GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית סוליציאנו: המקרים שבהם מתלוננים הם מועטים ביותר.
אורית סוליציאנו: בחורה בת 13 שהעיזה להתלונן, והיה הליך פלילי - זה כ-20 אחוז מהתלונות.
אורית סוליציאנו: זה מאוד נדיר.
אורית סוליציאנו: הרוב זה עבירות כל כך מושתקות.
אורית סוליציאנו: הסטטיסטיקות כואבות – אחת לשלוש נשים, אחד לששה בנים נפגעים במהלך השנים מאיזושהי עבירת מין.
אורית סוליציאנו: זו תופעה נרחבת מאוד בחברה, והדיון הזה מעיד על כישלון מוסרי.
אורית סוליציאנו: הייתי רוצה שהדבר הזה יוקע בצורה כל כך חדה, שלא יצטרכו בדיון בכנסת לדבר על מה הקריטריונים שערוץ תקשורת יבחר את כוכבי הריאליטי שלו.
אורית סוליציאנו: בעיניי, חבל על הדיון, אבל זו המציאות.
אורית סוליציאנו: אנחנו באיגוד מרכזי הסיוע פועלים בשני מישורים בנושא הזה: מישור ראשון, ואני רוצה רגע לעלות קומה כדי לדבר על סיקור תקשורתי, שיכול להוות טראומה נוספת לנפגעת, קורבן מין.
אורית סוליציאנו: הוא יכול להיות טראומה, כמו שהיה באחד מערוצי התקשורת, שפרסם תכתובת פייסבוק של נערה בת 12 שנאנסה אונס קבוצתי, וכל הסביבה שלה קראה מה שכתוב.
אורית סוליציאנו: הוא יכול להיות טראומה כי רק שמים את התמונה של בית הספר, וכולם יודעים באיזו עיר מדובר ומי הבחורה.
אורית סוליציאנו: אנחנו יחד התחלנו עם תא עיתונאיות ועם חלק מגופי התקשורת, ואנחנו גם מזמינים את ערוץ 10 ואת קשת וכל מי שנמצא כאן, לבוא אליהם ולהסביר יותר לעומק, מה המשמעות של עבירת מין, מה קורה לנפגעת, איזה רצח אישי זה, לפעמים לנצח.
אורית סוליציאנו: מאוד חשוב לנו, כי אם נסביר, הידע שאנחנו יודעות – כי זו העבודה היום-יומית שלנו – אנחנו נפגשות עם הנשים והגברים הללו - גם אתם תדעו, וזה ישפיע על התקשורת, על איך אתם מסקרים את המקרים הללו.
אורית סוליציאנו: קומה שנייה, שתכף נתייחס אליה יותר בפירוט על-ידי היועצת המשפטית שלנו – זה איך להתייחס לנושא של תוכניות ריאליטי ומה לעשות.
אורית סוליציאנו: אי-אפשר לחוקק, לא הכול זה חוקים, זה עניין מוסרי, אבל כשעשינו לא מזמן סדנה ב"וואללה", ודיברנו שם עם העורך הראשי וכל הכתבים וראשי הדסקים שהיו שם, הם אמרו לנו, שאם יש חוק, הם יפעלו על-פי החוק, וכשאין להם חוק, קשה להם יותר לפעול, כי באנו להם בתלונות על דברים מסוימים שהם פרסמו.
אורית סוליציאנו: אני חושבת שאי-אפשר לעשות הכול בחוק.
אורית סוליציאנו: חשבנו לייצר אמנה בנושא סיקור תקשורתי – איך לסקר הן בתוכן והן בתהליך, וגם חשבנו לייצר עוד קוד עם גופי התקשורת בנושא של תוכניות ריאליטי.
אורית סוליציאנו: הייתי רוצה שהיועצת המשפטית שלנו תפרט בנושא.
ליאת קליין: אזור על הקוד האתי.
ליאת קליין: יש פה שתי שיחות שמתנהלות בו-זמנית: היא על הציר של מקום נפגע העבירה ביחס לזכויות של חשודים ואסירים או עברייני מין משוחררים, ועל ציר אחד כזה דיון שמתקיים פה – שמענו את הדברים של חברות הכנסת, והדיון השני שמתקיים פה בו-זמנית הוא על דמותה של הטלוויזיה והמפגש עם התכנים של אלימות מינית.
ליאת קליין: אלה שתי שיחות שמתקיימים פה, ואני אנסה להתייחס לשתיהן.
ליאת קליין: האחת הוצגה כאן קודם בדיון יפה וחשוב על שיח המשפטי, ששמענו את שתי נקודות המבט, הן של שיקום עבריינים ועברייני מין בפרט, והנושא של זכויות נפגעי עבירה.
ליאת קליין: כבר בתחילת הדיון בסקירה של היועצת המשפטית של הוועדה עלה המקום הייחודי של עבירות מין.
ליאת קליין: אני חייבת לומר שהשאלה של שיקום היא פחות רלוונטית.
ליאת קליין: כל מערכת החוקים המיוחדת לנושא עבירות המין, שמתייחסת למה שקורה ביום שאחרי ההליך הפלילי, שזה מניעת העסקה, חוק המגבלות וכו' – הרעיון הוא לא להעניש שוב או לתת סעד נוסף למי שריצה את עונשו, אלא לתת סעד מינהלי כדי להגן על הציבור, ובתוכו גם ציבור נפגעי העבירה.
ליאת קליין: אנחנו לא רוצים להעניש אותו שוב, אבל מניחים שאנחנו צריכים לנקוט סעדים שונים – למשל, להרחיק אותו ממקום העבודה שלה, מביתה, כדי שהיא לא תחזור ותיפגש בו, למשל, למנוע ממנו לעבוד במקומות מסוימים כדי למנוע פגיעה, ולכן אנחנו עושים סעד מינהלי.
ליאת קליין: זה לא המשך הענשה.
ליאת קליין: ברור שזה יוצר אצלו פגיעה, ולכן זה צריך להיות מאוד מידתי, אבל זה שיח מינהלי, איך אנחנו מגנים עלינו כחברה בכלל ועל ציבור מסוים, שהוא לא קטן, ציבור נפגעי העבירה.
ליאת קליין: זו רק נקודה אחת על הציר הזה.
ליאת קליין: אני רוצה לחזור לכך שהשיח הזה אינו רק שיח על הציר הזה של מה עושים עם אותה נפגעת, עם אותו פוגע.
ליאת קליין: אגב, אם היא לא ידעה, ואם היה תחקיר ותשאול נכון, והיו יודעים שמדובר במישהו שריצה את עונשו, יש חוק זכויות נפגעי עבירה, שמדבר, למשל, על יידוע במקרים מסוימים – גם אם לא היו מונעים את השידור, אולי היא היתה צריכה לדעת, לפני שפגשה אותו בטלוויזיה – זו גם אפשרות שצריך לחשוב עליה, על מערך איזונים כזה.
ליאת קליין: לכן אני חוזרת למשהו הרבה יותר רחב - על דמותה של הטלוויזיה ואיך מתמודדים רגולטיבית עם כל התכנים האלה של אלימות מינית.
ליאת קליין: בשנת 2011 התכנסנו פה בוועדה לקידום מעמד האשה סביב שורה של מקרים שהיו בתוכניות ריאליטי – דוגמאות שונות, זה היה פליטות מסוימות באח הגדול, מקרים של משימות בעלות אופי מיני – אני חושבת, בתוכנית "היפה והחנון".
ליאת קליין: בעקבות הדיון שעלה פה, וכדי למנוע מצב שבו אנחנו חוזרים לפה כל פעם מחדש סביב נקודה כזו או אחרת, ניסינו לחשוב מערכתית, מה עושים.
ליאת קליין: טעויות יכולות לקרות, וזה נכון, אבל טעויות גם אפשר למנוע.
ליאת קליין: אם לפני כמה שנים זיהינו שיש כאן צומת בעייתי סביב הנושא של אלימות מינית, אפשר לחשוב מה אנחנו עושים כדי לייצר מערכת חשיבה מוקדמת, של איך מונעים מצבים כאלה, שלא טובים – לא לכם ולא לנו ובטח לא לחברה.
ליאת קליין: זה מקום של חשיבה מוקדמת וקיום דיאלוג.
ליאת קליין: אורית מנכ"לית האיגוד דיברה על מספרים של אלימות מינית.
ליאת קליין: זה נתון שאי-אפשר להתעלם ממנו, כי בשונה מעבירות אחרות אנחנו מדברים על תופעה שהיא כל כך רחבה וחוצת מגדרים, ואם מדברים על זה שאחת משלוש נשים עברה פגיעה מינית, ושאחת מארבע או חמש נשים עברו אונס, ההסתברות מאוד גבוהה, שבהקהל הצופים שלהם יושבות נפגעות, גם משתתפים בתוכניות ריאליטי נמצאים אנשים שהיו מעורבים.
ליאת קליין: הנתונים כל כך רחבים, שאי-אפשר להתעלם מהסוגייה הזאת – לא רק בגלל הייחודיות של הנזק שיוצרת הפגיעה המינית אלא בגלל רוחב התופעה, שדורשת אותנו היערכות מוקדמת והתייחסות לתופעה הזאת.
ליאת קליין: ב-2011 התחלנו לקיים דיאלוג – גם עם ערוץ 10 וגם עם קשת, ונושאו היה ליצור קוד אתי – לא ספציפית על תוכניות ריאליטי, אלא קוד יותר רחב על התמודדות טלוויזיונית תקשורתית עם נושא אלימות מינית.
ליאת קליין: ביטוי אחד לזה יכול להיות, למשל תוכניות ריאליטי, ואז לחשוב גם על הליהוק, גם לחשוב איך יוצרים מנגנון של השהיה במקרים שקורים בזמן אמת, למשל, מה עושים אם מישהי חושפת בזמן אמת בתכנים לא נשלטים – איך מתמודדים בתוכן בלתי-נשלט, אם מישהי מספרת סיפור בזמן אמת - איך אנחנו מגיבים, אם יש מקום לאיש מקצוע, עם מי מתייעצים.
ליאת קליין: זו דוגמה אחת.
ליאת קליין: התמודדות, למשל, בתוך מסגרת עלילתיות – בתוכניות שהיו, למשל, בערוץ 10 – היה 2.3 – תוכן שממש סקר מקרה של פגיעה מינית, אז חשיבה מוקדמת – אילו מסרים אנחנו משלבים בתוך תוכנית כזאת.
ליאת קליין: למשל, סיקור בתכנים של ערוצי חדשות – איך אנחנו ממזערים את הפגיעה ביחד עם הסיקור, איך אנחנו שומרים על הפרטיות – קוד נורא רחב, שמתייחס לכל הנושא של ההתמודדות התקשורתית הטלוויזיונית וגם העיתונאית עם תכנים של אלימות מינית בגלל רוחב התופעה, בגלל הייחודיות שלה, ובגלל שגם המחוקק בשורה ארוכה של חוקים, שציינו אותם עכשיו, חשב שיש משהו בעבירות המין, שלא מסתיים עם ההליך הפלילי, ושדורש התמודדות מערכתית וחברתית של כולנו.
ליאת קליין: יש לי המסמך הזה פה, מסמך שהפניתי ליועצת המשפטית של קשת, ליועצת המשפטית ערוץ 10 בזמנו.
ליאת קליין: לא חזרו אלינו.
ליאת קליין: אני מציעה את זה כאן ועכשיו, כדי למנוע את הדיון הבא שלנו – בואו נחשוב יחד.
ליאת קליין: אנחנו לא מנסים להתערב פה בתכנים או איך עושים תקשורת, אלא מציעים את הידע שלנו בתחום האלימות המינית כדי לחשוב על הדילמות מראש, כל הדילמות המוסריות, ולתת את אמות המידה שלנו כדי לנסות לפתור את זה ולייצר מסמך אחיד של התמודדות טלוויזיונית או התמודדת תקשורתית נכונה עם תכנים של אלימות מינית.
ליאת קליין: אני חושבת שזה נכון, ושהוועדה צרכיה להיות מעורבת בתהליך החשיבה.
ליאת קליין: זה קוד, זה מסמך שלא היתה אליו התנגדות כשפנינו.
ליאת קליין: אני פגשתי הרבה אנשים שאמרו: בואו נמשיך - זה איכשהו לא קרה, ואז שוב אנחנו פוגשים את זה בצמתים כאלה ואחרים – גם הנושא של תחקור ותשאול נכון- גם פה אנחנו יכולים להציע אמות מידה נכונות.
ליאת קליין: בואו נדבר ונתייעץ.
ליאת קליין: היום אנחנו גוף ידע מרכזי בכל התחום של אלימות מינית.
ליאת קליין: זו הצעה שהתחילה, ואני חושבת שיש מקום להמשיך את התהליך הזה היום.
אילת מצגר: תודה, כבוד יושבת-הראש, שיזמת את הדיון הזה, כי באמת הסוגייה היא לא פשוטה לאף אחד מהאנשים שיושבים סביב השולחן.
אילת מצגר: היא מאוד מורכבת, אבל היא חשובה.
אילת מצגר: החיים זימנו לנו את העניין הזה.
אילת מצגר: לבי ולבנו באמת עם הקורבן שחוותה את הדברים האיומים ששמענו כאן, והיא נאלצת להתמודד עם מצב לא פשוט בכלל.
אילת מצגר: כמו שמישהי אמרה כאן, חבל שאנחנו צריכים לשבת לדון בזה, אבל טוב שאנחנו עושים את זה.
אילת מצגר: אני חושבת שלאף אחד פה אין תשובה מוחלטת.
אילת מצגר: הניסיון הרגולטורי שלנו מלמד אותנו שכמעט בלתי-אפשרי לחשוב מראש על כל המקרים של מה יהיה כדי לאסור אותם.
אילת מצגר: אנחנו כל הזמן מתפתחים יחד עם הפורמטים והז'אנרים שיש בטלוויזיה ובתקשורת.
אילת מצגר: אנחנו רואים את הדברים, וחובתנו להגיב להם, ולפתח את מערכות הרגולציה, שיותאמו לעניין הזה.
אילת מצגר: הז'אנר של הריאליטי במיוחד מזמן לנו את הדילמות הללו.
אילת מצגר: כידוע, עסקנו לא מזמן בסוגייה שגם קשורה לתוכניות ריאליטי, בהקשר של כדורים פסיכיאטריים שניתנו למתמודדים.
אילת מצגר: גם אז אף אחד לא יכול היה לצפות מראש שדינמיקה כזאת תתפתח.
אילת מצגר: חיפשנו בכל העולם ולא מצאנו שום הסדרה שנוגעת לנושא הזה.
אילת מצגר: הרמנו את הכפפה, וישראל והרשות השנייה היא הגורם הראשון שקבע קוד אתי בתחום הזה של בריאות הנפש והגוף של מתמודדי תוכניות הריאליטי.
אילת מצגר: עשינו את זה בשיתוף משרד הבריאות, בשיתוף ההסתדרות הרפואית בישראל.
אילת מצגר: הוצאנו מסמך מאוד רציני, שמחייב היום את גורמי השידור, אבל לפני שנתיים אף אחד לא חשב שצריך מסמך כזה.
אילת מצגר: אני חושבת שהחובה שמוטלת עלינו היום היא לקחת את הסוגייה הזו, ולהתמודד אתה בדרך שעושה את האיזונים.
אילת מצגר: אני מתחברת למה שאמרה חברת הכנסת רוזין – את האיזונים בין החוקים, שעומדים צמד אחד, ומצד שני, המרחב הציבורי, הרגישות שלנו כלפי הציבור, כלפי הציבור שצורך את התכנים האלה, כלפי עצמנו, שאנחנו חלק מחברה, והתכנים האלה הם חלק מהחיים שלנו היום.
אילת מצגר: אולי בעוד עשר שנים זה יהיה פחות, כי זה טרנדים, אבל זה המצב היום, ואנחנו כרגולטור צריכים להרים את הכפפה.
אילת מצגר: התהליך הזה התחיל.
אילת מצגר: יושב-ראש המועצה, ד"ר אילן אבישר, פנה ליועצת המשפטית של הרשות, וביקש ממנה לבדוק את הסוגייה, שתעלה לדיון בישיבה הבאה של המועצה, שתתכנס בשבועות הקרובים.
אילת מצגר: שם אנחנו נתחיל באיסור השתתפות אנשים שמוטל נגדם היום כתב אישום.
אילת מצגר: מי שנמצא במסלול של עבריינות, שזה לא מאחוריו – ההשתתפות שלו בתוכניות הללו תיאסר.
אילת מצגר: המחשבה המעמיקה יותר צריכה להיות מוקדשת למה עושים, כאשר המידע אינו פרוס לפנינו, ואולי ליצירת סוג של בידול בין סוגים שונים של עבריינות, כמה שזה נשמע אולי לא נכון לאוזניים מסוימות, אבל אני מתחרת למה שאמרה מיכל לגבי עברייני מין.
אילת מצגר: אם אנחנו כרגולטור, ואנחנו מייצגים את הציבור, יודעים שיש רגישות מיוחדת בציבור לגבי נושא עבריינות מין, חובה עלינו לנסות למצוא פתרון דווקא למקטע הזה.
אילת מצגר: יש פה הרבה יועצים משפטיים, ואם תהילה נכנסה, אני מניחה שנשמע גם על סוגיות של חופש הביטוי.
אילת מצגר: אנחנו כל הזמן צריכים להתמודד עם האיזונים בין התקשורת במדינה דמוקרטית, בין החופש של גורמי היצירה וגורמי השידור.
אילת מצגר: אנו כרגולטור לא צנזור, אנחנו גם לא רוצים להיות בפוזיציה של צנזור.
אילת מצגר: אנחנו לא רוצים לאסור על התכנים; אנחנו כן רוצים להגדיר את הגבולות ולומר: עד כאן זה משהו שאי-אפשר לעשות.
אילת מצגר: כאן אני חושבת שצריך להיות קשוב לנושאים התרבותיים שעולים, לשיח הציבורי, למה שנמצא על השולחן.
אילת מצגר: לא בכל מדינה זה יהיה אותו דבר, לכן זה יהיה ייחודי לחברה הישראלית, שיש לה רגישויות בתחומים מסוימים.
אילת מצגר: היום הנושא של העבריינות המינית היא על השולחן.
אילת מצגר: יש רגישות מאוד גדולה בחברה הישראלית לעניין הזה.
אילת מצגר: אני חושבת שהמאמצים שלנו יהיו, לנסות לקבוע קוד אתי, שאולי לא יצליח למנוע, להוסיף לקוד האתי הקיים שלנו נדבך נוסף, שיתייחס גם לסוגייה הזו של עבריינות, ואיך מתמודדים אתה בתוכניות טלוויזיה בכלל ובתוכניות ריאליטי בפרט.
לימור טירקל: שלום, אני עורכת אחראית ברשת.
לימור טירקל: קודם כל, כמו שראיתי שכתב נציב פניות הציבור, שההחלטה בנושא חלה על הזכיין המשדר ובמסגרת חופש הביטוי ושיקול דעתו המקצועית, כעורכת תוכניות ריאליטי ועובדת ברשת, האג'נדה שלנו היא לתת הזדמנות שנייה לעבריינים, אבל הקו האדום שלנו ברשת הוא עברייני מין ועברייני אלימות.
לימור טירקל: במקרים האלה, אם אנחנו מצליחים לעלות על זה במסגרת התחקירים שאנחנו עושים והניסיונות לברר את העבר של האדם, אנחנו מטילים וטו.
לימור טירקל: כן.
לימור טירקל: בגלל שאי-אפשר לקבל תעודות יושר, אתה מוגבל, אבל אנחנו שואלים, אנחנו מתחקרים, מנסים דרכו, דרך בני משפחה וחברים, לעשות מה שניתן.
לימור טירקל: הרבה פעמים דברים עולים.
לימור טירקל: זה, מבחינתנו, אני מזדהה עם כל מה שנאמר פה, כי אלה מבחינתנו הקווים האדומים.
שרית הכט: גם אצלנו יש קוד אתי מאוד חמור, שמתייחס גם לפן הרפואי וגם לפנים אחרים שיש לתוכניות ריאליטי, ותוכניות בכלל, אגב.
שרית הכט: יש לנו ממונה אתיקה, שעובד אצלנו, ומלווה כל הפקה.
שרית הכט: למעלה משנה.
שרית הכט: כל הפקה מקבלת הנחיות מאוד ברורות, מה לבדוק ואיך לבדוק מתמודדים.
שרית הכט: יש לנו מצגת, שכל אנשי ההפקה מחויבים לעבור אותה, לרבות הנחיה בשיתוף המרכז לסיוע.
שרית הכט: המצגת הזאת כוללת, בין היתר, שאלות של פגיעה מינית.
שרית הכט: אנחנו שואלים בכל הפקה, גם מוודאים שחברות ההפקה שאנחנו עובדים אתן – כי הרבה פעמים זה לא אנחנו בעצמנו, ברוב המקרים, אלא חברות הפקה – שואלות את השאלות, ולא מסתפקות רק בשאלה, אם יש לך עבר פלילי, אלא עורכות תחקיר די מקיף על המתמודדים, מנסות להבין, מאיפה הוא מגיע, לאן הוא הולך, מה העבר שלו, מה הוא רוצה, למה הוא מגיע.
שרית הכט: כמובן, כיוון שאנחנו לא יכולים לבקש תעודת יושר, היכולות שלנו מוגבלות, אבל בהחלט מועמדים נפסלו לא פעם ולא פעמיים בגלל זה.
שרית הכט: כל המתמודדים האלה עוברים מספר רב מאוד של סיבובים על-ידי מספר רב מאוד של גורמים, כולל מקצועיים, כדי לוודא שאנחנו לא עושים טעויות בדברים האלה, אבל טעויות יכולות לקרות תמיד.
שרית הכט: ודאי, ומיושם, וכל הפקה שיוצאת לדרך מלווה.
שרית הכט: בשמחה.
אילת מצגר: חשוב לציין שקשת, כמו כל הזכיינים האחרים של הרשות השנייה, מחויבת לפעול לפי הקוד של הרשות.
אילת מצגר: מצוין שגם לקשת יש קוד אתי משלה, אבל יש הקוד האתי של הרשות בעניין של גיוס משתתפים לתוכניות ריאליטי על רקע בריאות הנפש והגוף של המשתתפים, שמתייחסת למגוון סוגיות אתיות, אבל לא לסוגייה של עבריינות, כי לזה יש התייחסות חקיקתית.
אילת מצגר: זה בסדר גמור.
שרית הכט: ראתה שיש לקונה, ולקחה על עצמה.
שרית הכט: זה משהו שאין אותו, למיטב ידיעתי, בשום מקום אחר – לא בעולם ובטח לא בארץ.
שרית הכט: השקיעה בזה הרבה מאוד משאבים, עבודה של למעלה מחצי שנה עם הרבה מאוד מומחים, והכינה קוד אתי, שאנחנו מאוד גאים בו ומאוד מקפידים על היישום שלו, ונותנים לזה חשיבות מאוד גדולה בתהליך.
דליה זליקוביץ: אני שומעת פה – החוק מתיר, החוק לא מתיר.
דליה זליקוביץ: אני רוצה להזכיר שהחוק בדרך כלל מפגר אחרי המציאות.
דליה זליקוביץ: רק אחרי שקורים דברים, החוק נותן את הדעת.
דליה זליקוביץ: לכן יש דבר שנקרא אתיקה – זה חוק לא כתוב, שבא לסתום לנו את הפרצות במקומות שבהם יש לקונה בחוק, וגם האתיקה מפגרת אחרי המציאות.
דליה זליקוביץ: בדיוק כמו שראינו במקרה של הכדורים הפסיכיאטריים, אנחנו רואים את זה כאן.
דליה זליקוביץ: איך שהפרומואים עלו לאוויר העולם קיבלתי המון אימיילים בתפקידי כחברת מועצת הרשות השנייה, שמבקשים ממני לפעול מיידית, כמה שאני מסוגלת, ולהוריד את התוכנית.
דליה זליקוביץ: השאלה הראשונה ששאלתי, האם ידעו על עברו המפואר?
דליה זליקוביץ: נאמר לי שלא ידעו, ואני מאמינה להם.
דליה זליקוביץ: אני חוזרת לטוהרה המשפטית, שאסור ואי-אפשר לבקש תעודת יושר – זה שטויות במיץ.
דליה זליקוביץ: אם אני, למשל, צריכה להיבחר לתפקיד ציבורי במסגרת כל התפקידים שאני מכהנת בהם, שואלים אותי תמיד: פשעתי?
דליה זליקוביץ: עברתי?
דליה זליקוביץ: גם במקומות שהחוק לא מתיר – שואלים אותי: עברת עבירה?
דליה זליקוביץ: פשעת?
דליה זליקוביץ: עישנת?
דליה זליקוביץ: סיפורים מהסוג הזה, וזה בסדר גמור.
דליה זליקוביץ: לכן אני לא צריכה לומר לקשת, לרשת, לערוץ 10: אל תביאו עברייני מין למסך.
דליה זליקוביץ: אם הייתי ממשיכה לשמוע את חברת הכנסת עדי קול, הייתי אומרת:
דליה זליקוביץ: תנו לו תוכניות הנחיה כדי שישתקם, שינחה תוכנית.
דליה זליקוביץ: .. כלומר יש פה אבסורד מבחינתי.
דליה זליקוביץ: אני מצרה לגבי ערוץ 10, שנמצאים היום במצב שבכלל גררנו אותם לכאן.
דליה זליקוביץ: למשל, איציק מרדכי רצה לתת הרצאה בבית ספר.
דליה זליקוביץ: כל משרד החינוך עמד על הרגליים כדי לא לאפשר לו לעשות את זה.
דליה זליקוביץ: חמש שנים אחרי זה הוא רצה להיבחר ליושב-ראש ההורים בבית ספר של הבן שלו.
דליה זליקוביץ: גם על זה הקימו מהומה.
דליה זליקוביץ: כלומר במקום שבו הציבור צריך לבחור, אנחנו רואים שעומדים על רגליים אחוריות, ובצדק גמור.
דליה זליקוביץ: דיברו פה על הילדה הזאת, שהיום היא בחורה, ותיארה את המצוקה שלה.
דליה זליקוביץ: אבל את דיברת על אחת.
דליה זליקוביץ: אותה מצוקה של אותה ילדה, שהיום היא נערה, יש לא רק לה אלא לכל מאות-אלפים של נפגעי התקיפה המינית בסיטואציות השונות.
דליה זליקוביץ: כלומר אנחנו לא מעוררים פה רק את אותה ילדה, שאצלה זה הפוקוס, וזה נורא ואיום, אלא אנחנו מדברים על כל השאר, שחוו את החוויה הזאת, ועכשיו אומרים: יופי, כוכב ריאליטי חדש.
דליה זליקוביץ: הנושא של כתיבת תקנון אתי – ברור שאנחנו צריכים לעשות את זה.
דליה זליקוביץ: התחלנו לעשות את זה.
דליה זליקוביץ: אילן אמר לי שאנחנו בשלבים מתקדמים יחסית, אבל זה לא מספיק.
דליה זליקוביץ: אמרתי שתמיד אנחנו מפגרים אחרי המציאות, כי אף אחד לא העלה על דעתו שייתנו כדורים לסימום אנשים, וגם אף אחד לא העלה על דעתו, שייקחו עברייני מין, וישימו אותם כוכבי טלוויזיה.
דליה זליקוביץ: כשיש לנו חברי כנסת שעשו עבירה כזו או אחרת, ונמצאים פה בכל זאת – מישהו בחר בהם.
דליה זליקוביץ: פה הקהל לא יכול לבחור, אלא תוקעים לו את זה במסך, והם צריכים לראות את זה כל הזמן.
דליה זליקוביץ: זו הבעיה פה.
דליה זליקוביץ: לכן יש פה הבלמים שלנו, שאנחנו צריכים לתת עליהם את הדעת – אמנם אחרי שזה קרה, לצערנו הרב.
דליה זליקוביץ: לא היינו צריכים בכלל להגיע לכאן.
דליה זליקוביץ: גם אם הקוד האתי אינו ברור, עובדה שיש פה קבוצה שזה כן ברור להם, ויש פה קבוצה שזה כן ברור להם.
דליה זליקוביץ: קוד אתי הוא דבר שנשפט בעיניים שונות, כמו ששמענו פה שתי חוות דעת שונות.
דליה זליקוביץ: הקוד האתי יחייב לרף מינימלי.
דליה זליקוביץ: אני מצפה גם מעבר לזה.
דליה זליקוביץ: תמיד אנחנו צריכים לומר, עד איפה אני מתערבת להם בחיים, ומה זכות הציבור או מה זכות הדיבור.
תהילה אלטשולר: צר לי שאני צריכה להיות במקום שבו אני מגוננת על ה- - - המגונה של הסטיות מכל סוג שתוכניות הריאליטי מהוות בציבוריות הישראלית, אבל התחושה שלי היא שהעשייה החקיקתית ואפילו הרגולטורית בעניין הזה לא תישא פירות.
תהילה אלטשולר: מבדיקה לא מאוד מעמיקה, אבל די מעמיקה שערכתי בימים האחרונים, אני מסכימה עם מה שאמרה פה אילת מצגר – ההסדרה הישראלית בתחום תוכניות הריאליטי היא החודרנית בעולם המערבי.
תהילה אלטשולר: אני לא מכירה מדינות שאנחנו צריכים להסתכל עליהן כדוגמה, שהסדירו את הדבר הזה בצורה כל כך פרטנית.
תהילה אלטשולר: עם זאת, כלל רגולציית הטלוויזיה בעולם הולכת לכיוון משתף.
תהילה אלטשולר: הסיבה לכך היא לא רק של יופי נפש אלא סיבה פרקטית מאוד.
תהילה אלטשולר: הרי כולנו יודעים שמה שלא יופיע בערוץ 10, יופיע באתר של ערוץ 10 באינטרנט.
תהילה אלטשולר: האתר הזה, כידוע, אינו מוסדר גם לא על-ידי החברים הנכבדים מהרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
תהילה אלטשולר: ככל שהטלוויזיה תתקדם, והדבר הזה קורה לנגד עינינו, לכיוון של צפייה כשאנחנו לא יודעים את מקור הפלטפורמה, ההסדרה תהיה יותר בעייתית.
תהילה אלטשולר: ואז נשאלת השאלה, מה צריך לעשות?
תהילה אלטשולר: פה אני רוצה לשים על השולחן ראשית את האמירה השחוקה אך הנכונה - תנו לצופים חכות ולא דגים.
תהילה אלטשולר: לא צריך להגן על הצופים בצורה של הסדרה חודרנית; צריך ללמד אותם לבחור נכון, ולהעריך בצורה ביקורתית את התכנים שהם צופים בהם.
תהילה אלטשולר: הרבה פעמים, כפי שקורה בסכסוכי צנזורה, הסכסוך עצמו יוצר יותר תשומת לב ממה שהיה קורה לו הדברים היו עוברים בשקט.
תהילה אלטשולר: אני לא אומרת שלא היה צריך להעלות את הנושא הזה לדיון; ודאי שהיה צריך להעלות אותו לדיון, אבל יש לזכור שזה המחיר שמשלמים כשכל פעם שמים את הפוקוס על אותו אדם – אני לא רוצה להזכיר אותו בשמו, אבל אין מישהו במדינת ישראל שלא יודע את שמו היום, וזה לעומת אותם 4 או 5 אחוזי רייטינג עלובים שהתוכנית הזאת היתה זוכה להם גם ככה, ועוד אורך היה יכול להסביר למה המדידה היא עוד יותר נמוכה מזה.
תהילה אלטשולר: הסיפור של תוכניות ריאליטי קיים בכל העולם.
תהילה אלטשולר: מחפשים להן אנשים גבוליים, ואם מחפשים אנשים נורמליים, זה רק כדי שיהיו מראה לאותם גבוליים שמביאים לתוכנית.
תהילה אלטשולר: ראיתי לפני שנה סכסוך מאוד מתוקשר באוהיו בארצות הברית – הפוך, אבל מאוד מעניין: מורה בבית ספר, שנחשדה בקיום יחסי מין עם תלמיד קטין.
תהילה אלטשולר: זה נחשב הסיפור שלנו, בהסכמה, אבל עם תלמיד קטין.
תהילה אלטשולר: כשזה התפוצץ, היא קיבלה תוכנית אירוח – זה מה שעושים אחרי שאדם משלם את חובו לחברה על תוכניות כאלה.
תהילה אלטשולר: הרגולטור לא העלה בדעתו להתערב, והדבר המשמעותי היה שיח ציבורי מאוד אינטנסיבי ומוקיע.
תהילה אלטשולר: הדוגמאות שהועלו פה קודם על אנשים שהוקעו מלשמש בכל מיני תפקידים כמו ועד\
תהילה אלטשולר: הורים, שאינם זוקקים שום כישורים לפי החוק, כאן נכנס המסר החברתי.
תהילה אלטשולר: ההוקעה צריכה להיות במישור הציבורי, במישור השיח, ולא במישור הרגולציה.
תהילה אלטשולר: היא לא יעילה, והיא גם פוגעת בזכויות אחרות.
תהילה אלטשולר: וגם כראייה לעתיד – רגולציית הטלוויזיה הולכת ומאבדת מהכוח שלה, וזה בעיקר כתוצאה ממגרש המשחקים העקום שנוצר בגלל מסרי תקשורת, שחלקם מפוקחים, ואחרים – לא.
תהילה אלטשולר: לכן החשיבות של סיווג וסימון של משדרים הופכת להיות מאוד משמעותית.
תהילה אלטשולר: אם צריכה לצאת קריאה מהמקום הזה - למשל, להקטין אלימות פיזית ואלימות מינית במסרי תקשורת שאנשים צורכים, זה צריך ללכת בצורה רוחבית ביחס לכל הפלטפורמות.
תהילה אלטשולר: היום הייתי מנסה להגיע להסכמים עם כל יצרני התוכן בעברית, שאינם מחויבים לעשות את זה, על בסיס וולנטרי, לסמן ולסווג את התכנים שילדים ואנשים צורכים היום, ואז ללוות את זה בתוכנית מעטפת מצד ספקי האינטרנט, שיחויבו להציע – לא לצנזר חלילה – למי שחפץ בזה, לסווג ולסמן ולמנוע גישה של אוכלוסיות מסוימות או של ילדים לתכנים בוטים עם אלימות כזו או אחרת.
תהילה אלטשולר: הטמעה של הסיווג והסימון היא הכלי היחיד שיכול היום לשרת את המטרה הזאת של מניעת כניסה של דברים כאלה לעולם.
תהילה אלטשולר: אם זה לא יהיה השתתפות של עבריין מין, מחר זה יהיה השתתפות של עבריין מסוג אחר או, כפי שאומרים פה אנשי הרשות השנייה, סוג של תופעה תפלצתית אחרת, שאנחנו עדיין לא מעלים אותה על דעתנו, והשאלה, האם נרוץ כל פעם אחרי כל תופעה, או נאמר:
תהילה אלטשולר: השוק היום נמצא במצב שבו תסווגו, תסמנו – אנחנו איננו חפצים לראות את זה, וזה הלחץ הגדול ביותר שאפשר להפעיל על יצרני תוכן, כי אם יהיו מספיק אנשים שיגידו בקול רם: אנחנו לא רוצים עבריין מין בתור יושב-ראש ועד ההורים, אנחנו לא רוצים עבריין מין בתוכנית הריאליטי שבה אנחנו צופים – לשם השוק יתיישר.
תהילה אלטשולר: משחקי חתול ועכבר בהקשר הזה לא מסייעים.
תהילה אלטשולר: ועם כל הצער שיש לנפגעת המסוימת הזאת, צריך לזכור שבחברה הטרוגנית סף הסיבולת, שגם בתי המשפט מגוננים עליו כל הזמן, צריך להיות מאוד גבוה.
תהילה אלטשולר: אנשים צריכים להיות מסוגלים להכיל גם את הידיעה וגם את ההיחשפות למסרים יחסית מאוד בוטים.
תהילה אלטשולר: לכן בית המשפט כל הזמן משתמש במילים של ודאות קרובה לפגיעה חמורה וכו'.
תהילה אלטשולר: זה חלק מהזכות לחופש ביטוי.
תהילה אלטשולר: עצוב לי שאני נמצאת פה היום כדי להציג את הזכות לחופש ביטוי ככוללת הגנה על עבריין מין, אבל צריך לזכור שהמחוקק, ובטח לא הרגולטור – אינו יכול לרוץ אחרי יצרני תוכן, ולהגביל אותם כל הזמן.
תהילה אלטשולר: גם הסעיף שהקראת מתוך חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו פורש על-ידי בתי המשפט לאורך השנים, אפילו כשלא דובר בתוכן אלא בפרסומת, ונאמר שתוכנית ריאליטי היא באמצע הדרך בין פרסומת לבין תוכן יותר גבוה – גם אז בית המשפט סירב באופן תקיף להתערבות של הרשות השנייה, ואמר: רק במקרים מאוד קיצוניים אפשר להגביל תכנים.
תהילה אלטשולר: האם המקרה הזה הוא המקרה?
תהילה אלטשולר: ייתכן, אבל צריך לזכור שהוא תמיד מתחיל מדרון חלקלק מצד אחד, ומצד שני, פרקטית היום הרגולציה הזאת אינה יעילה.
תהילה אלטשולר: צריך לחשוב באופן מאוד יצירתי, אבל שהוא צופה פני עתיד, על פתרונות יותר יעילים, והם רגולציה יותר משתפת, כמו שראינו עכשיו, סיווג וסימון יותר טוב, ותפישה יותר נכונה של כלים לאוריינות של הקהל.
ורד סוויד: עליזה, אני רוצה לברך אותך, שבחרת לפתוח את מושב הכנסת בדיון החשוב הזה, ולקהל שהגיע לכאן מעבר למרכזי הסיוע וארגוני הנשים ומרכז נגה, לכל ההרכב שהגיע מהתקשורת, ועם קולות אחרים ממה ששמענו בשנים קודמות.
ורד סוויד: לדעתי, יש כן מקום ללכת בכיוון של חקיקה, ושאת תובילי יוזמה.
ורד סוויד: כששאלנו את זה באמירת אגב על שם ידוען אחר שאנס, האם אותו הייתם מקבלים לתוכנית, התשובה היתה מיידית: לא.
ורד סוויד: עכשיו את אותו מבחן בוזגלו אנחנו צריכים להחיל על כל התוקפים מינית.
ורד סוויד: תוקף מיני, גם כשהוא מורשע בתקיפה של אשה אחת או של ילדה אחת או של ילד אחד, הרבה פעמים זה קצה קרחון שמאחוריו מסתתרים הרבה מאוד ילדים, ילדות, נערים, נערות, שלא העיזו להתלונן, ושהשתיקו את כולם.
ורד סוויד: כמו שהמחוקק אמר את דברו, ולא מאפשר לאנס לחזור לאותה סביבת מגורים, הטלוויזיה היא יותר מסביבת מגורים; היא קיימת בכל בית, והיא לא יכולה להיות תלויה באתיקה או ברצון טוב.
ורד סוויד: אני מדברת פה גם על נזק אמתי של קורבנות תקיפה מינית, וכמי שליוותה וטיפלה בנשים, וחוותה את זה על בשרה, עם כל הזכויות של משוללי החופש וזכות חופש הביטוי, כשאנחנו שוקלים את המחיר של קורבנות תקיפה מינית, שמתמודדים אתו לכל החיים, ואת הדימום שזה מעורר מההתחלה – אם אנחנו כחברה מודדים את זה באחוזי רייטינג, אני לא חושבת שאחוזי רייטינג זה המדד.
ורד סוויד: אני חושבת שצריכה להיות אמירה מאוד בולטת.
ורד סוויד: אני חושבת שאם היו דנים בניאו נאצי שמתחזה ומגיע לתוכנית טלוויזיה, היה קונצנזוס, ולא היו מאפשרים לו להגיע.
ורד סוויד: דווקא בגלל שיש היום קולות חדשים ויש תקדים של תקנון וכו', שתובילי את זה לכיוון חקיקתי לעברייני מין ועברייני אלימות, לעשות סוג של שימוע.
ורד סוויד: אני חושבת שאי-אפשר לקרוא לאדם משוקם, אדם שבא לספר את סיפור החיים בלי תעודת יושר, ומעלים את השנים המשמעותיות האלה של העבירה.
ורד סוויד: אני חושבת שצריך להיות חוזה שלכם עם כל מועמד או מועמדת שמגיע לתוכנית, שאם הוא הסתיר את הפרטים האמתיים מעברו, הוא לא יכול להיות - לא גיבור הישרדות ולא שום גיבור ריאליטי.
ורד סוויד: אני סומכת עליך ועליכם, שתמצאו את המנגנון הנכון, גם אם הוא לא יהיה חקיקתי, והוא יהיה בסופו של דבר בתקנון אתי, אבל צריך לדון במקרים הבאים.
ורד סוויד: ראיתי נטייה של מקומות לפרסם את הצד של האנס, את הצד של התוקף.