GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סמדר פרי: קודם יש את המועצה המייעצת למלך, שזה 150 מקביל לחברי כנסת או פרלמנט אצלנו, לא בדיוק אותו דבר, ו'אנחנו', אומר המלך עבדאללה', 'הולכים עכשיו קדימה ומצ'פרים את הנשים.
סמדר פרי: מתוך ה-150 אני בוחר 30 נשים'.
סמדר פרי: הוא בחר כמובן את הנשים המתקדמות, המשכילות, הבולטות, מכל תחומי החיים.
סמדר פרי: עכשיו צריך לחשוב שסעודיה היא מדינה עשירה, שולחים את הבנות לרכוש השכלה בארצות הברית, באירופה, במצרים, באוניברסיטה האמריקאית של ביירות, הן חוזרות, מכניסים אותן לאגף הנשים ובעצם אין להן כלום.
סמדר פרי: 'אה, אוקיי', אמר המלך, 'אני לוקח רופאות, מרצות באוניברסיטה, עורכות דין, מנהלות חברות של קבלנים וממנה אותן ליועצות בדיוואן המלכותי', הפרלמנט, ואז הטלוויזיה הסעודית גם שידרה את הטקס שבו 30 הנבחרות נכנסות בפנים די גלויים, זאת אומרת מאחורי הרעלה אבל רואים את הפנים, אפשר לזהות כל אחת מהן, גם הצמידו את השם, והן מודות למלך על האמון שהוא נתן בהן ואז הולכות למקומן הטבעי, מאחורי הווילון, יושבות מאחורי הווילון, הגברים יושבים בדיוואן, הן מאחורי הווילון, שחס ושלום לא יהיה חיכוך בינן לבין בני המין השני ונפתחת הישיבה, הישיבה שבה מתקבלות החלטות.
סמדר פרי: לגברים מותר להשמיע את העצות וההמלצות, הנשים, אסור שקולן יישמע, מה מותר להן?
סמדר פרי: לשלוח אי-מיילים לצד השני של האוהל וכך להעביר את העצות וההמלצות.
סמדר פרי: עשו עוד פטנט, יש הסיפור של הפטרון, שלאישה בסעודיה אסור לצאת לחו"ל בגפה.
סמדר פרי: זאת אומרת אסור לה לטוס בלי שיהיה לה מלווה צמוד.
סמדר פרי: זה יכול להיות האח הקטן שלה, זה יכול להיות הבעל כמובן, האבא שלה, עד לדרגת בן דוד.
סמדר פרי: מה הם עושים בדרך כלל?
סמדר פרי: אם אישה היא עם קריירה, ויש שם הרבה מאוד נשות קריירה, והיא רוצה לצאת לחו"ל, אז יש טופס כזה שהיא צריכה להחתים את הבעל, על כל נסיעה בנפרד, והיא צריכה להחתים את הפטרון, הרבה פעמים הוא סוחט ממנה גם כסף על זה, זה יכול להיות גם 20,000 דולר, 30,000 דולר, רק על חתימה שהיא תוכל לצאת לחו"ל, ואז אמר השלטון, שוב בלחץ אמריקאי, בלחץ של ארגוני זכויות אדם, 'אנחנו הולכים לקראת הנשים' ובחרו 500 נשים בסעודיה, מהמובילות באמת, הבולטות, המשכילות, ואמרו 'אנחנו נחתים לכם את הדרכון ותוכלו חמש שנים לנסוע, חמש שנים תוכלו לצאת לפגישות, לכינוסים, לתת הרצאות'.
סמדר פרי: אני פוגשת את הסעודיות הרבה מאוד בחו"ל, אבל קמו חכמי הדת ואמרו 'בשום פנים ואופן, זו פריצות, זה ישבור את הקודים המשפחתיים' ואז המציאו פטנט, כדי לשמור על איזון, אמנם ל-500 נשים האלה יש חותמת קבע שמותר להן לצאת לבד, אבל כדי להרגיע את אנשי הדת ואת הזרם האיסלמיסטי הקיצוני יש שבב חדש בטלפונים הניידים של הבעלים.
סמדר פרי: זאת אומרת ברגע שאשתו מחליטה לנסוע לחו"ל, היא מניחה את הדרכון בדלפק הדרכונים בשדה התעופה הוא מקבל SMS, 'יש לך 40 שניות להודיע לנו על התנגדותך שהיא תיסע', ואם הוא מודיע, לא יעזור לה שום דבר, היא נשארת בבית.
סמדר פרי: דבר אחרון.
סמדר פרי: שאלו אותי לפני הדיון מה יכולה להיות ההשתתפות של ישראל, או איך אנחנו יכולים לתרום או לשתף פעולה לעבוד ביחד מול ארגוני הנשים הפעילים מאוד בעולם הערבי.
סמדר פרי: התשובה שלי היא כינוסים בינלאומיים, זו הכתובת היחידה, כי אין שום כוונה, גם אחרי האביב הערבי וגם אחרי חילופי השלטון, להצטייר כמשתפי פעולה עם ישראל, כמה שהם קוראים בערבית מקיימי נורמליזציה, אבל כינוסים בינלאומיים, ואני אומרת את זה מניסיון אישי, ושיחות מסדרון בכינוסים כאלה הן קרקע מאוד פורייה להמשיך לעבוד ביחד.
סמדר פרי: תודה רבה.
עליזה לביא: תודה רבה על הפריסה המרתקת.
עליזה לביא: ואני רוצה ממך, מר צבי מזאל, שגריר ישראל לשעבר ברומניה, מצרים, שבדיה, עמית חוקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, על התפקיד של הדיפלומטיה ביצירת סולידריות בין נשים במזרח התיכון.
צבי מזאל: כבוד יושבת הראש, חבר כנסת צור, מפקדות ומפקדי שב"ס, גבירותיי וקצת רבותיי.
צבי מזאל: העובדה שאתם פה כיום במסגרת יום בינלאומי למאבק באלימות נגד נשים, פירושו של דבר שהתחיקה הבינלאומית נכשלה.
צבי מזאל: היא נכשלה והדיפלומטיה לא הועילה.
צבי מזאל: דרך אגב, אנחנו תולים הרבה תקוות בדיפלומטיה ודיפלומטיה ברוב המקרים, ב-50-60 השנים האחרונות נכשלה, היא גם נכשלה והביאה למלחמת העולם השנייה כאשר חבר הלאומים, זה שהקדים את האו"ם, התפרק.
צבי מזאל: כאשר מדובר בתחיקה לגבי נשים על ידי האו"ם, בייחוד האו"ם והארגונים הבינלאומיים, הכישלון הוא כמעט טוטאלי.
צבי מזאל: המערכת הבינלאומית נתקלת במחסום אבסולוטי כמעט באיסלם ובמסורות הערביות.
צבי מזאל: בחודש יוני השנה, כלומר לפני מספר חודשים, המועצה לזכויות אדם פסקה להעביר תחיקה לאלימות נגד נשים לקראת היום הזה וכל מדינות ערב התנגדו, הם פשוט התנגדו, אמרו 'זה לא הולך'.
צבי מזאל: סוכנות הידיעות הכווייתית פרסמה הודעה המסבירה את העמדה של מדינות האיסלם וכך נאמר שם: שבהתאם לשריעה זו זכותו של הבעל להכות ולאנוס את אשתו, וכי גבר זר האונס אישה, זכותו להתחמק מאונס על ידי נישואין עם קורבנו, אפילו נגד רצונה.
צבי מזאל: זה הסיפור בעולם הערבי.
צבי מזאל: אז גם אם אתם רואים שפה ושם ממנים שרה, או אפילו ראש מדינה כמו פקיסטן, דעו לכם שזה לא משנה את התמונה הכללית, התמונה הכללית היא גרועה ביותר.
צבי מזאל: פקיסטן היא אחת המדינות הנחשלות ביותר לגבי מעמד האישה, למרות שהיה לה נשיא אישה.
צבי מזאל: רבותיי, תסתכלו מסביב, אתם רואים את זה יום יום בטלוויזיה, בקולנוע, אתם קוראים בספרים, מאות מיליוני נשים עוברות מילה ואי אפשר לעצור את התהליך הזה.
צבי מזאל: צריך לומר את זה בפירוש, הן נאלצות ללבוש בגדים המדכאים את אישיותה וגופה.
צבי מזאל: עכשיו זה גם קורה באירופה, אפילו התחיקה באירופה אינה מפסיקה את הסיפור.
צבי מזאל: אישה במדינה מוסלמית על פי השריעה היא שווה חצי גבר בבית המשפט, צריך שתי נשים כעד במקום גבר עד אחד.
צבי מזאל: זה רק חלק קטן.
צבי מזאל: אם היה לי פה כמה שעות הייתי מספר לכם סיפורים שהשערות היו מסתמרות, למרות שהן ארוכות ויפות.
צבי מזאל: בכל זאת אני אספר לכם סיפור אחד.
צבי מזאל: לפני כמה ימים פרסמה העיתונות המצרית בעצמה מספר פאתוות שהתקבלו על ידי הממסד האיסלמי של האחים המוסלמים בתקופת השנה של מורסי.
צבי מזאל: הוא סולק אחרי שנה, אבל הם הספיקו לקבל הרבה מאוד פאתוות.
צבי מזאל: אחת הפאתוות אומרת ככה, אסור לאישה לרדת לים להתרחץ בים, אפילו עוטה צעיף ולבושה בגד ים מלא, מדוע?
צבי מזאל: מכיוון שלפי האיסלם הים הוא זכר, ואם מים יחדרו לאיבריה הצנועים היא תיחשב כמי זנתה ואז דינה מוות בסקילה, לפי החודוד, לפי חוק העונשים.
צבי מזאל: על זה מדובר בעולם האיסלמי, ויש לי עוד כאלה הרבה מאוד סיפורים.
צבי מזאל: אסור לאישה, אם היא לבד בבית, כאשר בעלה יצא לעבודה, להדליק את המזגן, כי אז זה כאילו היא קוראת לשכן שיבוא אליה.
צבי מזאל: אלה הסיפורים, אז תבינו איפה אנחנו עומדים.
עליזה לביא: צבי, אם אתה אומר שהדיפלומטיה נכשלה - - -
צבי מזאל: היא נכשלה.
עליזה לביא: אם היא נכשלה והתיאורים הולכים ונהיים קשים יותר, אז מה, איזה כלים עומדים לרשותנו?
צבי מזאל: אני מגיע לזה.
צבי מזאל: סמדר נתנה לנו תיאור מצוין, אני רוצה להוסיף כמה פרטים ואני מיד מגיע למה אפשר לעשות.
צבי מזאל: זה לא הרבה, דרך אגב.
צבי מזאל: אני רוצה לומר לכם כך, כאשר הוקמה ב-1980-81 הוועדה למאבק באלימות בנשים באו"ם וב-2010, נדמה לי, קבוצת העבודה של המועצה לזכויות אדם של האו"ם, כאשר הוקמו שתי הוועדות, עוד פעם מדינות ערב התנגדו ובסוף מה קורה?
צבי מזאל: גם בתחיקה בחודש יולי שעבר במועצה לזכויות האדם?
צבי מזאל: בסוף אירופה וארצות הברית נכנעות ומסכימות להכניס סעיף קטן מאוד שבו כתוב 'התחיקה תיושם כל עוד היא לא פוגעת במסורות ובדת'.
צבי מזאל: ברגע שהמשפט הזה מיושם, כל מדינות ערב והאיסלם משוחררות מליישם את התחיקה הבינלאומית שכולנו פה מיישמים בארץ ומכניסים אותה לתוך התחיקה הפנימית שלנו.
צבי מזאל: עוד נקודה שחייבים לזכור, ב-1990, כשארגון הוועידה האיסלמית, המייצג את כל מדינות האיסלם בעולם, 54, פרסמו את מגילת זכויות האדם של האיסלם ובה הם סיכמו כמה שמצב האישה נפלא ומצב האדם נפלא והכול פתוח וכו' וכו'.
צבי מזאל: בסוף הם הוסיפו קטע קטן, 'כל החירויות כפופות לשריעה', בזה הסתיימו כל זכויות האדם באיסלם.
צבי מזאל: אני רוצה להוסיף על המצב במצרים עוד כמה דברים.
צבי מזאל: סיפרה לכם סמדר על הקרן של רויטר.
צבי מזאל: בעצם מה ציפינו אחרי המהפכה?
צבי מזאל: לראות לא רק שלטון חדש, שם ציפינו ליותר הבנה, קבלת האחר, לשינוי אווירה.
צבי מזאל: מה שנתגלה זה כאילו שמכסה עף מהלחץ והתגלתה מצרים של קסנופוביה, של אנטישמיות איומה ונוראה ושל אלימות כלפי נשים.
צבי מזאל: מאות נשים, לפי המספרים שפרסמו כ-300, 250 נשים נאנסו או הוטרדו בתחריר, באמצע ההפגנות, פלוס הסיפורים על הצבא.
צבי מזאל: המצב שם הוא כל כך חמור שבעצם צעדנו אחורנית.
צבי מזאל: עד תקופת נאצר, פחות או יותר, מצרים שהייתה תחת הכיבוש הבריטי בהתחלה, במידה מסוימת צרפת הייתה שם ומעצמות אחרות, הייתה פחות או יותר פתוחה, אבל ככל שעבר הזמן ואחרי מהפכת הקצינים, גמאל עבדול נאצר, סאדאת, מובארק ועכשיו האחים המוסלמים, מצרים הפכה להיות לאחת המדינות הקשות ביותר לגבי האישה ושמענו עליה מפי סמדר.
צבי מזאל: בכל זאת ב-1980-85 הוקמה מסגרת, ארגון לנשים, ראשי התיבות שלו היו ADEU"", Association for the Development and Ansment of women in Egypt.
צבי מזאל: הארגון הזה הוקם במטרה להסביר לאישה כי היא קיימת כאישיות משפטית.
צבי מזאל: אתם יודעים שלכל חברה שמוקמת ונרשמת יש אישיות משפטית.
צבי מזאל: לאישה במצרים, או לרבות, אולי לחלקן הגדול, אולי הרוב, קשה לדעת, לא הייתה אישיות משפטית, למה?
צבי מזאל: כי לא הוציאו להן תעודת לידה, לא הוציאו לחלק גדול מהנשים תעודת לידה, למה?
צבי מזאל: כי הבעל, הגברים רצו לשלוט במשפחה, לא לתת לה חינוך.
צבי מזאל: עד עכשיו למעלה מ-50% מהנשים במצרים אנאלפביתיות, אין להן מושג מה קורה סביבן.
צבי מזאל: על כל פנים יש עכשיו ארגון שאישה יכולה לבוא ולומר מי אני בכלל, מה אני בכלל?
צבי מזאל: ואז אומרים לה 'תלכי להוציא תעודת לידה קודם כל ואז יתברר שיש לך זכויות משפטיות', ותוכלי אפילו להתגרש, או ללכת ללמוד, או לקבל סיוע רפואי.
צבי מזאל: כיוון שצריך לגמור ויש מסגרת, עכשיו פעילות ישראל, מה יכולה ישראל לעשות.
צבי מזאל: ובכן, לישראל קשה לעשות, שמעתם.
צבי מזאל: כל ארגוני הנשים הם חלק מהארגונים המחרימים את מדינת ישראל, כמו כל האגודות המקצועיות במצרים, בירדן, בסוריה, באלג'יריה, בכל מקום.
צבי מזאל: כלומר אין אפשרות להגיע להידברות עם ארגוני נשים, למרות שאני מניח שרוב הנשים היו מוכנות לעבוד איתנו, אבל זה המצב.
צבי מזאל: עוד משהו ששמתם לב, כיצד משתמשים הערבים בקונפליקט איתנו בנשים.
צבי מזאל: הם תמיד מעמידים נשים וילדים בראש ההפגנות, כדי לסחוט רגשות אוהדים למצבם, לעניינם.
צבי מזאל: אם ככה, מה בכל זאת אפשר לעשות?
צבי מזאל: יש שתיים או שלוש נקודות שאני רוצה להזכיר.
צבי מזאל: אחת זה מש"ב, המחלקה לשיתוף בינלאומי, המחלקה הזאת פועלת במסגרת משרד החוץ הישראלי מאז 1980, היא הוקמה על ידי גולדה מאיר ומטרתה לתת סיוע למדינות מתפתחות, בין השאר הוקמה בחיפה מכון כרמל, על שם גולדה מאיר, הנותן הכשרה מיוחדת לנשים, בייחוד במדינות אפריקה, כולל מדינות איסלמיות שמוכנות להגיע.
צבי מזאל: נותנים שם הוראה, איך להקים עסקים קטנים, איך ללמד קרוא וכתוב, היה שם קורס למיילדות.
צבי מזאל: כלומר בצורה עקיפה כזאת אפשר להגיע, לעשות משהו, אבל לא יותר מזה.
צבי מזאל: במסגרת מש"ב יש דווקא נקודה מעניינת לגבי מצרים.
צבי מזאל: בשנות ה-80 וה-90 ישראל הגישה סיוע חקלאי מדהים למצרים, ששינה שם את כל המערכת החקלאית והביא את מצרים לידי כך שהיא תהיה self sufficient בפירות וירקות.
צבי מזאל: אז שימו לב, אנחנו הבאנו כ-3,000 מצרים, נשים וגברים, לקיבוץ ברור חיל שלמדו מאיתנו טכנולוגיה חקלאית.
צבי מזאל: להרבה מהנשים ההן יש זיכרון לגבי ישראל, אבל לפעול במצרים כיום זה בלתי אפשרי.
צבי מזאל: כלומר הדרך היחידה שיש לישראל לפעול, והיא צריכה לעשות את זה, זה במסגרת בינלאומית, להקים קשרים במסגרת האו"ם ובמסגרת ארגונים אחרים ולקוות לטוב.
צבי מזאל: אבל דעו לכם שיש כאן מחסור ציביליזציוני תרבותי קשה ולא בנקל אפשר יהיה לעבור אותו.
צבי מזאל: תודה רבה.
עליזה לביא: זה נותן ככה ממש טעימה והרצאות שיכולנו לבוא, לשמוע, ללמוד ובטח להרכיב את המשקפיים של מה קורה כאן ועכשיו, ולא מעט פעמים, כשאנחנו מחוקקות חוקים, אם זה חברת הכנסת שולי מועלם, שהצטרפה אלינו, והובלנו את החוק של בעצם להכניס ולהסדיר נשים בוועדה למינוי דיינים, ואותו אני מובילה בוועדה למינוי שופטים, ואומרים לי 'אבל, רגע, עם הנשים בישראל הכול בסדר, למה צריך את החוק הזה?
עליזה לביא: ' ואני, כשאני מסתכלת מסביב במדינות האחרות, ואני שואלת את עצמי, רגע, אם חלילה יקרה כך וכך, אם חלילה יקרה כך וכך, איך זה יקרין על מציאות החיים שלנו פה בישראל?
עליזה לביא: האם הסביבה העוטפת יש בה כדי לנתב?
עליזה לביא: זה לא שבחרנו את הדוגמה של מצרים, כי אצלנו הכול טוב, ממש לא, אבל כן, גם השאלה של סולידריות נשית פה במזרח התיכון ושיתופי פעולה.
עליזה לביא: זה הנושא של המרצות הבאות שלנו, עורכת הדין ענת טהון-אשכנזי, מנהלת הפרויקט ליצירת תכנית הפעולה הכוללת איתך-מעכי, משפטניות למען צדק חברתי, וד"ר פנינה שטיינברג, משוות, המרכז לקידום נשים בזירה הציבורית, במכון ואן ליר, שאתן תדברנה על אימוץ תכנית פעולה כוללת ליישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם, כן לסולידריות בין נשים וכן לפעולה בין נשים בישראל וגם כמובן מסביב.
ענת טהון-אשכנזי: צהריים טובים.
ענת טהון-אשכנזי: ראשית תודה לחברת הכנסת עליזה לביא, על השאלה, התיתכן סולידריות נשית?
ענת טהון-אשכנזי: אני באתי היום לומר שכן, בהחלט תיתכן סולידריות נשית ואני רוצה לספר לכם על התהליך של בחינת הסולידריות הזאת וההוכחה שהיא באמת תיתכן והיא אפשרית.
ענת טהון-אשכנזי: אני רוצה להתרכז, לפני שאנחנו מדברים על סולידריות חשובה בין נשים במזרח התיכון והיא הכרחית, קודם כל על הסולידריות בתוך מדינת ישראל.
ענת טהון-אשכנזי: אני מודה גם לחברת הכנסת שולי מועלם וחבר הכנסת דוד צור, ובייחוד לחברותיי היקרות מארגוני הנשים שנמצאות ושותפות בחלק מהתהליך שאני אפרוש בפניכם ולכל יתר החברות והחברים שנמצאים פה.
ענת טהון-אשכנזי: בשנת 2000 מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה החלטה היסטורית, שההחלטה בפני עצמה מהווה איזה שהוא מהלך סולידריות בינלאומית של ארגוני נשים יחד עם נציגות ונציגים של ממשלות שונות וההחלטה הייתה החלטה 1325 של האו"ם, ותיכף אני אפרט יותר מה ההחלטה אומרת, אבל ההחלטה קודם כל דיברה בדיוק לא רק על סולידריות בין נשים, באיך שאני תופסת סולידריות, שזו האמונה בכוח של הנשים והאמונה שאם אנחנו משלבות כוחות ביחד, על אף ומתוך ההבנה של השוני בינינו והמגוון בינינו, יש כוח רב יותר לשנות גם את הפרספקטיבות השולטות בתוך הממשלים השונים.
ענת טהון-אשכנזי: ההחלטה הזאת הייתה כרקע בין היתר להרבה מאוד מאבקים של ארגוני נשים שכן שיתפו פעולה ומשתפות פעולה אחת עם השנייה והובילו למהפכות בתוך המדינות שלהן, כדוגמאות קואליציית הנשים של צפון אירלנד, שהביאה בין היתר להסכם השלום בצפון אירלנד, הקואליציה של רשת השלום של נשות נהר מאנו, אם אתם מכירים ומכירות בהקשר של ליבריה, שגם זכו בפרס נובל לשלום.
ענת טהון-אשכנזי: אותה אמונה של נשים, כאשר ניתנת להן האפשרות להשפיע, להכריע, הן בהחלט מביאות לשינוי.
ענת טהון-אשכנזי: ההחלטה למעשה מדברת על שלושה עקרונות מובילים ומשמעותיים שאגב אי אפשר להפריד ביניהם.
ענת טהון-אשכנזי: אנחנו נמצאות ביום המאבק כנגד אלימות נגד נשים, שזה בוודאי אחד העקרונות המובילים בתוך ההחלטה 1325, אבל אי אפשר להפריד בין העקרונות, בין ההבנה של העיקרון הראשון, שככלל ובתוך כל המדינות נדרשת הגנה ייחודית על נשים ונערות, אבל בפרט, וכפי שגם סמדר פרי תיארה בהרחבה, כאשר יש מדינות שחוות סכסוך יש צורך בהגנה ייחודית, כי הקורבנִיות של נשים, נערות, ילדים וילדות, היא שונה מהקורבניות של כלל האוכלוסייה ודובר על זה.
ענת טהון-אשכנזי: אני רוצה לומר שכמובן יש דוגמאות בכל המדינות בעולם הערבי וכמובן יש דוגמאות למכביר במדינת ישראל, לכיצד יש השפעה ייחודית של מצב הסכסוך על נשים ונערות בתוך מדינת ישראל, שמשפיעה על הקבוצות השונות באוכלוסייה.
ענת טהון-אשכנזי: הרובד השני של החלטה 1325, לצד הקריאה להגן על נשים ונערות, מדבר על ייצוג מגוון נשים והכללת פרספקטיבות מגדריות בפתרון סכסוכים בתהליכי שלום, וככלל בכל מוקדי קבלת ההחלטות.
ענת טהון-אשכנזי: הכריכה הזאת, ההבנה שאין הגנה ללא ייצוג ואין ייצוג ללא הגנה.
ענת טהון-אשכנזי: אנחנו יכולות בהחלט לשבת ולדבר, ודובר רבות על איך מגנים על נשים ואיך גורמים ליום המאבק באלימות הבא להיראות אולי קצת יותר טוב, אבל אם לא יהיו נשים במוקדי קבלת החלטות ואם לא יהיו נשים בכל אותם משרדים חשובים שישפיעו ושהם יגידו מה הצרכים של נשים, מתוך עולמן הפנימי, לא יהיה שינוי.
ענת טהון-אשכנזי: חלק מהסולידריות זה להשפיע ולהבין, לא יהיה שינוי כל עוד אנחנו מחלקות את הקבוצה ומחלקים את הקבוצה בין המייצגים והמייצגות לבין קורבנות האלימות.
ענת טהון-אשכנזי: הכריכה הזאת ביחד זאת האמירה המשמעותית של החלטה 1325, יחד עם העיקרון הנוסף של הצרכים והכללת הקולות של נשים במדינת אלימות, מניעת סכסוכים.
ענת טהון-אשכנזי: כחלק מההבנה שהחלטה 1325 על כל היבטיה מאוד רלוונטיים למדינת ישראל, כמובן נעשו במשך השנים הרבה מאוד צעדים על ידי ארגוני הנשים בעיקר, וגם על ידי כנסת ישראל, על מנת לאמץ את ההחלטה ואת עקרונותיה בתוך ישראל.
ענת טהון-אשכנזי: אבל במשך השנים, וכך למדנו בעולם, מדינות רבות לא הסתפקו רק בחקיקה מקומית, כפי שנעשתה בישראל בשנת 2005, אלא הלכו למעשה לאסטרטגיה הוליסטית.
ענת טהון-אשכנזי: דובר על ידי הדוברות והדוברים לפניי בתפיסה הזאת, לאמץ למעשה איזה שהיא אסטרטגיה הוליסטית כוללת, מתוך ההבנה שהדברים שלובים זה בזה.
ענת טהון-אשכנזי: 43 מדינות בעולם לקחו את החלטה 1325 ויצרו מה שנקרא national action plan ליישום החלטה 1325.
ענת טהון-אשכנזי: דובר, גם על ידי השר וגם על ידך, חברת הכנסת עליזה לביא, על יחידות ומועצה בראשות הוועדה למלחמה בעוני, ברשות למניעת אלימות, ביחידה לשוויון מגדרי בתוך המשטרה, מה שנעשה ב-43 מדינות בעולם זה בדיוק התפיסה ההוליסטית שמחברת בין הדברים, שרואה את הקשר איך יש - - - גם ועדה לבחינת העוני בהכרח קשורה למאבק באלימות כנגד נשים, לוקחת את הרשויות, לוקחת את המשאבים ויוצרת למעשה גוף אחד שאחראי על כל ההיבטים האלה.
ענת טהון-אשכנזי: במשך שנתיים, החל מינואר 2012, אנחנו יושבות, למעלה מ-30 ארגוני נשים, מתוך אמונה שקודם כל יש לנו את המומחיות וההבנה למען צרכים של הרבה מאוד קבוצות באוכלוסייה.
ענת טהון-אשכנזי: ישבנו וחשבנו איך אפשר ליצור תכנית פעולה כוללת שכזאת למדינת ישראל.
ענת טהון-אשכנזי: מה הם הצרכים.
ענת טהון-אשכנזי: כשאנחנו מדברות על הגנה מפני אלימות, איזה אלימות, איזה קבוצות באוכלוסייה סובלות מאלימות, בוודאי הקבוצות של נשים בדואיות סובלות מאלימות שונה מנשים יהודיות במרכז הארץ.
ענת טהון-אשכנזי: יש הרבה מאוד שוני.
ענת טהון-אשכנזי: ישבנו וחשבנו איך אפשר לעשות תכנית אחת כוללת כאשר בסופו של דבר מי שיהיה אחראי לאימוץ שלה תהיה כמובן ממשלת ישראל.
ענת טהון-אשכנזי: אני רוצה לשתף אתכם שגם בתוכנו הנושא של הסולידריות שלנו ומה מחבר בינינו לא היה טריוויאלי.
ענת טהון-אשכנזי: יש הרבה מאוד קולות, וטוב שכך, ושאלנו איך אנחנו מחברות את כל הקולות, ועלו שאלות בכל העת בשנתיים של התהליך, האם אנחנו מתחברות לכל אחד.
ענת טהון-אשכנזי: אני כמובן לא אפרוש את כל התהליך, אני רוצה לציין בפניכם קודם כל את כל עשרות הארגונים שלקחו חלק במהלך הזה ואתן יכולות לראות את המגוון הרחב ואת הקולות השונים שעלו בתוך התהליך הזה, כאשר עיקר התשובות שאמרנו שמחברות בינינו זה קודם כל שכולנו בעלות תפיסה פמיניסטית שמאמינה בכוח של נשים להוביל לשינוי.
ענת טהון-אשכנזי: מה הוא פמיניזם בשביל כל אחת ואחת מאיתנו?
ענת טהון-אשכנזי: אני לא בטוחה שהסכמנו, אבל קודם כל מתוך האמונה שזה יביא לשינוי.
ענת טהון-אשכנזי: הדבר הבא שהסכמנו עליו זה הגדרת ביטחון מחודשת, ההבנה שכדי להביא ביטחון לכולנו, לכל אחת מהיושבות פה ולכל האוכלוסייה שאנחנו מעוניינות, אנחנו חייבות לשנות את התפיסה שאומרת שביטחון איננו נחלה של קבוצת מומחים מסוימת.
ענת טהון-אשכנזי: ביטחון הוא ביטחון גם צבאי, אבל בוודאי לא רק, זה גם ביטחון שלנו בבית, ברחוב, ביטחון כלכלי שלנו, הוא ביטחון בכל אורח חיינו וזאת התפיסה שהיא למעשה אחד הדברים המשמעותיים שחיברו בינינו.
ענת טהון-אשכנזי: אני רוצה להראות לכם, לפני שאפרוש בקצרה מאוד, וגם כולכם קיבלתם, אני מקווה, את תכנית הפעולה, שלמעשה אותה אנחנו מקוות שהממשלה תאמץ בקרוב, שיש בה הרבה מאוד רבדים, לאיך משפיעים על ייצוג של נשים ועל הגנה מפני אלימות נגד נשים.
ענת טהון-אשכנזי: אני רוצה להראות לכם סרטון קצר שיצרנו על התהליך שאני חושבת שבמידה מסוימת הוא חושף את הקשיים של כזה תהליך.
ענת טהון-אשכנזי: (הקרנת סרטון)
קריאה: מדוע לא היו כתוביות בערבית?
ענת טהון-אשכנזי: את צודקת, יהיה, נוסיף.
ענת טהון-אשכנזי: אני מבקשת להזמין את ד"ר פנינה שטיינברג, ממרכז שוות, ששותפים יחד עם איתך-מעכי באג'נדה לתהליך הזה, להסביר מה היא תכנית פעולה לאומית, כפי שגובשה בעולם, וכיצד התהליך הזה יכול להשפיע גם על יום המאבק נגד אלימות הבא.
פנינה שטיינברג: שלום רב, צהריים טובים לכולם.
פנינה שטיינברג: אני רוצה קצת לתת בהיבט הבינלאומי של שיתופי פעולה של נשים סביב תכניות פעולה לאומיות מהסוג שענת תיארה עכשיו.
פנינה שטיינברג: כמו שהיא אמרה, 43 מדינות כבר אישרו תכניות פעולה ליישום החלטת האו"ם, אלה המדינות בפריסה לפי שנים.
פנינה שטיינברג: תשע מהן, כפי שתראו שם בצד, כבר בגרסה שנייה, מכיוון שתכנית הפעולה הלאומית נתפסת כמסמך חי שצריך לעדכן והמדינות שמוצאות בזה כלי אפקטיבי ופלטפורמה טובה לקידום של נשים לביטחון ושלום ממשיכות לגרסאות נוספות.
פנינה שטיינברג: אלה כמובן המדינות שהתחילו לשנות, כמו דנמרק, שבדיה, שוויץ, הולנד, נורבגיה, אנגליה, פינלנד, אוסטריה ואיסלנד.
פנינה שטיינברג: שבע מדינות עובדות עכשיו על תכניות פעולה לאומיות וחלקן אולי עוד יאושרו השנה, זאת אומרת השלוש שיש ב-2013, זה לא סופי, כשאנחנו לא סופרות את תכנית הפעולה שענת מדברת עליה, כי היא עדיין לא במשא ומתן עם הממשלה.
פנינה שטיינברג: שבע המדינות האלה הן דרום קוריאה, עירק, ניגריה, יפאן, ארגנטינה, דרום סודן ומה שאולי הכי מעניין זה ירדן, שהיא שכנה שלנו.
פנינה שטיינברג: יש עוד שבע תכניות פעולה אזוריות, שאני לא ארחיב עליהן את הדיבור, אבל זה של איחודים כמו האיחוד האירופי או איחודי ארצות באפריקה וגם איגודים גדולים כמו נאט"ו, שהדגש בהן הוא על איך מיישמים את ההחלטה הזאת בתוך הסקטור הביטחוני במדינות שונות.
פנינה שטיינברג: כל תכניות הפעולה הללו מתאפשרות בעקבות שיתופי פעולה והמון סולידריות בין נשים, ולא רק נשים, בין אנשים, שהאינטרס של שוויון מגדרי חשוב להם.
פנינה שטיינברג: מדובר פה בסולידריות בין ארגוני חברה אזרחית בתוך כל מדינה, כמו שדיברה על זה ענת, ארגוני חברה אזרחית בין מדינות, שתיכף אולי אני אתן דוגמה, בין ממשלות לבין ארגוני חברה אזרחית, בין נשים בעמדות מפתח בכל מיני מקומות לבין ארגוני נשים לבין הממשלה או הפרלמנט, ובין כל אלה לבין לפעמים ארגונים בינלאומיים.
פנינה שטיינברג: אני רוצה להתעכב רגע על הסולידריות בין ארגוני נשים בקולומביה ובבלקן, כי שם זה מאוד מאוד מעניין.
פנינה שטיינברג: בקולומביה, כידוע, יש סכסוך מאוד מתמשך, יש המון קבוצות של חמושים שמסתובבות, ולהגיד מפרות את שגרת החיים זה יהיה עניין מאוד מאוד עדין, ונשים הצליחו להגיע במקומות מסוימים להסכמים עם כל הקבוצות הניצות על קהילות שהם קוראים להם קהילות שלום.
פנינה שטיינברג: איך הם עשו את זה?
פנינה שטיינברג: הם אמרו, 'אנחנו לא נתמוך באף אחד מכם, לא נתמוך ולא נתנגד, אבל אתם תפתחו את הדרכים, תאפשרו חיי מסחר, תאפשרו לנו לתת אדמות לעקורים, תאפשרו לנו לדאוג ולשקם מה שאנחנו יכולים לשקם פנימה ולקיים איזה שהוא סוג של חיים'.
פנינה שטיינברג: במידה מסוימת הם הצליחו, לחלקן זה עלה ביוקר.
פנינה שטיינברג: לא כולם הסכימו עם המהלך הזה.
פנינה שטיינברג: במדינות הבלקן אולי מודל שהוא גם מעניין לענייננו, כי שם מדינות כמו בוסניה הרצגובינה, סרביה, קוסובו ואחרות, שיתפו פעולה.
פנינה שטיינברג: הם הבינו שצריך לעשות שלום.
פנינה שטיינברג: גם כשהן עצמן היו בקונפליקט אחת עם השנייה, נשים מעברי גבולות החליטו לשתף פעולה ולקדם שלום או משא ומתן לקראת שלום, והם הקימו שני ארגוני גג של נשים חוצי גבולות שמקדמים שלום אזורי.
פנינה שטיינברג: אחד זה השדולה האזורית לשלום, ביטחון וצדק, שעוסקת בפוליטיקה פורמלית יותר, והארגון השני זה קואליציית השלום של הנשים שעוסקת בפעילות בתוך פעילות, מה שנקרא סוג של grassroots.
פנינה שטיינברג: שיתוף פעולה אזורי אחר שאנחנו מוצאים בעולם במקומות שאף הם אולי קצת דומים לאזורנו, שהיחסים בין המדינות השכנות כל כך מורכבים שלא באמת אפשר, כמו שאמרתם, לעשות שיתוף פעולה אזורי, או לא בקלות, אז נעזרים לפעמים במדינות שהן אינן שכנות כדי להגיע לאיזה שהיא תכנית פעולה לאומית, כמו למשל צפון אירלנד, מזרח טימור וליבריה כתבו יחד את התכנית של ליבריה בתהליך משותף.
פנינה שטיינברג: זה לא שהם כתבו עבור כל אחת מהמדינות, אבל הם עזרו לליבריה להגיע למסקנות.
פנינה שטיינברג: אני רוצה לעבור לשקף הזה ולהגיד בקצרה שכל מדינה וכל אזור מתאמים את התכנית לסדרי עדיפויות שלהם, אבל תמיד, כמו שאמרה ענת, יש קשר בין הגנה לבין ייצוג, ואחד היעדים המרכזיים בכל תכנית פעולה הוא שילוב של יותר נשים במוקד קבלת החלטות.
פנינה שטיינברג: כאן, כמו שאנחנו רואים בשקף הזה, זה מישהו שהסתכל על כל תכניות הפעולה שהיו ב-2011 באירופה, 11 כאלה, והוא בדק מה שיעור השינוי, כמה נשים היו בעקבות תכנית הפעולה בדרגים גבוהים בשירות המדינה בכל ארץ, בשלושת הדרגים הגבוהים ביותר, שאין ספק שהם דרגי קבלת החלטות.
פנינה שטיינברג: בשקף הזה יש לנו את המדינה שעשתה את ההתקדמות הרבה ביותר, שזו ספרד, והמדינה שעשתה את ההתקדמות המעטה ביותר, שזו אוסטריה, אבל באמצע יש לנו ממוצע של כל 11 המדינות.
פנינה שטיינברג: מה שיפה, מה שמאוד מרשים, בעיניי, כשאני מצאתי את זה, שזה מראה שאימוץ תכנית הפעולה מקושר בממוצע עם עלייה של 11% בהשתתפות נשים בשלושת הדרגים הגבוהים של שירות המדינה.
פנינה שטיינברג: הקשר הזה נמצא בכל המדינות, הוא מובהק סטטיסטית ברמה של 1%.
פנינה שטיינברג: זאת אומרת הסיכוי שזה טעות או מקרה הוא 1 ל-100, והוא עקבי, זה בכל הניתוחים, הוא לא תלוי בשיעור הנשים בנקודת המוצא, והשיעור הנמוך ביותר, אם אתם מתעניינים בשיעור הנמוך ביותר של עלייה אחרי אימוץ תכנית פעולה לאומית, הוא 6%.
פנינה שטיינברג: זאת אומרת בכל מקרה משהו שאולי היו מקבלות.
פנינה שטיינברג: האימפקט, אם כך, של אימוץ תכנית פעולה על שיעור נשים בשירות הציבורי בדרגי קבלת החלטות, הוא דרמטי.
פנינה שטיינברג: וזה ברור שכשממשלה מחליטה לקדם נשים ולאמץ את תכנית הפעולה, השיפור הוא מובהק ומיידי.
פנינה שטיינברג: השקף האחרון שאני רק אפרוס אותו לשנייה ואאפשר לכם קצת להתרשם מכל מיני הישגים, יותר נקודתיים ומקומיים, של תכניות פעולה לאומיות.
פנינה שטיינברג: אני לא אקרא אותם, אבל אני רוצה להגיד לכם שהיום תכנית פעולה ליישום החלטת האו"ם 1325 היא הסטנדרט הבינלאומי לקידום נשים.
פנינה שטיינברג: מדינות אחרות הרוויחו מזה ואם נאמץ תכנית כזאת, נראה לי שגם אנחנו נרוויח מזה.
פנינה שטיינברג: תודה רבה.
עליזה לביא: ממש ככה נקודות שהוצגו כאן, גם על היבט לאומי וגם כמובן פנימה אל תוכנו והתבוננות אולי קצת כואבים על המעשים שאנחנו עושים, אבל גם אלה שאנחנו לא עושים.
עליזה לביא: את מדברת על שיתוף של נשים לא מתוך המקום הזה שצריך לתת לנשים, אלא כי החברה תרוויח יותר אם נשים תהיינה שותפות.
עליזה לביא: המגוון של הדעות והיחד.
עליזה לביא: אני מזכירה לכולם שיש רפורמה בחברות הממשלתיות ועד יום ראשון ניתן להגיש טפסים ובקשות כדי להשתתף בכל הנושא של החברות הממשלתיות.
עליזה לביא: אני מגלה לכם נתון, פרסמתי את זה בדף הפייסבוק בו חברות כנסת אחרות, נשים לא פונות, רבע מהפונים עד היום הן נשים, וזה לא צריך להיות כך, כי החברות הממשלתיות שמו להן כאתגר שיהיו 45% נשים וגם 10% בני מיעוטים, אז כדאי מאוד שכולנו נחשוב מי יכולה להיות בחברות הממשלתיות על פי הכישורים והיכולת, ויש הרבה נשים שיכולות להיות.
עליזה לביא: זאת הזדמנות.
עליזה לביא: אז אנחנו רוצות ואנחנו קוראות.