר רוטברג: אני יכולה להגיד שעד שזה חזר אלינו, כשאנחנו קיבלנו את השירות בחזרה, אנחנו זה משרד הבריאות, שירותי בריאות הציבור, כשקיבלנו את השירות בחזרה במרץ 2012, שזה אמצע שנת הלימודים, היו בערך 30% כיסוי חיסונים, אנחנו סיימנו את השנה הראשונה עם כמעט 90% ואת השנה הקודמת עם 90%.
ליאורה שחר רוטברג: אני יכולה להגיד לך שכשיש מצב כזה של התפרצות פוליו, אם השירות לא היה במדינה היה הרבה הרבה יותר קשה.
ליאורה שחר רוטברג: אני חושבת שהחזירו את זה לדרום, ובאמת לא בכל הסיבות אני מצויה, אבל הסיבה שדווקא בדרום קשה יותר ובגלל זה החזירו את זה למדינה, אני חושבת שמוכיחה את עצמה.
דליה בן שמעון: אני מנהלת תחום הגמלאות בביטוח לאומי באר שבע.
דליה בן שמעון: סניף באר שבע חולש בעצם מנתיבות עד אילת, שזה כמובן כולל בתוכו את כל המגזר הבדואי ואנחנו מצויים בקשר עם עמותת איתך לגבי הטיפול בנשים הבדואיות בפרט, ובכלל בבדואים.
דליה בן שמעון: קיימות לא מעט בעיות, הן מבחינת החוק והסיווג והמשפחות המורחבות שיש במגזר הבדואי, שזה באמת טיפול מאוד מאוד ייחודי, שרק סניף באר שבע מתמחה בו בדרום.
דליה בן שמעון: יש המון המון בעיות.
רוית פרץ: בוקר טוב.
רוית פרץ: אני גם מביטוח לאומי.
רוית פרץ: אני מנהלת מרכז השירות פה בבאר שבע והבטחת הכנסה באשנבים.
רוית פרץ: (המשך סבב היכרות).
ח'אלד אזברגה: אני מפקח מחוזי במשרד העבודה והרווחה, בשירות לפרט והמשפחה, שהוא אמון על הטיפול באלימות המשפחה, בין היתר.
ח'אלד אזברגה: אני רציתי גם בשם המשרד להודות לוועדה ולעמותות שארגנו את הסיור של היום, וחשוב לי להגיד שהמשרד פתוח לשיתופי פעולה עם הארגונים של המגזר השלישי, אנחנו מנסים להוביל טיפול חברתי עם הקהילה, אבל אנחנו גם ערים לנושאים הרגישים וכל פרספקטיבה או ראייה שהיא מחוץ למשרד, אנחנו נשמע אותה וניקח אותה גם בחשבון.
אינסאף אבו שארב: אנחנו מתכנסות כאן כדי לנסות וללמוד יותר על תופעת האלימות במשפחה בקרב נשים בדואיות, על כל הגורמים לאלימות ואיך התופעה נמצאת במגמה של עלייה, במקום לנסות לבלום אותה ולמצוא את הפתרונות.
אינסאף אבו שארב: אנחנו משנה לשנה, תוך כדי העבודה שלנו, מגלות עוד יותר קשיים ועוד יותר חסמים בפני נשים בדואיות מוכות המבקשות להתלונן כנגד קרוב משפחה, זה בדרך כלל בן זוג.
אינסאף אבו שארב: אנחנו מיפינו את התופעה בדוח משנה שעברה שהוצג בכנסת, קשר שתיקה, מדובר באחוזים מאוד מאוד גדולים של אלימות, אלימות מורכבת ומגוונת.
אינסאף אבו שארב: אני גם יודעת שכל המוסדות שהנשים הבדואיות מגיעות אליהם הם מוסדות שיודעים היטב את המצוקה של הנשים, יודעות שיש בעיה של אלימות בתוך המשפחה, אבל אנחנו נתקלות בבעיה שאין הכרה בבעיה הזו ואין טיפול מספיק טוב כדי למגר את תופעת האלימות ולכן אנחנו כאן, כדי לבוא ולראות איך אנחנו יכולים לחבור וליצור איזה שהוא שיתוף פעולה בין כל המשרדים האחראים, כל אחד מהכיוון שלו, כדי לבוא ולראות איך אפשר למגר את התופעה.
אינסאף אבו שארב: וכן ניתן לבלום אותה, אני מאמינה, אבל במצב של היום, של עבודת המשרדים, של משרד הרווחה, של משרד הבריאות, של משרד החינוך, של המשטרה בראשם, זה לא קורה.
אינסאף אבו שארב: בשתי דקות אני אספר קריאה של אישה מוכה שמתקשרת ל-100 ומקבלת מישהו בשפה העברית.
אינסאף אבו שארב: עד שמעבירים אותה, במצב הטוב, למי שדובר השפה, זה לוקח עוד זמן.
אינסאף אבו שארב: היא מבקשת שיעצרו אותה, שיגיעו אליה, כי אנחנו יודעים את המצב של התחבורה בכפרים, גם המוכרים וגם הבלתי מוכרים, ואת הנגישות של נשים לתחנות המשטרה, להגיע אליהן.
אינסאף אבו שארב: במקרה הזה אני מדברת על מישהי מכפר בלתי מוכר, מאל פורעה, שהיא צריכה להגיע לתחנת ערד, שזו התחנה שצריכה לטפל בה.
אינסאף אבו שארב: האישה הזו צריכה לחכות על הכביש הראשי, קודם כל לסחוב את עצמה עם הילדים הקטנים שלה, זה במצב הטוב, אם היא מקבלת את הילדים שלה, ולחכות לשוטרים שיגיעו אליה, לניידת.
אינסאף אבו שארב: אין מקרה חירום, אין היענות למקרה חירום.
אינסאף אבו שארב: היא מגיעה לתחנה, אם היא מגיעה בשישי-שבת,ש אלה המקרים שצריך לאתר חוקר וצריך לאתר קצין, כי הם לא בדיוק נמצאים בתחנות של הפריפריה, של ערד ושל דימונה, אז אותה אישה צריכה לחכות ולחכות עד שמישהו יקבל אותה.
אינסאף אבו שארב: החקירה היא לא בשפה הערבית, קודם כל.
אינסאף אבו שארב: נתחיל מזה שאין חוקרות ערביות ואין מתורגמניות שמאיישות את כל התחנות, שזו גם בעיה, ובמקרה הטוב יש מתורגמנים שהם גברים, שהם זמינים יותר מהנשים.
אינסאף אבו שארב: אני לא יודעת למה, זה קשור בתחנה.
אינסאף אבו שארב: על תחנות המשטרה.
אינסאף אבו שארב: אני מרכזת כאן על תחנות של עיירות, של ערד ושל דימונה.
אינסאף אבו שארב: אין מתורגמניות.
אינסאף אבו שארב: יש מאגר, אבל הן לא זמינות והן לא נגישות.
אינסאף אבו שארב: זאת אומרת במקרה האחרון שהיה לי, ביום חמישי בשבוע שעבר, אנחנו נאלצנו להסתפק במתורגמן, גבר שהיה שם, כי אין אישה וצריך לחכות, אולי עד הערב.
אינסאף אבו שארב: אנחנו מדברים על שעות הצהריים.
אינסאף אבו שארב: מבחינת האישה, הזמן הזה של ההמתנה הוא מאוד קריטי, מאוד קריטי מבחינתה, היא יכולה לחזור בה, היא יכולה להתחרט ולחזור והיא יכולה לחשוב אלף ואחד דברים, כי היא אישה מוכה, מה מביא אותי לכאן?
אינסאף אבו שארב: מה אני מפסידה, מה אני מרווחה.
אינסאף אבו שארב: ואנחנו יודעות כמה הנשים מפסידות מכל התהליך הזה ברגע שהן מאבדות את הגיבוי שלהן בתוך הקהילה שלהן ומצד שני, הן לא פוגשות את המערכות שמחבקות אותן, שנותנות להן את השירות הכולל, ההוליסטי הזה, שבא ופשוט מגיש לאישה את כל מה שהיא צריכה במקום אחד, אם זה ייעוץ משפטי, אם זה מקום שתהיה בו מכל הבחינות.
אינסאף אבו שארב: זה חסר, זה לא קורה היום.
מיאד אל עוקבי: יש מקרים שאני נתקלת בהם, אבל קשה לי לפעמים, האישה לפעמים לא רוצה ללכת למשטרה, היא לא רוצה ללכת לאף מקום.
מיאד אל עוקבי: את צריכה לפתור את הבעיה שלה, וזה קשה, שאנחנו צריכים להגיע למשטרה והן לא רוצות.
מיאד אל עוקבי: יש נשים, לא כולן.
מיאד אל עוקבי: אני יכולה גם לשלוח אותה לעובדת סוציאלית, גם שהיא יותר - - -
מיאד אל עוקבי: לפעמים אני לא יכולה, בגלל האישה שלא רוצה.
אינסאף אבו שארב: אנחנו מדברים על אותם מצבים שהנשים כן מגיעות וכן רוצות להתלונן והיא מגיעה לשם, אבל אף אחד לא מקבל אותה.
מיאד אל עוקבי: אבל לא כולן.
אינסאף אבו שארב: ואותן נשים, גם לא מדברים איתה באותה שפה.
אינסאף אבו שארב: אני הייתי נוכחת עם הנשים ואני אומרת, אני לא הייתי האישה המוכה, אבל הרגשתי כמה הזלזול של החוקרים ושל כל השוטרים וכל מי שנמצא שם, ואותה אישה שמטרטרים אותה, 'תלכי מהחוקרת אל החוקר ההוא', 'זה לא חוקר אלימות במשפחה, את צריכה ללכת לחוקר ההוא', ואין שפה של דיבור.
אינסאף אבו שארב: אני הייתי שם בשביל אותה אישה, אני הייתי השפה שלה.
אינסאף אבו שארב: במקרה הזה על העיירות.
אינסאף אבו שארב: בתחנת המשטרה.
אינסאף אבו שארב: תחנת העיירות זה תחנת משטרה של כל הכפרים הדרוזים המוכרים.
אינסאף אבו שארב: כן, נכון.
אינסאף אבו שארב: זה מתחיל שם.
אינסאף אבו שארב: זאת אומרת האישה מגישה תלונה, אבל אין מי שיקבל אותה, אין מי ש - - - אותו מקרה, שמדובר באלימות מאוד קשה, עם חשש לפגיעה גם בילדים וזה גם ידוע לרווחה וזה גם ידוע למשטרה, באותו מקרה עדיין הבעל לא נעצר, הוא משוחרר חופשי וזה אומר המון מבחינת האישה, מבחינת נשים אחרות שנמצאות שם.
אינסאף אבו שארב: ברגע שהיא מתלוננת אבל הוא ממשיך לנהל את החיים שלו כרגיל ועוד יותר מאיים עליה, הוא מגרש אותה, לוקח את הילדים, במקרה הספציפי הזה שאני עכשיו מטפלת בו.
אינסאף אבו שארב: זה מה שאנחנו רואים.
אינסאף אבו שארב: אישה מתלוננת, אבל הלאה, היא עוד יותר שוקעת, במקום לצמוח וזה באחריות המשרדים הממשלתיים.
אינסאף אבו שארב: עוד נקודה שאני מזהה, הרווחה לא שולחת עובד סוציאלי, אין להם מקרים של חירום.
אינסאף אבו שארב: יכול להיות שיש להם בתקן עובד סוציאלי, אבל באותם מקרים, אני מדברת על החודשיים האחרונים, לא ראיתי אף עובד סוציאלי שהגיע לדבר עם האישה והיו מעורבים ילדים.
אינסאף אבו שארב: כל השיחה הייתה באמצעות המשטרה.
אינסאף אבו שארב: זאת אומרת אם את לא רוצה מקלט, למה לנו להגיע?
אינסאף אבו שארב: אנחנו הרווחה.
אינסאף אבו שארב: זאת אומרת הם מספקים רק פתרון של מקלט, אין להם משהו אחר.
אינסאף אבו שארב: אין את השיחה הזו להגיע לאישה ולראות לה, לעובדת הסוציאלית, יש את הכלים הנכונים להתמודד עם אותה אישה מבחינת כל הרגש וכל המעמסה הנפשית שיש לאותה אישה וכל הקשיים, היא יודעת לנתב אותם ואנחנו לא רואים אותם.
אינסאף אבו שארב: גם אם הם יוצאים לשטח, כדי לבדוק מה המצב של הילדים, כדי לא להגיע לאותו מקרה מפורסם של רצח האחיות, אז הם יכולים פשוט להגיע לדלת ולחזור הביתה.
אינסאף אבו שארב: אין איזה שהיא פעולה רצינית, יסודית, לבוא ולעמוד ממש כמו שצריך ופשוט לתת את הטיפול לאותה אישה.
אינסאף אבו שארב: אותה אישה יכולה להיות דוגמה לנשים אחרות.
אינסאף אבו שארב: אני עכשיו מקבלת שיחה מאותה אישה, מאחיות שלה, הן אומרות לה, 'אנחנו באנו, אנחנו הגענו למשטרה, אנחנו הגענו לרווחה, מה הם עושים לנו?' הבת שלה עדיין נמצאת בסכנה אצל אותו אבא ועדיין חוטפת שם, אז למה אנחנו מחכים?
אינסאף אבו שארב: שהוא עכשיו יתנקם בה, שהוא יעשה איזה שהוא מעשה ואחר כך אנחנו נקום ונתחיל לדבר על זה?
אינסאף אבו שארב: זה הזמן לטפל בזה, וזה לא קורה.
אינסאף אבו שארב: על זה אני מדברת.
אינסאף אבו שארב: אז מאוד חשוב שאותן נשים, קודם כל אי אפשר לפזר אותן שירוצו ממקום למקום, מרווחה למשטרה, לכל מיני מקומות, צריך להקים גוף אחד מרוכז, שאותה אישה תגיע לאותו גוף, כמובן מותאם מבחינת שפה, מבחינת תרבות, מבחינת הכול, ושהיא תקבל את כל המענים באותו מקום.
אינסאף אבו שארב: לא שהיא מגיעה לתחנה ומתחילים עכשיו לחפש את כל הגורמים בחוץ.
אינסאף אבו שארב: זה מאוד חשוב.