GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריקי רט: בציבור החרדי אנחנו ממש לא רואים היום מספיק ייצוג בתקשורת הכללית.
עדינה בר שלום: אנחנו השנה פותחים תקשורת ומדעי המדינה.
ריקי רט: זה מה שבאתי להגיד, אוקיי, אז אני שמחה מאד מאד לשמוע.
עדינה בר שלום: תכנית BA בתקשורת לנשים.
ריקי רט: אני מאד שמחה לשמוע על זה, אבל אני מאד אשמח לראות גם את הבוגרות משתלבות בשוק הכללי.
ריקי רט: אנחנו יודעים שבשוק התקשורת החרדי, פעם אם ריקי רט הייתה חותמת על ידיעה-.
ריקי רט: אני אישית, זאת אומרת אני לא כל כך מבוגרת, אני בת 32 והייתי כותבת בתחילת דרכי בעיתון 'משפחה'.
ריקי רט: אז פעם היו כותבים ר.
ריקי רט: רט, אחר כך זה נהיה רבקה רט, כי אסור לכתוב ריקי, חס וחלילה, כי זה שם חיבה.
ריקי רט: זה לא עניין של סמנטיקה בלבד, אלא הייתי שמחה לראות נשים שהן כותבות גם מאמרי דיעה וגם את החלקים הפוליטיים, ולא רק את המתכונים ואת העצות לגידול ילדים.
ריקי רט: אני אשמח במסגרת העבודה שלי לקדם ולחשוף את כל העבודה הנפלאה שאתן עושות כאן, שאפילו אני, שאני באמת מכירה הרבה, הופתעתי לגלות כאן הרבה נשים מדהימות.
ריקי רט: בכובע השני שלי אני חברה בעמותת בת מלך, למניעת אלימות במגזר החרדי והדתי; וצילית, שהיא יושבת ראש העמותה, תרחיב בנושא.
צילית יעקבסון: צהריים טובים, שמי צילית יעקובסון, יושבת ראש עמותת בת מלך, ואני שוב מצטרפת ומברכת באמת על נתינת הבמה המאד מכובדת להשמיע את קולן של הנשים הדתיות והנשים החרדיות.
צילית יעקבסון: אנחנו באנו לכאן, עמותת בת מלך, ואני תיכף אפרט בכמה מילים על העמותה, להשמיע את קולן של נשים שעוד פחות נשמע.
צילית יעקבסון: עמותת בת מלך מפעילה מקלטים לנשים דתיות, נשים חרדיות.
צילית יעקבסון: זה שני המקלטים היחידים במדינת ישראל שמותאמים לנשים דתיות, נשים חרדיות, על כל הקשת.
צילית יעקבסון: נשים דתיות לאומיות, חרדלי, חרדי, חסידי, ליטאי.
צילית יעקבסון: מתוך 14 מקלטים כלליים שיש במדינת ישראל, אלה שני המקלטים היחידים שיש.
צילית יעקבסון: יש לנו מקלט אחד בירושלים, מקלט אחד במרכז, שהקשיים שאישה נאלצת לנוס על נפשה מבית, ולהגיע למקלט, כאשר כלו כל הקיצין, ולא נמצאה שום אלטרנטיבה אחרת במסגרת הקהילה או במסגרת אחרת, והיא נאלצת להגיע למקלט לנשים מוכות, זה מצב שהוא קשה ביותר.
צילית יעקבסון: אישה חרדית שנאלצת להגיע למצב הזה, מצבה הוא קשה ומורכב פי כמה.
צילית יעקבסון: הסביבה.
צילית יעקבסון: ההתמודדות עם הקהילה, עם החרם.
צילית יעקבסון: ההתמודדות עם הילדים.
צילית יעקבסון: ההתמודדות מול פערים רבות, ויש אין ספור של סיפורים, מול בעל, כשבכל זאת ההתמודדות מול ממסד רבני, ממסד גברי חרדי, כשלבעל יש יותר יכולות, יותר קשרים, השיח נעשה דרכו.
צילית יעקבסון: ההתמודדות שלה ושל הילדים, כשהיא מגיעה למצב הזה, מול כל אישה אחרת שנאלצת להגיע למקלט לנשים מוכות, אישה דתית חרדית שנאלצת להגיע, הקושי והכאב והמורכבות הם גדולים ויש כאן הרבה מאד היבטים נוספים שצריכים לתת עליהם את הדעת, וקולן של הנשים האלה לא נשמע, וברור שהוא לא נשמע.
צילית יעקבסון: אנחנו גם מפעילים הוסטל לנערות חרדיות בסיכון, בשם ניגונים, שזה עלה כבר בנושא אחר של נערות בסיכון.
צילית יעקבסון: זה נושא של נשים שחוות אלימות, על כל הסוגים, ומגיעות למקלטים, זה בהחלט דבר ומקום שהיינו שמחות להציף אותו, להעלות אותו, גם מההיבט של המודעות למה קורה לנשים כאלה, ואיך אפשר כן להשמיע את קולן; וגם מהיבטים נוספים שפנינו והיינו שמחות לקדם את זה בחקיקה.
צילית יעקבסון: פנינו לשר הרווחה בעניין התקצוב הכללי של המקלטים, שאין התייחסות, אין הפרדה.
צילית יעקבסון: התקצוב הוא לכל אישה שמגיעה באשר היא, בין אם היא מגיעה ללא ילדים, אם היא מגיעה עם ארבעה או חמישה או שישה ילדים, או שמונה, התקצוב הוא זהה.
צילית יעקבסון: במדינת ישראל, כשאישה מגיעה למקלטים שלנו, היא מגיעה עם ילד, שניים, שלושה, גם שישה ושבעה.
צילית יעקבסון: היא גם מגיעה בהיריון.
צילית יעקבסון: הייתה בר מצווה לפני שבועיים, היו שתי בריתות בחודשים האחרונים.
צילית יעקבסון: וזה דברים וזה נושאים שצריך לתת עליהם את הדעת, צריך לקדם, כי אין מי שישמיע את קולן.
לאה וינדר: סליחה, אם אני יכולה רק להוסיף משהו, אם יורשה לי.
לאה וינדר: אני הגעתי לארגון בת מלך, אחרי שחוויתי אלימות פעם אחת ויחידה, אלימות פיזית, אבל שכמעט קיפדה את חיי.
לאה וינדר: הגעתי אליהם גמורה והם הרימו לי את הראש ונתנו לי תקווה, ובזכותם אני כאן.
לאה וינדר: וכאן זה המקום להגיד להם תודה.
לאה וינדר: תמשיכו עם המעשים שלכם.
לאה וינדר: הם עוזרים בתכלס גם אחר כך.
ניקול דהאן: אחרי שהן יוצאות מהמקלט והן מתגרשות - - - -
צילית יעקבסון: אנחנו נותנים גם ייצוג משפטי.
צילית יעקבסון: אני גם מייצגת את הנשים, אני עם עוד כמה עורכות דין מייצגות את הנשים שנמצאות במקלט באמת, מול הבעלים, בבית המשפט, בבית הדין הרבני.
צילית יעקבסון: יש דירת מעבר, אנחנו מנסים לסייע גם לנשים כשהן עוזבות את המקלט.
צילית יעקבסון: יש לזה הרבה מאד היבטים שנשמח לקדם.
צילית יעקבסון: אני מניחה שזה לא היום, אבל יש עוד הרבה מאד נושאים, הרבה מאד היבטים שצריך לתת עליהם את הדעת ואפשר ביחד.
פנינה הירש: שמי פנינה הירש ואני מפקחת במינהל מדע וטכנולוגיה במשרד החינוך.
פנינה הירש: אני רק רוצה לציין שיש לנו בשנים האחרונות פריחה של פתיחת מגמות טכנולוגיות לבנות, במחשבים, בחשבונאות, בעיצוב, בחינוך לגיל הרך, בבתי הספר התיכוניים.
פנינה הירש: כן.
פנינה הירש: ממש פריחה.
פנינה הירש: והדיאלוג שנוצר בינינו הוא מרתק והוא פשוט יוצא מן הכלל.
פנינה הירש: זה קשה לפעמים להקהיל דברים, אבל זה מלמד אני חושבת את שני הצדדים.
פנינה הירש: לי כמפקחת על מגמת חינוך לגיל הרך ומערכות בריאות, יש ניסיון נפלא.
פנינה הירש: גמרנו עכשיו לכתוב יחד מקראה לספרות ילדים חרדית, ראשונה מסוגה, באישור סמינר וולף, עם פרופסור מירי ברוך, שזה לא פשוט.
לואיזה נמיצוב: שלום, שמי לואיזה נמיצוב, אני ממשרד הכלכלה, האגף להכשרה מקצועית, היחידה לקידום נשים ופיתוח כישורי עבודה.
לואיזה נמיצוב: אני מייצגת את המשרד, אבל אם אני אתמקד יותר ביחידה שלנו, שפועלת כבר למעלה מעשור, אחוז גבוה מאד מהתקציב שלנו הופנה תמיד למגזר החרדי, לקידום נשים במגזר החרדי.
לואיזה נמיצוב: יזמנו פרויקטים מיוחדים, למשל יועצות לנושא תעסוקה וסמינרים במגזר, קורסים מיוחדים, יזמות עסקית לנשים.
לואיזה נמיצוב: ואני פשוט שולפת ככה רק שני דברים שעלו במשך כל התקופה הזאת, הצורך בתעסוקה של נשים בגילאי 45 פלוס.
לואיזה נמיצוב: כן, אז זה נושא אחד, רק בכותרת.
לואיזה נמיצוב: והדבר השני שהועלה, זה תעסוקה פוגענית בתוך המגזר עצמו, שנשים העלו.
לואיזה נמיצוב: כסף שחור, לא מנפיקים תלושי שכר, זה אופייני למגזרים המודרים, אז שני הנושאים האלה.
לואיזה נמיצוב: כן, אז אני הבנתי פשוט את הפער, כי היא מדברת על עניין של השכלה גבוהה, ויש את נושא השוברים אצלנו במשרד, שכן נותנים, אבל לסיעוד, כנראה לא להשכלה גבוהה.
לואיזה נמיצוב: זו הכשרה מקצועית ולא השכלה גבוהה.
לואיזה נמיצוב: זה הפער ביניהם.
לואיזה נמיצוב: רק רציתי להוסיף איזה פן אישי, שאולי זה מראה משהו על פתיחות במשרדי ממשלה.
לואיזה נמיצוב: אני סיימתי שנה שלישית עכשיו לימודים בתורת הנפש של הרב גינזבורג, וזה אושר לי מטעם העבודה, יום בשבוע.
לואיזה נמיצוב: אני מקווה שזה לא יופסק, וזה באמת פריצת דרך.
לואיזה נמיצוב: יש פה עוד חברה שלומדת איתי, וזו גם התקרבות למגזרים השונים, גם הבנה.
לואיזה נמיצוב: תבורכי.
לואיזה נמיצוב: אני זוכרת את הוועדה לקידום מעמד האישה לפני 15 שנה, מזג אוויר אחר היה, אז תודה רבה.
אילנה לכר: שמי אילנה לכר, ולי אין הרבה מה להוסיף.
אילנה לכר: אני משדולת הנשים.
מירי שניאורסון: שמי מירי שניאורסון, אני גרה בכפר חב"ד, אני אמא לשישה ילדים וסבתא לחמישה נכדים.
מירי שניאורסון: אני אומרת את זה דווקא בגלל ריבוי התפקידים במגזר החרדי, שלכולן יש פה מן הסתם לא מעט ילדים.
מירי שניאורסון: יש בטח מאות ילדים ונכדים סביב השולחן הזה, ובאמת מעבר לדברים שאנחנו מתעסקים בתור נשים – תעסוקה וכלכלה והשכלה וניהול בית וכו' וכו', אז יש לנו גם את עתיד עם ישראל, שנמצא אצלנו הנשים.
מירי שניאורסון: אני חברה בארגון נשי ובנות חב"ד, שזה הארגון שמונה 10,000 נשים חרדיות ברחבי הארץ.
מירי שניאורסון: רק ביום חמישי האחרון התאספו 7,000 מהן בבנייני האומה בירושלים, בשני מחזורים, כיוון שהוא לא יכול להכיל את כל כמות הנשים.
מירי שניאורסון: באמת כל הנשים שם קיבלו העצמה – לצאת ולתת כוח בביתן ובמשפחתן.
מירי שניאורסון: אני מגיעה מעולם העסקים.
מירי שניאורסון: במשך יותר מ-20 שנה יזמתי, מנכ"לתי וניהלתי את רשת קידישיק, של בגדי ילדים, 18 חנויות, ויותר מ-600 בנות חרדיות עברו אצלנו בתור עובדות מעסיקות.
מירי שניאורסון: אז אני מכירה את כל האתגרים בלהעסיק נשים חרדיות ולהשאיר אותן ולגרום להן ולהעצים אותן; והיום אני עוסקת בהעצמה, זאת אומרת נותנת מניסיוני לנשים אחרות שרוצות להקים עסקים.
מירי שניאורסון: ביום שלישי הבא יהיה לנו כנס בפתח תקווה, שעוד מעט שושי תספר עליו, כדי להעצים נשים חרדיות, קוד ההצלחה בעסקים.
מירי שניאורסון: אני יכולה להגיד לכם שאני עצמי עברתי אימון של קוד ההצלחה בעסקים אצל הגברת שושי אורון, ובאמת הייתה לי פריצת דרך מאד גדולה, כי ידעתי איך למכור בגדים, אבל לא ידעתי איך למכור את עצמי, ושם עברתי עוד משהו, עוד משהו נפתח, ואני מקווה שבאמת רק מפה יכולה לבוא ישועה גדולה.
שושי אורון: בוקר טוב ,שמי שושי אורון.
שושי אורון: במקצוע המקורי שלי אני אדריכלית, בוגרת הטכניון, באה מעולם החומר, מעולם העסקים ומהעולם החילוני.
שושי אורון: בשנת 2003 התחברתי באופן מדהים לייעוד המואר של נשמתי, ואמרתי שאני עוברת מאדריכלות של הצלחה בפרויקטים ובתים לאדריכלות של הצלחה בחיי הנשים.
שושי אורון: ואז הקמתי את קרן אור ראשונה, וקרן אור ראשונה במשך 10 שנים עשתה פריצת דרך עם אנשים, זוגות, משפחות, חברות, ארגונים, פשוט לא זוכרת להגיד.
שושי אורון: אני לא עצרתי לרגע, רק להביא את האור והאהבה לכל פינה ביקום.
שושי אורון: וכששואלים אותי מה המקצוע שלי – אני אומרת אהבה, כשיש אהבה – יש הכל.
שושי אורון: פיתחתי שיטה שנקראת – המסלול לדיוק תוצאות.
שושי אורון: זאת שיטה שזכתה בברכה ובהסכמה של גדולי ישראל, זאת אומרת כל הדרך לכל העולם החרדי.
שושי אורון: כבוד הרב חיים קנייבסקי ועוד רבנים גדולים, והתכנית הזאת פתוחה.
שושי אורון: המסלול לדיוק תוצאות הוא דרך להשגת מטרות.
שושי אורון: התכנית מאפשרת לכל אישה לדעת מה באת היא רוצה וגם איך להשיג את זה, באמצעות כלים.
שושי אורון: בקבוק זה כלי לשתות מים.
שושי אורון: אני זקוקה תמיד לכלי ואני אקח מים ואשפוך על השולחן, אני לא אוכל לשתות.
שושי אורון: אבל כשיש לי בקבוק, אז זה כלים.
שושי אורון: אתה לא צריך אותי, אתה למד את הכלים ואתה יכול לבד לקחת אותם, ולפרוץ דרך בכל תחום.
שושי אורון: תחום אישי, זוגי, משפחתי, מקצועי, חברתי, בריאותי.
שושי אורון: פיתחתי חמש תכניות, שנקראות: 1.
שושי אורון: תכנית הצלחה משפחתית.
שושי אורון: 2.
שושי אורון: היכולת לאהוב, זוגיות במשפחה ושיתופי פעולה.
שושי אורון: 3.
שושי אורון: קוד ההצלחה בעסקים, שזה אנחנו מקדמים עכשיו מעשית, תכנית שאני מזמינה כל אחת ואחת מכן לעשות את המהלך, ביום שלישי להגיע אליו.
שושי אורון: הוא מסובסד וממומן על ידי תורמים.
שושי אורון: הוא ליום שלם, כולל ארוחת צהריים 70 שקלים, עם הרב - - -
שושי אורון: אז אני רק אגיד עוד דבר קטן.
שושי אורון: והדרך הזאת, אני אחלק לכם, אני לא באתי למכור כאן כלום.
שושי אורון: אני באתי כדי לקחת את כולן צעד אחד קדימה, ונעשה את זה.
שושי אורון: מירי מופיעה בכנס, גם - - -
שושי אורון: רגע, אני רוצה לברך עוד דבר.
שושי אורון: אני רוצה לברך את כולן, את כולנו בפריצת הדרך, שיהיו לנו שמחה בלב ואהבה בלב, אור בעיניים וכוח ברגליים, שנזכה כולנו לעשות אגודה אחת ולהגיע רחוק כפי שאפשרי, כי רק המקום של אחדות היא הטהרה וההצלחה.
שלהבת חסדיאל: שלהבת חסדיאל, חרדית גאה, עיתונאית ואשת תקשורת, יוזמת מגזין פיין סטייליש, עוסקת בייזום עסקי בעיקר בנדל"ן, ומרצה בנושא המגזר החרדי, נשים חרדיות בחברה הישראלית.
שלהבת חסדיאל: אני חושבת שכמעט כל קבוצה באוכלוסייה יכולה לומר על עצמה שהיא מקופחת, אבל לנשים החרדיות לא תמיד יש את היכולת לומר זאת, וגם אין איפה.
שלהבת חסדיאל: אז לכן הדיון חשוב בעצם קיומו.
שלהבת חסדיאל: אז קודם כל תודה עליזה על העוצמה והיזמה הזו.
שלהבת חסדיאל: אני מקווה שנדע להשפיע.
שלהבת חסדיאל: צריך לציין שהדיון הוא נגד הממסד ולא נגד המפלגות.
שלהבת חסדיאל: כל יזמה תצטרך הכרה ערכית ממסדית, צריך לזכור את זה.
שלהבת חסדיאל: היוזמה מבורכת וצריך מודעות ציבורית.
שלהבת חסדיאל: צריך לבחון מה היא תקרת הזכוכית של אישה חרדית.
שלהבת חסדיאל: אני חושבת למשל בתחום התקשורת הפנים מגזרית, יש מקומות שאין כבר תקרת זכוכית שאפשר לשבור אותה.
שלהבת חסדיאל: רואים תמורות במגזר בתחום הכלכלה, בתחום התעסוקה, בתחום הרווחה.
שלהבת חסדיאל: צריך לבחון שדווקא השנים הקרובות לא יעצרו את זה.
ורד פאר-סויד: אני רוצה להצטרף לברכות, לברך אותך על היזמה.
ורד פאר-סויד: שוש העלתה את זה ממש במילים של תפילה, מכל הלב.
ורד פאר-סויד: הוצגו פה מגוון של נושאים, החל מצד אחד מההתמודדות עם האלימות, שהיא קשה בכל מקום, אבל אני חושבת שאין ספק שבאוכלוסייה החרדית ההשלכות הרבה יותר קשות בה, לאזור אומץ וללכת להתלונן ולהגיע למקלט, והחשש אחר כך של חזרה לקהילה.
ורד פאר-סויד: ודרך הייצוג המשמעותי ביותר, שזה בתקשורת, כמו שריקי רט ציינה, ושוש אורן בעסקים, ועדינה באקדמיה, ששם זה באמת פריצת תקרת זכוכית.
ורד פאר-סויד: במקביל יש כל הזמן, אנחנו רואים עם ההישגים בשנה האחרונה מתמודדות נשים חרדיות לבחירות למועצות המוניציפאליות גם בצפת, גם בפתח תקווה.
ורד פאר-סויד: אבל יחד עם זה בעיות שקורות לנו מדי פעם, החל מהנושא של הדרת נשים, שהסמליות שלו היא בתחבורה הציבורית, אבל אנחנו יודעות שהוא קורה לא רק בתחבורה הציבורית.
ורד פאר-סויד: ואני מאמינה שבשילוב כוחות של הפורום הזה, ויש דוגמאות לפעילות ייחודית שנעשית בבית שמש, שנשים ביחד מקדמות בכל המגזרים.
ורד פאר-סויד: אני מאמינה שגם פה, מכל המגזרים ביחד שנמצאים כאן, בהובלה שלך, עליזה, נוכל לקדם ולפרוץ גם בנושא שבירת תקרת הזכוכית במגזר החרדי לנשים.
מנוחה אבר: קודם כל תודה.
מנוחה אבר: ואני חושבת שאני גם אמרתי מהמקום הזה של השולחן העגול.
מנוחה אבר: אם נכבד אחד את השני, אבל הנושא הזה של הפחד הוא מרחיק.
מנוחה אבר: להיפך, אני כל הזמן מנסה לחשוב איך מפוגגים את הפחד ומתחילים עם תהליכים של אמון.
דניאלה גולן: אפשר להעיר מילה?
רינה כהן: שלום לכולם.
רינה כהן: שמי רינה כהן ואני משתייכת למעגלים, לשלושה מעגלים ששייכים למועצה הלאומית של נשים יהודיות.
רינה כהן: יש דבר כזה.
רינה כהן: אני משתייכת למועצת ארגוני נשים ושם אני יושבת ראש הוועדה לחינוך ומשפחה, ואני משתייכת למועצה הירושלמית שעדנה מובילה בעיר ירושלים, למעמד האישה.
רינה כהן: אני עצמי, מעבר להשתייכויות הללו, הקמתי את המועצה הציבורית להורים בישראל, ועל זה אני רוצה לדבר מילה אחת.
רינה כהן: המועצה הציבורית להורים בישראל כוללת את כל המרכיבים בחברה הישראלית.
רינה כהן: באמת יושבים מסביב לשולחן עגול, עם אג'נדה משותפת.
רינה כהן: לא מסכימים על הכל, אבל יש דיאלוג בין כל המרכיבים בחברה הישראלית, מאיפה שתגידו עד איפה שתגידו.
רינה כהן: כולם.
רינה כהן: אני רוצה לומר שתי מילים על מה שיש כאן ועכשיו, זה מה שחשוב בעיני.
רינה כהן: יש עוצמה אדירה בתוך החדר הזה.
רינה כהן: אני חושבת שמצווה על כולנו לחשוב איך אנחנו משתמשים בעוצמה הזאת כדי להעצים את כולן ביחד, נשים למען נשים, לא מול מישהו אחר, אלא למען עצמנו.
רינה כהן: הייתי מאד רוצה שתצא קריאה מהשולחן העגול הזה, ברוח הדברים שלך, יושבת ראש הוועדה, וברוח הדברים של חברת הכנסת שיצאה, על ברית נשית להעצמת נשים.
רינה כהן: לא נגד אף אחד אחר.
רינה כהן: בעד עצמנו.
רינה כהן: כי אם אנחנו רוצים שינוי בחברה הישראלית, ואנחנו כולנו רוצות שינוי בחברה הישראלית, עדינה, נכון?
רינה כהן: ממש.
רינה כהן: אנחנו צריכות אחת את השנייה ואנחנו לא יכולות לוותר על אף אחד.
רינה כהן: אנחנו צריכות אחת את השנייה.
רינה כהן: בואו נחשוב איך אנחנו יוצאים ובאמת משמיעים איזה קול משותף, לגבי הסוגיות שעל סדר היום זה מאה אחוז.
רינה כהן: אבל אני ברשותך רוצה להציע ולתרום את חלקי, אם אפשר, לתכנית אסטרטגית.
רינה כהן: זה שיש תקשורת ובריאות וזה, זה נכון.
רינה כהן: אבל כדי לאחד את הכוחות וכדי להשתמש בהן, כמו שנשים יודעות להשתמש בכוחות בצורה הכי יעילה והכי מועילה, הייתי הולכת לתכנית אסטרטגית, חמש שנים, לא יודעת כמה זמן, תכנית אסטרטגית למצב יותר נכון לגבי כל החברה הישראלית, את הנשים בתוך החברה, על כל הצבעים שלהן.
רינה כהן: ואז אנחנו באמת צריכות ברית.
שפרה קרימלובסקי: שפרה קרימלובסקי.
שפרה קרימלובסקי: אלף אני נהנית לראות כאן כל כך הרבה נשים חרדיות, בגלל שלמעשה הייתי די פורצת דרך במגזר שלנו.
שפרה קרימלובסקי: אני בעלת משרד לתקשורת שיווקית, שזה היה המשרד הראשון שקם על ידי אישה, או בכלל קם משרד כמשרד.
שפרה קרימלובסקי: בשנת 1973, אחרי מלחמת יום כיפור, אני הקמתי ארגון נחל"ה, שראשי התיבות שלו – נשים חרדיות למען החיילים.
שפרה קרימלובסקי: אז מאז, כל כך הרבה עשייה שאני שומעת פה, אני באמת נרגשת.
שפרה קרימלובסקי: למעשה, אני רציתי להיות פה ואני תומכת במנוחה, מהסיבה שאני חושבת שקצת נוצר איזה שהוא בלגן במערכת היחסים בין המגזר החרדי ולשאר המגזרים.
שפרה קרימלובסקי: המגזר החרדי מרגיש מאד מאד מאוים על ידי הממשלה הנוכחית.
שפרה קרימלובסקי: יחד עם זאת, קצת התבלבלו היוצרות, לא בקרב המגזר החרדי, עם התמורות שחלו בו, מה שמוגדר החרדי החדש.
שפרה קרימלובסקי: המגזר גדל מאד, אבל עדיין ישנה קבוצה מאד גדולה של החרדי הישן, והחרדי הישן לא כל כך מהר יוכלו להפוך אותו ולדעתי גם בכלל לא יהפכו אותו, לחרדי החדש.
שפרה קרימלובסקי: והנה כך צריך להתחשב בחרדי הישן, בגלל שהחרדי החדש, כאשר החרדי הישן הסתגר ויאלץ להסתגר בגלל מה שהוא מרגיש מאוים, החרדי החדש יחבור אליו.
שפרה קרימלובסקי: אז כך שעל כל הדברים האלה צריך להתנהל מאד מאד בעדינות ומאד מאד בתבונה.
שפרה קרימלובסקי: ניתן.
שפרה קרימלובסקי: אבל צריך לדעת איך לעשות זאת.
עדנה פרידמן: עדנה פרידמן, חברת מועצת עיר מירושלים, יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה.
עדנה פרידמן: דבר ראשון שעשיתי בקדנציה זה הקמת מועצת נשים עירונית, מתוך החשיבה שחייבים לזמן לשולחן מגוון כמה שיותר גדול כדי להגיע לחכמה המשותפת, ולראות עד כמה הדברים הם משותפים כדי לקדם דברים.
עדנה פרידמן: אני חושבת שראוי מתי שהוא גם לדון כדי לתת כלים יותר קונקרטיים לרשויות המקומיות, כי יש דברים שבאמת חייבים להיעשות פה בכנסת כחקיקה.
עדנה פרידמן: כל מיני פתרונות של חד הוריות שמקבלות פחות תנאים כשהן עובדות, כאילו שהמדינה מעודדת אותן לא לעבוד, ועוד כל מיני דברים שאני בטוחה שאת נתקלת בהם, וכאלה דברים שהרשויות המקומיות הן אלה שיכולות להיות יותר בקשר עם האוכלוסיות, הן מבחינת תקציבים, הן מבחינת יועצות לקידום מעמד האישה, מחלקות וכן הלאה, זה איזו שהיא נקודה שאני חושב שמתי שהוא ראוי לגעת בה.
עדנה פרידמן: עוד שתי נקודות שרק רציתי להציף.
עדנה פרידמן: בירושלים נכנס עכשיו, ואולי לזה התייחסו קודם בעניין של התעסוקה של גברים.
עדנה פרידמן: אז בזמנו אני הצפתי את הנושא הזה בתוך העירייה ואמרתי למה גברים, כאילו אם אתם מדברים על תעסוקת חרדים, צריך גם לנשים וגם לגברים, והבטיחו לי שזה לשניהם, אבל רק ראוי לבדוק, כי מה שהבנתי שאמרו שהשוויון המגדרי שעושים שם זה גברים חרדים ונשים ערביות.
עדנה פרידמן: אז הייתי בודקת את הנקודה הזאת, האם יש פה באמת - - -
לואיזה נמיצוב: זה נכון, החלטת ממשלה.
עדנה פרידמן: אז בעיני זה מה שמתאים פה לדיון הזה.
עדנה פרידמן: ונקודה אחרונה - - -
לואיזה נמיצוב: זו החלטת ממשלה.
עדנה פרידמן: אני זעקתי את הזעקה מיד כששמעתי את זה בתוך העירייה, אבל נשמע לי-, ואם יש פה את החיזוק של המשרד, אז זה המקום.
לואיזה נמיצוב: כן, כן, יש לי אפילו את המספר.
עדנה פרידמן: נקודה אחרונה שהייתי רוצה להציף, במכללה החרדית עם עדינה בר שלום, החל מהשנה הזאת לא נותנים לבנות שלא באות מהחינוך החרדי, כלומר בנות שגדלו בחינוך נפרד, דתי, לאומי, חרדלי וכן הלאה, המדינה לא מאפשרת להן ללמוד שם.
עדנה פרידמן: ואם אנחנו רוצים לדבר פה על שבירת מחיצות, אז אני חושבת שחייבים להתייחס גם לזה.
קריאה: זה אותו דבר גם במכללות בבני ברק.
עדנה פרידמן: בכל מקום שיש לו את הבעיה הזאת.
מירי בראון: שלום, קוראים לי מירי בר-און, ואני יושבת ראש הפורום לשוויון בנטל.
מירי בראון: קודם כל כאישה אני מאד מפרגנת ושמחה לשמוע את קולכן.
מירי בראון: אנחנו עוף מוזר פה מבחינתכן אולי, אבל דווקא זה אולי המקום להזכיר שבתור נשים, אימהות לילדים, מאד מאד היינו רוצות, אני וחברותי ומי שהקימו את הפורום לשוויון בנטל, שהיום נתפס כנאבק בנושא הגיוס של חרדים, ואנחנו לא נאבקים.
מירי בראון: אנחנו באמת מאמינים שכל אזרח כאזרח צריך לתרום, ויש לנו שוני בהשקפת עולם איך תורמים.
מירי בראון: אני חושבת שזה כן המקום שגם אתם תכירו אותנו, נשים, אימהות, עובדות, מפרנסות, עם אותן בעיות שיש לכל הנשים בכל מקום ובעולם בכלל, ותבינו שיש שני צדדים למטבע.
מירי בראון: ואולי דיברו כאן על פחדים, חששות, סטריאוטיפים וכל מה שאנחנו יודעים, אולי כשתשמעו את הצד שלנו, ששולחות את החיילים ולא ישנות בלילות, אולי אתן תבינו עוד משהו.
לורה ורטון: שלום, אני פה בכמה כובעים, אחד אני גם מהפורום לשוויון בנטל, ואני אגיד בקצרה שלנו חשוב באמת להיות חלק מהשותפות ולהשתתף איתכן במאבק, שאני חושבת שזה לטובת כולנו.
לורה ורטון: אני חושבת שאם הציבור החרדי רוצה להשתלב, אז אי אפשר - - -
לורה ורטון: רגע, יש לי עוד כובע.
לורה ורטון: הכובע השני, בתור חברה במועצת עיריית ירושלים, אני חברה בוועדה לקידום מעמד האישה עם עדנה, ובעניין של מלגות ותמיכה בסטודנטיות חרדיות, אני חושבת שזה נושא נורא חשוב.
לורה ורטון: אני יודעת, אני מרצה באוניברסיטה, וגם שם אין שוויון בהענקת מלגות ועזרה לתלמידות.
לורה ורטון: אני מעלה את הנושא, ואני גם מוכנה בשמחה לעזור, להביא את זה למל"ג ולדיונים של סנט של אוניברסיטה.
לורה ורטון: דבר שני, לגבי תעסוקת חרדים וחרדיות, אני הייתי דווקא בישיבה של הוועדה של איילת שקד, והם ציינו, אני חושבת בחלקו אודות לעדנה פרידמן והמועצה שלנו בירושלים, שהם כן ציינו שהמרכז לתעסוקה יטפל גם בנשים חרדיות ולא רק, אבל זה שהדבר נאמר לא אומר שזה דווקא יתבצע.
לורה ורטון: אז אני חשובת שחשוב להשקיע בזה.
לורה ורטון: מדובר בהשקעה של חצי מיליארד שקלים.
לורה ורטון: אז אני חושב שמתוך החצי מיליארד צריכה להיות עזרה גם לנשים.
לורה ורטון: ודבר אחרון שמאד חשוב בעיני, שאני חושבת ש - - -
עדינה בר שלום: זה מכרז חדש שהוציאה הממשלה עם עיריית ירושלים.
לורה ורטון: זה מכרז של ועדת הכלכלה.
לורה ורטון: הם מקימים נדמה לי שמונה מרכזי תעסוקה בכל הארץ, המיועדים לחרדים ולחרדיות.
לורה ורטון: אין ספק שהדגש הוא על חרדים - - -
לואיזה נמיצוב: לגברים חרדים יש עדיפות.
לואיזה נמיצוב: גם פה, אבל מה זאת אומרת?
לואיזה נמיצוב: זה במלגה שמקבלים, בוואוצ'רים.
לואיזה נמיצוב: גברים חרדים עד 85% מעלות ההכשרה, ונשים 75%?
לורה ורטון: רגע, עוד דבר שמאד חשוב בעיני, וזה אני חושבת נושא - - - שדיברה כל הזמן במליאת ירושלים, נושא מאד כאוב שבהעסקה בעירייה, ולא רק בעיריית ירושלים, יש סולם של משכורות והגברים החרדים מקבלים הכרה בלימודים בכולל כשווה בגרות, ונשים לא.
לורה ורטון: כולן יודעות שנשים שיוצאות מסמינרים בעצם יש להן השכלה הרבה יותר רחבה ומקיפה, וחלק מהן גם לומדות משהו שווה לבגרות או למבחני סולד, שלא מכירים להן בזה.
לורה ורטון: אז הן מקבלות גם אם הן באותו תפקיד, נשים וגברים בעיריית ירושלים, הנשים מקבלות שכר יותר נמוך.
א.ש.: אני חושבת שאת עושה פה שירות מצוין לנשים חרדיות.
א.ש.: את עושה פה שירות מעולה לנשים חרדיות.
א.ש.: זה לא בסדר מה שקורה.
א.ש.: מצוין, כל הכבוד לך.
לורה ורטון: אגב, אני יזמתי בתוך העירייה בעצם, מכל מיני סיבות, סדרה של הרצאות על זכויות העובדים, יחד עם עמותת ידיד.
לורה ורטון: לא פרסמנו את זה והופתענו.
לורה ורטון: בכל מקום שכתבנו שעשינו הרצאה, במתנ"סים ברוממה, ברמת שלמה, היינו מוצפים, זאת אומרת הגיעו עשרות נשים והבנו ושמענו שאין שום גורם שמטפל במודעות לזכויות עובדים, או בזכויות עובדות בחופשת לידה במגזר החרדי.
לורה ורטון: אז ניסיתי להביא את זה לידיעת רשות התעסוקה בעיריית ירושלים, והם שילבו בימי עיון שהם עשו לנשים חרדיות משהו.
לורה ורטון: אני חשובת שצריכים לתת לזה הרבה יותר דגש, כי גברים הרבה יותר חשופים, מדברים.
לורה ורטון: גם הרבה מהגברים, או חלק מהגברים שעובדים, נותנים ייעוץ למגזר ונשים מקופחות הרבה פעמים ואפילו לא יודעות על כך.
גילה אהרונסון וייס: אני באתי קצת באיחור אז לא הצלחתי להשתלב בסבב.
גילה אהרונסון וייס: שמי גילה אהרונסון, אני אם חד הורית לשלושה ילדים, ואני חושבת שאני מייצגת פה קצת מקבוצת אם הבנים.
ניקול דהאן: רק נושא אחד שעוד לא עלה, שהוא מאד חשוב.
ניקול דהאן: רק אותו, בקיצור, רק בקיצור.
גילה אהרונסון וייס: ד"ר ניקול דהאן היא למעשה המייסדת והמנחה של קבוצת סינגור, שזאת קבוצת נשים קטנה מאד בתוך הארגון, שקמה על מנת לנסות לקדם את החוק שנקרא חוק המזונות, שהוא חוק שלמעשה מי שהכי נפגעות ממנו הן 99% נשים.
גילה אהרונסון וייס: עכשיו, מדובר על כל הנשים החד הוריות, לאו דווקא החרדיות, אבל החרדיות החד הוריות הן אלה שיש להן בדרך כלל משפחות יותר גדולות, הן אלה שבדרך כלל החברה פחות תומכת, פחות נמצאת שם לעזור, ואז כתוצאה מזה, זו הקבוצה בעצם הכי מוחלשת בתוך קבוצת הנשים החרדיות - - -
גילה אהרונסון וייס: רק עוד מילה.
גילה אהרונסון וייס: לא, לא, זה לא ארגון, אני רוצה לדבר על חוק המזונות שעל זה אנחנו עובדות, אם אפשר.
עזריאל ענגל: שמי עזריאל ענגל, אני קצת מוזר ככה בין כל הנשים.
עזריאל ענגל: אני פיתחתי מודל שנקרא תחילה, זה פנים קהילתית.
עזריאל ענגל: בכל התכניות ראיתי הרבה שנים שיש המון תכניות לקידום התעסוקה, ותכלס כאשר אנחנו מסתובבים בתוך הקהילה לא רואים כלום.
עזריאל ענגל: יש מיליוני שקלים, מיליארדי שקלים ויש הרבה תכניות.
עזריאל ענגל: מי שרוצה באמת לחפש יכול להתקדם, יכול ללמוד.
עזריאל ענגל: אני למדתי בכוחות עצמי בבר אילן, מימנתי את זה, לא קיבלתי מימון ולא כלום.
עזריאל ענגל: אבל בכל אופן, אחד שרוצה להתקדם, באתי לאדמו"ר מבעלז, והרעיון לעבוד יחד עם ראשי הקהילה.
עזריאל ענגל: כי הרגשתי שראשי הקהילה קצת מרגישים קושי או איזה פחד לשלוח בחור, זאת אומרת אפילו לשלוח למכללות חרדיות.
עזריאל ענגל: באתי, יצרנו, התכנית מאד הצליחה, ודיברתי עם האדמו"ר לעשות רק לגברים חרדים, ודווקא להפתעתי הוא אמר שצריך גם לנשים.
עזריאל ענגל: הרעיון הוא אותו הרעיון של פנים קהילתי.
עזריאל ענגל: זאת אומרת לא לנסות להוציא את החרדים מהקהילה, אלא לנסות לבנות תכנית בתוך הקהילה, שכך הם יוכלו להשתלב.
עזריאל ענגל: מבחינת האדמו"ר מבעלז, הכל פתוח.
עזריאל ענגל: זאת אומרת פה מדברים כל כך על לשנות, ורעיונות יש כבר שם, זאת אומרת הם כבר מוכנים.
עזריאל ענגל: צריכים תכלס כלים ליצור קורסים, הכשרה ולקדם גם את הגברים וגם את הנשים בתוך הקהילות.
עזריאל ענגל: אז אפשר להעתיק את זה.
יעל פליטמן: אני יעל פליטמן, אני עובדת בעמותת איתך.
יעל פליטמן: אנחנו עוסקות בזכויות של נשים מכל המגזרים, אבל אנחנו כאן היום בגלל שבשנים האחרונות יש לנו זרם בלתי פוסק ולא פרופורציונאלי של פניות מנשים חרדיות, בתחום של העסקה פוגענית, החל מפרקטיקות של אי תשלום שכר בכלל, וכלה באי תשלום זכויות פנסיה.
יעל פליטמן: אוקיי, עמותת איתך זה ארגון יהודי ערבי שעוסק בזכויות נשים בתחומים של דיני עבודה, דיור ציבורי וביטוח לאומי.
יעל פליטמן: יש לנו קו חם ונשים פונות אלינו ואנחנו מסייעות להן בחינם, בייצוג מול ערכאות.
יעל פליטמן: פשוט רוב העבודה שלנו היא עם נשים חרדיות, לא בגלל שבחרנו, אלא בגלל שהן הפונות המרכזיות.
תמי סלע: איך הן מגיעות אליכן?
יעל פליטמן: קו חם.
יעל פליטמן: יש לנו קו חם.
יעל פליטמן: עכשיו הן מגיעות כי אחת שומעת מהשנייה, בעיקר סייעות לגננות, שמועסקות בעמותות חרדיות שונות, החל מאגודת ישראל, כלה בעמותות שאף אחד לא שמע עליהן ברחבי הארץ.
יעל פליטמן: ואת כולן מאפיינת אותה בעיה חמורה, וגם כשהן מגיעות אלינו ואנחנו מספרות לנו על הזכויות שלהן, הן פוחדות לתבוע בצורה איומה.
יעל פליטמן: האיום הוא כלפיהן, הוא כלפי המשפחה שלהן, כי הן עובדות במקום שבו גם הילדים שלהן לומדים, וברוב המקרים זה מסתיים בכך שאנחנו לא יכולות לעזור להן, למעט יחידות סגולה אמיצות שנמצאות כאן היום, שהצליחו לצאת ובאמת לתבוע ולקבל את הזכויות שלהן.