GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קרן בר יהודה: אני רוצה שוב לומר – אני מברכת על ההצעה.
קרן בר יהודה: אני חושבת שצריך לדחוף אותה הלאה, ואת התיקונים שצריך לעשות בניסוח – הם לא מהות, כמו שהיה בפעם שעברה.
קרן בר יהודה: יש זמן לדבר הזה.
כרמית פולק- כהן: יש לי הערה שהיא לקראת קריאה שנייה ושלישית.
כרמית פולק- כהן: אין לי להערה הזאת פתרון או נוסח.
כרמית פולק- כהן: זו הערה שהערתי גם בדיון הראשון שהיה לחוק הזה.
כרמית פולק- כהן: נדרש פה רכיב ההסכמה – לא ניתנה הסכמתו לפרסום.
כרמית פולק- כהן: יש מקרים, והילה סגל סיפרה לנו בדיון הקודם סיפור, על קטינה בת 12 שנתנה את הסכמתה המלאה לפרסום של תמונות משפילות, מבזות שלה, ונוצר פה מצב שיש קטינים שיכולים לתת את הסכמתם לפרסום הזה, אבל הם לא מודעים להשלכות וכו'.
כרמית פולק- כהן: יש עבירות אחרות בחוקים אחרים, שכמובן, עושים את ההבחנה לגבי גילאי קטינים, ויש רכיב ההסכמה.
כרמית פולק- כהן: אגיד לקרן, שלהשליך את יהבנו על המשטרה, ולצפות מהם שהם יהיו אלה שיעשו את החסמים ושיגידו: לא בכל מקרה של קונדס – יש להם החקיקה מולם.
כרמית פולק- כהן: המועצה לשלום הילד היא בכמה כובעים – גם בכובעים של פוגעים – ויש הרבה מקרים שקטינים פוגעים, גם בגילאי 12.
כרמית פולק- כהן: זה האבסורד.
כרמית פולק- כהן: בסטטיסטיקות יש גם ילדים בני 11.
כרמית פולק- כהן: לא אגיד שהחשש שהסנגוריה ביטאה הוא לא מוצדק.
כרמית פולק- כהן: גם העלינו אותו בפני יפעת.
כרמית פולק- כהן: אני פה בשני כובעים.
כרמית פולק- כהן: זה משהו שדיברנו עם יפעת עליו, והיא מלכתחילה לא התכוונה אליו.
כרמית פולק- כהן: אני חושבת שהשינוי של בעל אופי מיני, ומשהו יותר ממוקד, כן אולי נותן - - -
מאירה בסוק: אנחנו תומכים בסעיף הזה.
מאירה בסוק: אני מצטרפת לדברים של קרן לגבי תמי וכל הנושא הזה.
מאירה בסוק: יש לי הערה אחת לסנגוריה: בישיבה הראשונה שהיתה, היתה בחורה שדיברה על הסרטון.
מאירה בסוק: היא אמרה: הבחור אמר: אני רק מואשם בחוק הגנת הפרטיות.
מאירה בסוק: הנושא של הטרמינולוגיה הוא לא פחות חשוב.
מאירה בסוק: זה שזה חוק נגד הטרדה מינית, חשוב מאוד שיידעו, ושיידעו שהם מואשמים בזה.
מאירה בסוק: שנית, לגבי הפרסום יתמקד – חשוב מאוד שזה ייכנס לכאן, ואז אולי גם לא נצטרך את כל הסרבול ההגנתי הזה.
מאירה בסוק: אני מצטרפת לרוני לגבי הנושא של תום לב.
מאירה בסוק: אם יש מודעות, אין תום לב.
מאירה בסוק: נכון שיש אזרחי ויש פלילי.
מאירה בסוק: בקריאה השנייה והשלישית אנחנו צריכים קצת לצמצם בניסוח את החוק, שיהיה יותר מהודק, ואז הוא יהיה יותר חזק בשבילנו.
מאירה בסוק: אני חושבת שמה שחברת הכנסת קריב עשתה הוא דבר מאוד חשוב.
מאירה בסוק: אני מקווה שהחוק יעבור מה שיותר מהר.
תמי סלע: בצד של העבירה הפלילית אני חושבת שנכון שאם הוכחה מודעות, יהיה קשה לטעון שהדבר נעשה בתום לב.
תמי סלע: במקרה של הליך אזרחי, תום הלב יכול להיות רלוונטי.
תמי סלע: אם יש תקדים לזה – הרי כששאבנו את העבירה בנוסח המקורי מחוק הגנת הפרטיות, בעצם עבירה של פגיעה בפרטיות, שקיימת שם, עם כל ההגנות שיש בחוק הזה, ויש הרבה יותר הגנות ממה שנכנס פה – זה חלק מהן בלבד.
תמי סלע: פגיעה בפרטיות זה יכול להיות הרבה יותר דברים, וצריך הגנות יותר רחבות ממה שיש פה.
תמי סלע: אבל זה מבוסס על מה שיש שם, גם ההגנה של עניין ציבורי שמצדיק וגם ההגנה של תום לב, של לא ידע ולא היה עליו לדעת.
תמי סלע: אלה דברים שקיימים בחוק הגנת הפרטיות.
ליאת קליין: תום לב היא לא הגנה בפני עצמה.
דנה צרנובלסקי: קודם כל, הנוסח הזה, בכפוף לזה שעוד יהיו דיונים, וזה ילובן, וגם עם ההבהרות שהיו כאן היום לעניין הגדרת פרסום מתמקד במיניותו של האדם, וההשמטה של "ברבים", שהיו לנו לגבי הצורך במילה הזאת- - - , הנוסח הזה מקובל עלינו.
דנה צרנובלסקי: עוד יהיו דיונים לגבי ההגנות.
דנה צרנובלסקי: המשטרה תמיד מפעילה שיקול דעת.
דנה צרנובלסקי: זה חלק מתפקידנו.
דנה צרנובלסקי: דיברתי עם נציגת המועצה לשלום הילד.
דנה צרנובלסקי: הסיפור של הסכמת קטין – זה לא משהו שהוא בשיקול דעת, כי אם החוק אומר שאחד מרכיבי העבירה זה היעדר הסכמה, ויש לי הסכמה, גם הסכמה של קטין, אני לא יכולה להעמיד לדין, לכן זה משהו שאינו עניין של שיקול דעת.
דנה צרנובלסקי: אי-אפשר לומר למשטרה: תפתרי את הבעיה הזאת.
דנה צרנובלסקי: ככל שזה עניין של מדיניות, צריך להחליט מה רוצים לעשות לגבי הסכמת קטינים, אבל זה צריך לקבל ביטוי ברור בחקיקה – זה לא על דרך פרשנות.
צילי נאה: אם אפשר לענות לעניין השאלה של הדמויות הציבוריות וכו', אנחנו חושבים שבהקשרים האלה כדאי לא ללכת למקרים המוקצנים, המכעיסים של לפרסם בעירום וכו', אלא מקרים שהם יותר אפורים, אבל בנוסח החוק הקיים הם נכנסים אליו, ואולי מבחינת איזונים חוקתיים, לא נכון שהם ייכנסו אליו.
צילי נאה: למשל, איזו דמות ציבורית, פוטו מונטאז' בלבוש חלקי או מלא, שבהקשר מסוים יכול להיראות מבחינתה מבזה, משפיל, ולאדם אחר לא – לא משהו מאוד מוקצן.
צילי נאה: בהקשר הזה יש לזכור שבשם חופש הביטוי גם מאושרים דברים – בהקשר כללי אני אומרת – שנראים מאוד פוגעים בעיני חלק מהציבור.
צילי נאה: חופש הביטוי, יש לו מעמד מאוד מרכזי, וגם בהקשר של מבזה או משפיל, הפסיקה בהקשר חוק הגנת הפרטיות לפעמים דרשה את זה מאוד בצורה רחבה, כלומר משהו שלנו לא היה נשמע מבזה או משפיל – למשל, כלה שקפצה לבריכה בבגד ים בחתונה פורש על-ידי בית המשפט כמבזה או משפיל.
צילי נאה: בעיני חלק זה יישמע מאוד לגימיטי, וחלק לא יבינו מה מבזה או משפיל בזה.
טלילה שחל רוזנפלד: קודם כל, גם אני רוצה להצטרף לברכות על החוק הזה.
טלילה שחל רוזנפלד: גם באופן כללי בכנסת הזאת אנחנו עדים להרבה חקיקה בנושאים החשובים האלה, וזה מבורך.
טלילה שחל רוזנפלד: ראשית, אצלנו תמיד אנחנו נותנים דגש על הנושא המשמעתי, למרות שעובדי ועובדות המדינה יכולים לפנות לכל הליך.
טלילה שחל רוזנפלד: מבחינתנו, מצוין, באותו עניין שמדברים פה על הטרדה מינית, ולא רק על העבירה של התנהגות בלתי-הולמת, כמו שהיינו עושים עד כה במקרים כאלה.
טלילה שחל רוזנפלד: יש לי בעיה בנושא ההגנה.
טלילה שחל רוזנפלד: כמו שנאמר, היא נראית קצת מיותרת בגלל המודעות של תום לב.
טלילה שחל רוזנפלד: נשאר הנושא של "אקראי", שלי אישית לא כל כך ברור מתי העבירה הזאת נעשית באקראי ולא בתום לב.
טלילה שחל רוזנפלד: לי זה נראה חופף.
טלילה שחל רוזנפלד: לכן, לדעתי, זה משהו שלא צריך להיות.
טלילה שחל רוזנפלד: אני גם מצטרפת למה שקרן אמרה לגבי עניין ציבורי.
טלילה שחל רוזנפלד: אני לא מצליחה לראות עניין ציבורי שמצדיק כזה דבר.
טלילה שחל רוזנפלד: אם בכל זאת משאירים, הערה ניסוחית, יש פה שני חלקים של המשפט: אקראי ותום לב, ועניין ציבורי.
טלילה שחל רוזנפלד: בסופו של דבר כתוב: ובלבד שאינו כוזב.
טלילה שחל רוזנפלד: השאלה, אם "כוזב" מתייחס רק לחלק השני.
טלילה שחל רוזנפלד: אני מניחה שכן, אבל צריך להבהיר את זה, כי נראה על פניו שזה יכול להתייחס גם לחלק הראשון, ושם זה לא אמור להיות רלוונטי.
טלילה שחל רוזנפלד: בנוסף, לגבי הפליליזציה, אני לא חושבת שיש פה כזה חשש גדול, כי עבירה של ביזוי והשפלה גם קודם היתה קיימת.
טלילה שחל רוזנפלד: זה לא הרחבה עד כדי כך גדולה.
טלילה שחל רוזנפלד: כן הייתי מנסה לחשוב על דרך לקשר לעבירה הזאת כדי למנוע מצב שיפרשו, בגלל שעשו סעיף מיוחד לנושא פרסום, שזה לא יגרום לפירוש יותר מצמצם לעבירה של ביזוי והשפלה.
טלילה שחל רוזנפלד: אולי לכתוב שזה לרבות הנושא של פרסום או משהו בכיוון.
טלילה שחל רוזנפלד: כדאי לחשוב על זה, שלא נגיע לתוצאה הפוכה, שיפרשו בצמצום את הסעיף של ביזוי והשפלה, ויגידו: המחוקק בדברים הקריטיים נתן סעיף אחר.
תמי סלע: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 9)(פרסום תצלום סרט או הקלטה בעל אופי מיני), התשע"ג-2013.
תמי סלע: תיקון סעיף 3.
תמי סלע: בחוק למניעת הטרדה מינית בסעיף 3א אחרי פסקה (5) יבוא: 5א.
תמי סלע: פרסום של תצלום סרט או הקלטה של אדם כאשר הפרסום מתמקד במיניותו של האדם, בנסיבות שבהן הפרסום עלול להשפיל את האדם או לבזותו, ולא ניתנה הסכמתו לפרסום, ואולם במשפט פלילי או אזרחי, לפי פסקה זו, תהיה זו הגנה טובה אם הפרסום נעשה באקראי או בתום לב, או שיש בפרסום עניין ציבורי המצדיק אותו בנסיבות העניין, ובלבד שאינו כוזב.
תמי סלע: לעניין זה תצלום סרט או הקלטה, לרבות עריכה, שילוב של כל אחד מהם באופן שניתן לזהות בו את האדם.
דליה דורנר: יש לנו חקיקה מתקדמת מאוד בדיני עבודה לגבי זכויות נשים, שיש בזה, כמובן, גם פן פרקטי, כפי שהשר ציין, ושהעם לא מוותר על 50 אחוז של הפוטנציאל שלו.
דליה דורנר: אבל יש גם עניין של שוויון.
דליה דורנר: חוקים נהדרים – להזכיר: חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, איסור אפליה בשל היריון, לידה וכו'.
דליה דורנר: יש לנו, כמובן, שכר שווה לעובד ועובדת – דבר שלא פועל בכלל.
דליה דורנר: אם כן אנחנו רואים שהסיבה לכל העניין היא התדמית – יש עניין תרבותי – התדמית של האשה, מעגל הקסמים הזה של תדמית נמוכה.
דליה דורנר: בדיוק סיפרתי ליושבת-ראש על חוברת שהכין הבן שלי.
דליה דורנר: הוא הכין חוברת לכבוד יום המשפחה – מה עושה אמא: ספונג'ה, תולה כביסה, וזה לכבודי.
דליה דורנר: ..
דליה דורנר: נתן את זה לאשתו, אבל לא תכף, שלא תיבהל...
דליה דורנר: החוק הזה, שישבנו שנים על התקנות שלו, הוא בא לעודד.
דליה דורנר: אגב, הוא לא בא לעודד בעניין קבלה לעבודה וקידום האשה את המערכות השלטוניות.
דליה דורנר: ההנחה היא, וצריך להפעיל אותה, שהם מכירים את החוקים, המערכות האלה.
דליה דורנר: יש להם גם העדפה מתקנת.
דליה דורנר: בכל מקום שיש אפשרות בין איש לאשה, צריך לתת קדימות וכו'.
דליה דורנר: פה אנחנו פונים בחוק הזה לשוק הפרטי, לעודד את המעביד לקדם אשה, לשכור אשה, לעודד אותו בפרסים, בשם הטוב, בפרסום שאנחנו נותנים.
דליה דורנר: הרי העולם הוא גם פרסום – לא רק כסף, אם כי סכומי כסף מכובדים, בהחלט יש בהם גם - לא רק סמל, אבל אני מאמינה, בייחוד ככל שמדובר בחברה גדולה, שהשם הטוב והפרסום יכול להניח.
דליה דורנר: עבדנו, מערכת המשרד, בני פפרמן והצוות שלו עבדו קשה.
דליה דורנר: בדקנו תקנה-תקנה – מה יכול להועיל ומה יכול לקדם.
דליה דורנר: נדמה לי שבסופו של היום יצאה תחת ידינו הצעה ראויה, וזה עבר את המערכות שלכם, ותבוא עליכם הברכה.
ציונה קניג יאיר: ברכות רבות גם לשר הכלכלה, גם ליושבת-ראש הוועדה על ההגעה ליעד, לשופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר, וכמובן, לבני פפרמן ולרעות הררי על עבודה מאומצת ונהדרת מבחינה מקצועית.
ציונה קניג יאיר: אני מאוד שמחה על התקנות הללו, אבל לא במיוחד בשביל נשים אלא בשביל מעסיקים, ובעיקר בשביל הגברים מבינינו.
ציונה קניג יאיר: לצערי, אין מספיק גברים שיושבים פה בוועדה הזאת, ואני אומרת את זה הרבה מאוד שנים.
ציונה קניג יאיר: כשנראה פה 50 אחוז גברים יושבים בוועדה, מחויבים לנושא הזה כנושא חברתי, יהיה לנו קצת יותר נחת.
ציונה קניג יאיר: אבל זו בשורה לגברים.
ציונה קניג יאיר: חלוקת האחריות ההורית היא חלק בלתי-נפרד ממה שקורה בתקנות הללו.
ציונה קניג יאיר: אם לא נתסכל על זה כמקשה אחת, לא נוכל לשנות את המאזן – לא בזירה הביתית ובטח לא בשוק העבודה.
ציונה קניג יאיר: זה רווח לכולם, שנשים נמצאות בתפקידים בכירים.
ציונה קניג יאיר: יש הנתונים המדהימים בקטליסט עולמי, שמוכיחים שחברה מרוויחה יותר ככל שיש יותר נשים בעמדות בכירות.
ציונה קניג יאיר: שחברה היא כלכלית יותר ומגיעה להישגים.
ציונה קניג יאיר: זה בעצם תמיכה כלכלית לדברים שהשר אמר בפתח הדיון.
ציונה קניג יאיר: אין לי ספק שבעצם תקנת התקנות הללו והוצאת הדברים לגדר של פרס – זה לא רק פרס כספי אלא פרס רעיוני, שמאפשר למעסיקים לחשוב אחרת על איך ייראה שוק העבודה, כשנשים הן שותפות מלאות להצלחה.
ציונה קניג יאיר: נדמה לי שכל מי שיושבת פה, ואני רואה פה הרבה מאוד נשים שמלוות את הדרך הארוכה הזו, מגיעות שוב ושוב לוועדה, והצעדים הם קטנים.
ציונה קניג יאיר: אבל אני מרגישה היום בדיון, ואני לא יודעת אם זה בגלל שאני חזרתי או כי יש יושבת-ראש חדשה או שר חדש, או כי אנחנו בציון דרך, שיש רוח חדשה, והראייה שלנו חייבת להיות כזו שמשתפת גברים בסיפור הזה, ומחייבת אותם לדברים הללו - אם בתור מעסיקים, אם בתור בני הזוג שלנו בבית, ואם בתור גברים שנמצאים בעבודה, ונוטלים הן את החובה שלהם והן את הזכות - החובה מבחינת העבודה, הזכות ההורית, כדי להגיע למאזן ראוי יותר.
ציונה קניג יאיר: אני מאמינה שהרווח יהיה של כולנו.
ציונה קניג יאיר: תודה.
בני פפרמן: אני רוצה להציג שני שקפים, נתונים, שמבהירים את כל הסיפור.
בני פפרמן: כדאי שביום הזה היא תהיה לפניי.
רעות הררי קמר: אציג מספר נתונים לגבי המצב של ישראל לעומת המדינות המובילות בעולם.
רעות הררי קמר: ערכנו באחרונה מחקר שמתבסס על נתוני הפורום הכלכלי העולמי, שמוציא מדי שנה את דוח פערי המגדר.
רעות הררי קמר: עשינו עיבודים מיוחדים שבהם אנו בוחנים את מצב ישראל אל מול מדינות ה-OECD וה-G8 בדפוסי ההשתתפות המרכזיים בשוק העבודה.
רעות הררי קמר: ביניהם בחנו את הנושא של השתתפות בכוח העבודה, תגמול ושוויון הזדמנויות וקידום.
רעות הררי קמר: כצפוי, שיעור ההשתתפות של נשים בכוח העבודה עלה בצורה משמעותית בעשורים האחרונים.
רעות הררי קמר: בהתאמה לכך אנו רואים שהיחס של ישראל למול מדינות אחרות בנושא הזה הוא גבוה.
רעות הררי קמר: אנחנו באופן כללי עולים על מדינות ה-G8 וה-OECD בנושא הזה עם יחס בין גברים לנשים של 88 אחוז.
רעות הררי קמר: כשאנחנו באים לבחון את המדדים האחרים, התמונה היא פחות מעודדת, במיוחד בנושא של תגמול.
רעות הררי קמר: כשבוחנים מידת השוויון בשכר עבור עבודה שוות ערך, היחס בין נשים לגברים הוא 55 אחוז.
רעות הררי קמר: גם ב-OECD היחס הוא לא מאוד גבוה – גם שם עומד על 62 אחוז, אבל עדיין מדובר ביחס גבוה יותר, וגם במדינות ה-G8 היחס הוא של 61 אחוז.
רעות הררי קמר: מבחינת השתתפות במשרות בכירות ובמשרות ניהול, אנחנו מגלים נתונים עגומים מאוד.
רעות הררי קמר: היחס בין נשים לגברים הוא 48 אחוז, בהשוואה למדינות ה-G8, ששם אנחנו רואים יחס של 53 אחוז בין נשים לגברים.
רעות הררי קמר: כלומר בשני המדדים, גם בנושא תגמול וגם בנושא שוויון הזדמנויות וקידום, במדינות אחרות היחס אינו גבוה באופן מובהק, אבל אנחנו עדיין נמוכים מהמדינות הללו.
רעות הררי קמר: זה המקום שאנחנו צריכים להמשיך להקדיש בו מאמץ רב.
רעות הררי קמר: זה בא לידי ביטוי בתקנות שניסחנו.
רעות הררי קמר: כן.
רעות הררי קמר: הם כוללים את כל הנשים בכוח העבודה, בגילאי העבודה, בהשוואה למדינות המפותחות.
ורד סויד: בנושא של נשים ערביות יש גידול בשנתיים האחרונות, בהשתתפות בעבודה.
ורד סויד: לפני שנתיים זה עמד על 19 אחוז.
ורד סויד: היום השר דיבר על 26 אחוזים.
בני פפרמן: אני מבקש להעביר פה שני מסרים: אחד הוא מסורתי, והאחר הוא יותר חדשני בהקשרים של הוועדה.
בני פפרמן: ראשית, התעניינתי בשאלה, איך אמהות היו בתחילת העשור הקודם ואיך הן היום.
בני פפרמן: לראות מה הסיפור, האם חלים שינויים במעמדן התעסוקתי.
בני פפרמן: ראשית, ניתן לראות - מדובר פה באמהות עם ילדים עד גיל 4.
בני פפרמן: נכון להיום 530 אלף נשים - זו מסה משמעותית מאוד.
בני פפרמן: שיעור ההשתתפות הוא היום 70 אחוז.
בני פפרמן: שימו לב, מ-2001 ל-2011, מ-57 אחוזים זה קפץ ל-69 אחוז.
בני פפרמן: אין עוד הרבה מדינות בעולם שזה קרה.
בני פפרמן: נכון להיום שיעור ההשתתפות הוא כ-70 אחוז, אבל כפי שאמרתם, זה כולל נשים ממוצע בין ערביות ויהודיות.
בני פפרמן: הנשים היהודיות – 84 אחוז.
בני פפרמן: אני מדבר על אמהות.
בני פפרמן: נשים ערביות – 30 אחוז.
בני פפרמן: מה זה אומר לנו – שבניגוד למה שחושבים, אין הרבה פוטנציאל להגדיל את שיעור ההשתתפות והתעסוקה במדינת ישראל בקרב אמהות, בניגוד למה שאתם חושבים, כי זה כבר 85 אחוז.
בני פפרמן: בהשוואה בין-לאומית, יש כמה מדינות, במיוחד המדינות הנורדיות, שהן קצת יותר גבוהות מהאמהות שלנו.
בני פפרמן: האמהות עשו מהפכה ענקית בעשור הזה, לפחות לגבי אמהות יהודיות.
בני פפרמן: 85 אחוז – בעולם זה מספר שלא מוכר.
בני פפרמן: מה שכן, יש הרבה פוטנציאל באמהות ערביות, אבל כולנו יודעים שזה לא רק הסיפור של שילוב חיי משפחה; יש הרבה חסמים שיש לפעול עליהם.
בני פפרמן: אז שוב, הסיפור של אמהות בישראל הוא סיפור ענק בעשור האחרון.
בני פפרמן: זה הצלחה.
בני פפרמן: לכן הדגש עכשיו, לפחות באוכלוסייה היהודית, לא צריך להיות, איך להכניס נשים למקום העבודה, כי הן נכנסו כבר, אלא המהפכה שקורית בתוך מקום העבודה.
בני פפרמן: לכן התקלות הללו שחברת הכנסת דיברה עליהן הן אחת התרומות החשובות למהפך הזה בתוך מקום עבודה.
בני פפרמן: ואם יהיה מהפך כזה, נביא שינוי גם בשיעור, אבל אם לא, זה לא יעבוד, כנראה.
בני פפרמן: בנוסף, יש הקטע הכאוב.
בני פפרמן: שיעור האבטלה של נשים בממוצע הוא בין 6 ל-7 אחוזים, שיעור האבטלה הכללי.
בני פפרמן: אבל לנשים יש סיפור אחר שבדרך כלל אין לגברים – עבודה חלקית שלא מרצון.
בני פפרמן: כופים עליהן אבטלה, שאנחנו לא מודדים אותה.
בני פפרמן: אני עשור שלם טוען שצורת המדידה של אבטלה בעולם העבודה החדש חייב לקחת פרמטרים נוספים כדי לקבל את התמונה.
בני פפרמן: אם תיקחו את כל הפרמטרים שיש לכלול, ולא רק אלה הנצפים אלא גם – אתה עובד במשרה חלקית מתוך זה שאתה לא רוצה, אתה מיואש מחיפוש עבודה כי אתה לא מוצא, מקצרים את יום העבודה שלך – אלה דברים שאנחנו מכירים מהסטטיסטיקה.
בני פפרמן: תיקחו את הדבר הזה, ותראו ששיעור האבטלה של נשים הוא פי שניים או פי 2.5 מגברים, כי לגברים אין התופעות האלה, שעכשיו דיברתי עליהן.
בני פפרמן: והדבר האחרון, יש ירידה ריאלית של 5 אחוז בשכרן של נשים בעשור האחרון - אני מדבר על אמהות עד גיל 4.
בני פפרמן: אם תכלילו את השכר לשעת עבודה, זה מגיע ל-7 אחוז.
בני פפרמן: אמא בתחילת העשור הקודם ביחס לאמא שהיום מקבלת ריאלית פחות – לא סתם שאמהות יצאנו להפגנה כשדחפו את העגלות במחאה.
בני פפרמן: זה חלק מהסיפור הזה, הנתונים היו כתובים על הקיר.
בני פפרמן: אני מקבל את זה – קודמיי דיברו על כך, ולא רציתי לחזור.
בני פפרמן: יש פה סיפור המנהלות – מה קורה במקום העבודה.
בני פפרמן: זה הסקר המיוחד.
בני פפרמן: אני מודה לרעות, ולא נמצאת אתנו גם רונית האריס, שעשו את הסקר הזה – שאלנו בסקר מיוחד את האמהות, האם קיימים שורה של הסדרים במקום העבודה שלכן.
בני פפרמן: זה היה חשוב לצורך נושא איזון חיי משפחה ועבודה.
בני פפרמן: נתחיל בקטע הקשה יותר – 93 אחוז מהנשים שמדווחות, מתוך 900 נשים שדיווחו בסקר, מדגם מייצג, אמרו שאין בארגון שלהן דבר כזה, עבודה מהבית באופן מלא.
בני פפרמן: מישהו יכול לומר ש-6 אחוזים זה הרבה, אבל אין דבר כזה.
בני פפרמן: בנוסף, עבודה מהבית באופן חלקי זה 75 אחוז.
בני פפרמן: אמנם יש הרבה יותר, אבל עדיין 75 אחוז נשים אומרות שאין דבר כזה במקום עבודתן, כי חלק מהנשים לוקחות עבודה הביתה, ועושות את העבודה הזאת ללא שכר.
בני פפרמן: כל זמן שהמעסיקים לא ישלמו שכר עבור עבודה בביתן, והם יצליחו לגרור את הנשים לקחת את העבודה הביתה, כי בחלק מהמקרים הן לא מספיקות, הנתונים הללו לא יזוזו.
בני פפרמן: כלומר חלק מהתופעות האלה זה סיפור שהמעסיקים זוכים בישראל לבונוס ענק – לא משלמים על עבודה מהבית.
בני פפרמן: אני רואה את זה.
בני פפרמן: בדקתי את הנושא הזה לפני שבע-שמונה נשים.
בני פפרמן: אחוז הנשים שאמרו שהן לוקחות הביתה עבודה - אז זה היה 14 אחוז – ולא מקבלות שכר.
בני פפרמן: זה היה אז, ואני מניח שזה לא השתפר.
בני פפרמן: חלוקת משרה – 66 אחוז מהנשים אמרו שהן לא מכירות את העניין הזה.
בני פפרמן: זה אחד הכלים היותר חשובים שאנחנו מדברים עליהם באיזון.
בני פפרמן: למשל, סיוע במימון מסגרות טיפול לילדים – 62 אחוז אומרות שאין דבר כזה במקום עבודתן.
בני פפרמן: אבל יש פתח חיובי - עבודה במשרה חלקית.
בני פפרמן: יש 35 אחוז מהנשים, אמרו שהן לא מכירות את זה.
בני פפרמן: כלומר 65 אחוז מכירות את זה.
בני פפרמן: זה מעודד.
בני פפרמן: גם שעות התחלה וסיום גמישות - גם זה טוב.
בני פפרמן: יש הסדרים המאפשרים הנקה או שאיבת חלב – 43 אחוז.
בני פפרמן: נשים דיווח על זה.
בני פפרמן: או יציאה מוקדמת ממקום עבודה – 50 אחוז אומרות שאין דבר כזה בהסדר.
בני פפרמן: זה סיכום כללי.
בני פפרמן: יש חלוקה בין מגזר פרטי למגזר ציבורי.
בני פפרמן: בחלק מהמקרים זו הפתעה ענקית עבורי – המגזר הפרטי הוא טוב מהמגזר הציבורי.
בני פפרמן: המגזר הציבורי, שצריך להוביל מהלך, לא עושה את זה, כנראה.
בני פפרמן: יש פה מערכת לא גמישה מספיק, כנראה.
בני פפרמן: לסיום, יש סכנה גדולה בנושא הגמשת מערכת, כי אחד הדברים שיכולים לצאת מזה, שאנחנו מתירים יותר לאמהות לעבוד יותר בבית.
בני פפרמן: צריך להיזהר מזה.
בני פפרמן: אם לא רואים את הפרטנר שנכנס לזה, יש פה בכלל בעיה.
בני פפרמן: צריך שיהיה איזון תמיד.
בני פפרמן: אנחנו רוצים להגמיש את המערכת לנשים, אבל שמישהו יעשה בשותפות חלק מהמטלות בבית.
בני פפרמן: זה, כנראה, רחוק מאוד.
ורד סויד: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לברך אותך, חברת הכנסת עליזה לביא.
ורד סויד: זה באמת יום חג.
ורד סויד: אני מברכת גם את שר הכלכלה בנט ואת השופטת דורנר, שעמדה בראש הוועדה, את בני פפרמן, הצוות שלו ואת כל חבריי וחברותיי לוועדה.
ורד סויד: דיברו רבות על האינטרס הגדול שיהיה לחברה, גם על האלמנט של זכויות נשים.
ורד סויד: יותר ויותר יש לחדד את השיח להורות שוויונית.
ורד סויד: בוועדה לבחינת מקומות עבודה, להפיכתם לתומכי משפחה, אחד החסמים המרכזיים לפערי השכר הוא השעות הנוספות.
ורד סויד: גברים, כשמתאפשר להם במקומות העבודה, בעיקר בשירות הציבורי, נוטים לקחת את השעות הנוספות.
ורד סויד: נשים, גם כשיש להן אפשרות לקחת 90 שעות נוספות בחודש, עדיין בחלק מהבתים לוקחות על עצמן את המטלות המסורתיות מתוך אילוץ חברתי.
ורד סויד: אנחנו צריכים לעבור לשלב של חינוך להורות שוויונית.
ורד סויד: בהולנד, כשגבר לא לוקח את חלקו בחופשת לידה, מרימים גבה במקום העבודה.
ורד סויד: זה השאיפה שאנחנו צריכים להוביל אליה בשנים הבאות.
ורד סויד: הורות היא אחריות של שני בני הזוג.
ורד סויד: בשירות הציבורי יש הגנות על מבנה שעות יום העבודה, שעות נוספות; בסקטור הפרטי לא מעט עורכות דין ועורכי דין עובדים מהנץ החמה עד צאת הנשמה.
ורד סויד: בשיח הזה אנחנו יוצרים פערים ושאיפה לא אידיאלית בין הצלחה במקום עבודה, שנמדדת לפי נוכחות של שעות ולא לפי תפוקות, לבין האפשרות האמתית לאפשר להורים שילוב קריירה.
ורד סויד: אני חושבת שיש לעשות מבצעי אכיפה יזומים, ולעודד קמפיין בתוך מקומות העבודה הפרטיים על משך יום העבודה.
ורד סויד: וכמובן, המשך התהליך שמשרד החינוך התחיל, של התאמת החופשות למקומות העבודה.
ורד סויד: לא ייתכן – חופשים באורך של שלושה חודשים וחצי, שמקומות העבודה במקביל, הורים, אמהות ואבות, נדרשים לעבוד מבלי מתן הסדרים, אין קייטנות בימי סוכות, שהם חופשות מבתי הספר.
ורד סויד: זה היעד הבא, אני חושבת.
ורד סויד: אני סומכת עליך שביוזמתך נתקדם לכיוון ההורות השוויונית.
ורד סויד: מיכל שלך – אתה רוצה שהיא תוכל לממש קריירה ומשפחה.
ורד סויד: כל המיכליות שלנו.
תמי סלע: הערות יותר כלליות לפני שנכנסים לקריאת התקנות עצמן.
תמי סלע: ראשית, על שם החוק ועל תיקונים שאולי יבואו בהמשך לחוק עצמו, כי גם החוק עצמו ניתן לתיקון בהמשך, מהניסיון שיילמד בשטח ובהפעלתו.
תמי סלע: החוק לא מדבר על נושא הורות שוויונית – בחוק כן, אבל לא בשם החוק.
תמי סלע: אני חושבת שיש פה דגש חסר.
תמי סלע: יכול להיות שבהמשך, ביוזמת המשרד, ביוזמת חברי כנסת, יהיה מקום לתקן את זה.
תמי סלע: היום זה מופיע בהגדרה - מקורות עבודה לנשים – כתוב: וכן להורות.
תמי סלע: דווקא התקנות מדגישות הרבה יותר את העניין הזה.
תמי סלע: זה חשוב וטוב, אבל חסר בשם החוק, שגם יש לו משמעות.
תמי סלע: הערה שנייה, על חובת הדיווח שהחוק קובע.
תמי סלע: היא לא מופיעה בתקנות אבל מופיעה בחוק, שהוועדה הזו תקבל מהמשרד אחד לשנה דיווח על הפעילות, ונוכל תוך כדי הדיונים לראות, איך הדברים עובדים.
תמי סלע: זה כתוב בחוק, אבל היה חשוב לי להדגיש את זה.
תמי סלע: הערה שאינה משפטית, אבל עולה מהדוח, על נושא המגזר הציבורי.
תמי סלע: החוק עצמו, להבנתי, כן מדבר גם על המגזר הציבורי וגם על המגזר הפרטי, על כלל המעסיקים, כי הוא מדבר גם על אותות הכרה וגם על מענקים.
תמי סלע: נכון שהמענקים, התמריץ הכספי, מכוונים לשוק הפרטי, אבל אותות ההכרה בהחלט, וגם בדוח זה נאמר, באים לכוון את המגזר הציבורי, ונאמר פה שהנתונים מלמדים שהוא עדיין לא מוביל בתחום הזה – יש עוד הרבה מה לעשות, גם בחקיקה ותקנות אבל גם אולי דרך תמריצים ואותות הכרה.
תמי סלע: לכן אני, כשקראתי את הדוח של המועצה הציבורית, וראיתי שההמלצה היא שבמגזר הציבורי תהיה התמקדות בנושא מאוד ספציפי – הכוונה כרגע היא לעובדות קבלן – שאולי יש פה פספוס, והבנתי שזה עוד לא משהו שמאושר סופית, ויש מקום לדיון, כי אם יהיה אות הכרה על המכלול, על יחידה במגזר הציבורי, ואני מדגישה שמגזר הציבורי הוא מונח רחב לפי החוק – זה כולל גם רשויות מקומיות ותאגידים סטטוטוריים; לא רק משרדי ממשלה, שיהיה אות שיינתן על מעסיק במגזר הציבורי, שהוא מקדם את המכלול – קידום נשים ואיזון עבודה ומשפחה, אולי לצד גם דגש על נושא ספציפי, תהיה בזה תועלת, כי זה לא רק הפרס אלא גם כל התהליך שנעשה כדי להגיש בקשות ולבנות מדיניות וכו'.
בני פפרמן: ברגע שישלמו על זה, זה יקבל את הפרופורציות הנכונות.
מאירה בסוק: סליחה, אנחנו הכלה.
מאירה בסוק: חבל שלא הוזכרנו.
מאירה בסוק: אנחנו יזמנו את החוק, הבאנו אותה לחברת הכנסת עמירה דותן.
מאירה בסוק: אנחנו מאוד שמחות, שהחוק הזה הגיע.
מאירה בסוק: אנחנו הבאנו את החוק ב-2007.
מאירה בסוק: נלחמנו קשות כדי שהוא ייכנס.
מאירה בסוק: גם חברת הכנסת ליה שמטוב, שהיתה יושבת-ראש הוועדה באותה תקופה.
מאירה בסוק: אני מאוד שמחה שאת הבאת את התקנות, כי ראית שחמש שנים התקנות הללו שכבו בבוידעם, כמו שנאמר.
מאירה בסוק: אני שמחה שהגענו ליום הזה.
מאירה בסוק: אני גם שמחה שתמי הזכירה את נושא המגזר הציבורי, כי כל הזמן נלחמנו שגם זה יהיה.
מאירה בסוק: המועצה הציבורית ראתה את החשיבות של המגזר הציבורי.
מאירה בסוק: גם בני חשב על זה בהתחלה, וזה לא היה בהתחלה בצורה מאוד מסיבית בחוק ובתקנות.
תמי סלע: נתחיל בהקראה, ואעצור להערות תוך כדי.
תמי סלע: תקנות לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים התשע"ג-2013.
תמי סלע: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 3 ו-12 לחוק לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים, (להלן – החוק), ולאחר אישור הוועדה לקידום מעמד האישה של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה.
תמי סלע: דילגתי על חלק מהדברים.
תמי סלע: הגדרות.
תמי סלע: בתקנות אלה - "אתר האינטרנט" – אתר האינטרנט של המשרד שכתובתו – וכו'.
תמי סלע: "בעל שליטה בתאגיד".
תמי סלע: אדגיש את השינויים שנעשו בישיבת הכנה שהיתה לנו עם המשרדים לקראת הישיבה הזו.
תמי סלע: לקחנו את ההגדרה מחוק אחר, חוק שוויון הזדמנויות בעבודה.
תמי סלע: "בעל שליטה בתאגיד" כהגדרתו בסעיף 21 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
תמי סלע: "המשרד" – משרד הכלכלה.
תמי סלע: "הרשעה בדיני עבודה" – הרשעה בעבירה אחת או במספר יחידות עבירה, לפי חלק ב' לתוספת; "חוק הגנת הפרטיות" – הוגדר.
תמי סלע: "מעסיק בינוני" - בין שלושים עובדים לבין תשעים ותשעה עובדים; ""מעסיק גדול" – מעסיק בין מאה עובדים לבין ארבע מאות תשעים ותשעה עובדים; "מעסיק גדול במיוחד" – מעסיק 500 עובדים ומעלה; "מעסיק קטן" – מעסיק בין חמישה עובדים לבין עשרים ותשעה עובדים; זה אחר כך בא לידי ביטוי בקטגוריות השונות של מתן המענקים ואותות ההכרה.
קרן בר יהודה: בחוק שוויון ההזדמנויות מדברים על ששה עובדים.
קרן בר יהודה: למה אין פה התאמה של החמישה לששה?
קרן בר יהודה: יותר סביר שזה יהיה ששה.
תמי סלע: בסדר, ששה.
תמי סלע: "עיצומים כספיים" – עיצומים בשיעור ובתנאים לפי חלק ג' לתוספת; "קבוצה מיוחדת" – קבוצת אוכלוסיה בעלת מרכיב ייחודי ושנשים המשתייכות אליה מתקשות להשתלב במקומות עבודה או ששיעור השתתפותן בשוק העבודה נמוך מהממוצע, לרבות: נשים חרדיות, בנות מיעוטים, בעלות מוגבלויות או צרכים מיוחדים, חד הוריות, עולות חדשות או נשים המשתייכות לקבוצת הגיל של 45 שנים או יותר; "קנס בדיני עבודה" – קנס מינהלי בשיעור ובתנאים לפי חלק ד' לתוספת; "קנס מינהלי" – קנס שהטיל מפקח עבודה שמונה לפי סעיף 5 לחוק העבירות המנהליות.
תמי סלע: פה היתה הערה שטרם קיבלתי עליה תשובה לגבי קנס מינהלי.
תמי סלע: זה קצת טכני, למה ההגדרה היא לפי המפקח שמטיל את הקנס ולא ההגדרה של קנס מינהלי בחוק העבירות המינהליות.
תמי סלע: יש לזה תשובה?
גלית יעקובוב: עקרונית זה אפשרי, ועברנו על כל החקיקה.
גלית יעקובוב: העניין היחיד הוא שאנו חוששים שבטעות יישמט משהו.
גלית יעקובוב: בהגדרה של קנס מינהלי אמנם לכאורה אותו מפקח יכול להטיל רק את הקנס המינהלי שמוגדר שם, אבל בהגדרה של קנס מינהלי יכול להיות שנשמט משהו, ובכל זאת המפקח יכול להטיל דבר נוסף.