GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אדית מרן: אנחנו שם כדי לתת לנפגעת את מלוא האינפורמציה על ההליך בכללותו ובמצב התיק שלה בפרט, מידע אשר פעמים רבות מדי אינו נגיש למתלוננת ומציב אותה בפני חווייה נוספת של אובדן שליטה וחוסר אונים.
אדית מרן: אנחנו שם גם בשביל החוקרות והפרקליטות, והחוקרים והפרקליטים, לתת את ההסבר הפסיכולוגי להתנהגות הנפגעת, לעזור בהתמודדות האישית והמקצועית, בריכוז חומר תיאורטי ועדויות מומחים, ובכדי להקל גם עליהם במפגש עם עולם התוכן הקשה כל-כך.
אדית מרן: בחמשת שנות פעילות הפרוייקט עברנו משלב של חוסר אמון וסקפטיות גדולה לשלב של עבודה משותפת ועזרה הדדית הן עם הנפגעות והן עם מערכת המשטרה והפרקליטות.
אדית מרן: העברנו ימי עיון במשטרה, קורסים בפרקליטות, וכל זאת מתוך האמונה וההבנה כי מפגש שלילי עם המערכת, הנובע בעיקר מחוסר הבנה ומודעות, עלולים להחמיר את הנזק הנפשי, ואילו מפגש חיובי עם המערכת ותמיכה הולמת יכולים להפוך את ההליך לחלק מתהליך החלמה של הנפגעת, לחלק מהחזרת האמון שלה בבני אדם.
אדית מרן: בהזדמנות זו אני רוצה להודות חגיגית לחלוצות הפרוייקט: טל קורמן, רחל בן-זימן ואסתר סיון משדולת הנשים, למירב דדיה, מנהלת מרכז הסיוע בתל-אביב כיום ורכזת הפרוייקט הראשונה, לפרקליטות המחוז ולפרקליט המחוז בירושלים מרים רוזנטל, נורית שנידט ומשה לדור.
אדית מרן: תודה מיוחדת לפרקליטים שאולי אינם כאן ואני מעיזה וקוראת להם עמיתים לדרך – עידו דרויאן, זמירה גולדנר ודרורה נחמני-רוט, שהם אנשי הקשר שלנו בפרקליטות ביום-יום.
אדית מרן: תודה.
יעל דיין: רשות הדיבור לרונית לב-ארי.
יעל דיין: אחריה – חברת הכנסת חוסנייה ג'בארה.
רונית לב-ארי: שלום לכולן, אפשר להגיד כך.
רונית לב-ארי: אני רוצה לברך את איגוד מרכזי הסיוע, חברותיי לדרך מאד ארוכה של טיפול בקרבנות.
רונית לב-ארי: אני רוצה להזכיר לכולם שנשים וגברים נפגעים מגברים.
רונית לב-ארי: כששומעים על גבר שנפגע לפעמים יש איזה צחקוקים ושואלים מי היא האישה שפגעה בו.
רונית לב-ארי: לכן, קודם כל, צריך לזכור את זה.
רונית לב-ארי: כמנהלת הרשות אני רואה את התפקיד שלי כמי שאמורה לחזק את הקשרים בין המערכות השונות.
רונית לב-ארי: עדיין יש לנו חוליות שלא מודעות, שצריכות לעבור דרך.
רונית לב-ארי: אני רוצה לומר שמשטרת ישראל עשתה דרך ארוכה מאד ועברה מהפך.
רונית לב-ארי: אני חושבת שבעניין הזה צריך לחשוב על אסטרטגיות חדשות על-מנת לצמצם את הפער הגדול בין רמת הפניות למרכזי הסיוע לבין האחוזים שמתוכם פונים למשטרה.
רונית לב-ארי: אני חושבת שצריך לחזק את העניין ולחשוב על אסטרטגיות נוספות, אולי דווקא מהכיוון של מרכזי הסיוע.
רונית לב-ארי: סנ"צ נורית זיו נתנה פה סקירה על הצד של המשטרה.
רונית לב-ארי: המשטרה היום בהחלט מהווה כתובת ראשונה להרבה מאד נפגעות ונפגעים.
רונית לב-ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות שינוי גדול בסדר היום הציבורי במדינת ישראל.
יעל דיין: יצאה עכשיו ידיעה לפיה הרב בקשי דורון הודיע שחיילי ישיבות הסדר לא יתגייסו לצה"ל אם הם יצטרכו לשרת בכל מקום, מלבד הנח"ל החרדי.
יעל דיין: שאלתי את הרב שהתעמת איתי: מה פירוש הדבר לגבי קורס טייס?
יעל דיין: כי הם אמרו שגם אם יש אישה אחת במסגרת קרבית, לא יתגייסו אליה חיילי ישיבות הסדר.
יעל דיין: וזה מתוך אמונה שהצבא מבחינת סדרי עדיפויות שלו – כך אומר לי כבוד הרב – יעיף את הנשים מקורס הטייס ובלבד שישרתו שם חיילים מישיבות הסדר.
יעל דיין: כמובן שזה לא יהיה כך וזה יהיה צר לנו מאד אם חיילי ישיבות הסדר יאיימו בכלל בצורה אולטימטיבית שהם לא יתגייסו לאיזשהו מקום קרבי שיש בו נשים.
יעל דיין: לא יחזירו אותנו לא מכסא הטייס, לא מקורס חובלות ולא מנ"ט.
יעל דיין: לא יחזירו אותנו משם לאיזושהי מובלעת של מגישות קפה.
חוסניה ג'בארה: ברשותכן, בכמה הדקות שניתנו לי אני רוצה לדבר על האישה הערבייה.
חוסניה ג'בארה: לכן, הגענו להישג.
חוסניה ג'בארה: אבל אנחנו רוצים להגיע להישג עוד יותר גדול.
חוסניה ג'בארה: לא משנה איזו אישה תהיה שם, העיקר שהחוקרת תהיה אישה.
חוסניה ג'בארה: לא משנה אם היא תהיה יהודייה או ערבייה.
חוסניה ג'בארה: אני יודעת שיש רגישות כלפי הנשים הנפגעות והחוקרות כן יכולות לטפל בנפגעות בצורה הטובה ביותר.
חוסניה ג'בארה: חברת הכנסת דיין ואנוכי השתתפנו בטלוויזיה בתכנית שבה דיברו על נערות במצוקה, שהתדרדרו והגיעו לרמה של נערות ליווי ונערות בכבישים.
חוסניה ג'בארה: מתקשרים אליי כל פעם מהתכנית הזאת בטלוויזיה ואומרים שאנחנו צריכים לעשות משהו.
חוסניה ג'בארה: אני אישית מטפלת בנושא הזה.
חוסניה ג'בארה: אבל זה לא מספיק.
חוסניה ג'בארה: מאד כעסתי בנושא זה ודיברתי מעל במת הכנסת על קיצוץ התקציבים למקלטים לנשים מוכות ולמרכזי הסיוע.
חוסניה ג'בארה: הבטיחו 25 מיליון שקל.
חוסניה ג'בארה: כל ראש ממשלה מבטיח ולא מקיים.
חוסניה ג'בארה: דיברתי על כל נושא הקמת מקלט לנשים מוכות באיזור המרכז.
חוסניה ג'בארה: ניתן בשנת 2000 אישור לכך שהמקלט הזה יוקם בשנת 2001.
חוסניה ג'בארה: אבל זה לא התבצע.
חוסניה ג'בארה: כל פעם כשמגיעים לביצוע הנושא אין תקציב וטוענים שאין תקציב לביצוע.
חוסניה ג'בארה: לאיפה אתן רוצות שהנשים והנערות מהמגזר הערבי תלכנה?
חוסניה ג'בארה: אם האישה והנערה מהמגזר הערבי יוצאת מהבית והולכת להתלונן – היא מאבדת את הקיום העצמי שלה בתוך המשפחה ובתוך הבית.
חוסניה ג'בארה: אתן לא יודעות מהי מידת הלחץ הנפשי שיש על האישה הערבייה כשהיא מדברת, פותחת את הפה ומתלוננת.
חוסניה ג'בארה: כשהיא חוזרת הביתה היא מוצאת עולם אחר מהעולם שהיא עזבה לפני שהיא יצאה להתלונן גם בתחנת המשטרה וגם במרכז לסיוע.
חוסניה ג'בארה: הנשים הערביות מצויות במצוקה מאד קשה.
חוסניה ג'בארה: לכן, אנחנו צריכות שתהיה אוזן קשבת, הרבה תמיכה, הרבה סיוע והרבה הסברה גם במגזר הערבי.
חוסניה ג'בארה: אני רוצה שכולנו ביחד, גם המרכזים וגם הגורמים האחרים, נתמוך באכיפת החוקים, כדי שהגברים האלה יגיעו לבתי הסוהר ולבתי הכלא.
חוסניה ג'בארה: אם הגבר הזה יגיע לבית המשפט ויגידו שהוא רצח את אשתו על זה שהיא חיללה את כבוד המשפחה שלו, מה זאת אומרת?
חוסניה ג'בארה: זה משפט אחר?
חוסניה ג'בארה: זה משפט שונה?
חוסניה ג'בארה: זה לא רצח רגיל?
חוסניה ג'בארה: כל רצח הוא רצח.
חוסניה ג'בארה: חייבים להיאבק בתופעה הזאת בכללותה.
חוסניה ג'בארה: אני מודה לכולכם.
חוסניה ג'בארה: צהריים טובים.
יעל דיין: תודה רבה לחברת הכנסת חוסנייה ג'בארה.
יעל דיין: בוועדה בעבודה השוטפת שלנו אנחנו עוסקים הרבה בקבוצות מוצא שונות, בהנחה שהאלימות מאופיינת באיפיונים שונים בקבוצות שונות ולכן גם הטיפול צריך להיות שונה, החל מהפניות למערכת החינוך ועד מרכזי סיוע ומרכזים של משרד העבודה והרווחה לטיפול באלימות וכן הלאה.
יעל דיין: אנחנו מדברים על המגזר הערבי.
יעל דיין: צריכה להיות התייחסות שונה לנשים הבדוויות ולנשים הדרוזיות.
יעל דיין: אנחנו מדברים, כמובן, על נשים עולות מקבוצות עולים שונות, בין אם זה ממדינות חבר העמים או עולות מאתיופיה.
יעל דיין: סוג האלימות המשפחתית וסוג האלימות כלפי נשים שונה.
יעל דיין: מצד אחד, אנחנו לא רוצים לשים סטיגמה ולהגיד את מה שאנחנו נוטים לומר, שזה נבדק וזה לא ראוי לגמרי; אנחנו אומרים: ברמת אביב ג' זה אותו דבר כמו בנתיבות, ושלא צריך לומר שהחרדים זו קבוצה אחת וכו'.
יעל דיין: זה פשוט לא נכון.
יעל דיין: אם אנחנו רוצים לטפל בשורשים של הדברים, אנחנו צריכים לראות את הקבוצה התרבותית, את הקבוצה הערכית, את הקבוצה שבה מעמד האישה קיים בצורה כזאת או אחרת ועל סמך זה גם הטיפול הוא שונה.
יעל דיין: וזה לא לצורך הטלת סטיגמה, אלא זה לצורך טיפול ייחודי.
קריאה: אומרים בזכר – משנה.
יעל דיין: אולי טוב שכך.
יעל דיין: אחריה – ד"ר פומרנץ.
נאוה בן-אור: אגב, ההערה של חברת הכנסת דיין, נדמה לי שמשרד המשפטים הוא המוביל בשילובן של נשים בתפקידים הבכירים ביותר בהנהלת המשרד.
יעל דיין: הגעתן ל-65%.
יעל דיין: עכשיו צריכה להיות אפלייה מתקנת לגברים.
נאוה בן-אור: ראשית, אני מודה על ההזמנה לכאן.
נאוה בן-אור: אני חושבת שהכנס הזה הוא חשוב ביותר.
נאוה בן-אור: זו דוגמא שניתן להפיק ממנה תועלת או לקח ציבורי כללי יותר על האופן שבו בחברה מתוקנת ניתן ליצור שיתוף פעולה נכון בין שלוחות שונות של החברה: הגוף המחוקק, הכנסת, שמעלה לרמת המודעות הציבורית סוגייה חברתית חשובה ומשתמש בכליו כגוף מחוקק, וחברת הכנסת דיין עסוקה מאד בתחום הזה; גופי האכיפה, כמו המשטרה והפרקליטות, שהן חלק מן הרשות המבצעת; החברה בכללותה, שהכנסת היא נציגתה וגורמי האכיפה פועלים מתוכה ובשמה.
נאוה בן-אור: והנה, קם לו גוף התנדבותי, כמו ארגוני הסיוע, ונוצר דפוס של שיתוף פעולה שהוא יוצא מן הכלל, והוא נכון, מבחינת הפקת התועלת ההדדית של הארגון הזה עם רשויות אכיפת החוק.
נאוה בן-אור: אני רוצה לספר לכם אולי סיפור קטן, כדי להראות לכם עד כמה הדברים היכו שורש וחלחלו דווקא לרמות הצעירות ביותר של הפרקליטים.
נאוה בן-אור: כתבתי מכתב לראש אח"ק ותוך זמן קצר ביותר קיבלתי ממנו מכתב שכבר כולל בתוכו דיווח על תהליך של הפקת לקחים מן האירוע.
נאוה בן-אור: זאת אומרת שהיה פה מענה מיידי ותובנה מיידית שהעניין הזה מצריך תשומת לב.
נאוה בן-אור: אותו פרקליט צעיר, שעבר את אותן השתלמויות, הבין שהוא רואה משהו שהוא לא בסדר.
נאוה בן-אור: אנחנו הגבנו מיד ולשמחתי הרבה המשטרה הגיבה מיד בתגובה עניינית, לא תגובה מצטדקת, לא תגובה של "נכון, אבל", אלא באמת זימנו את כל מי שצריך היה לזמן, הוער מה שצריך להיות מוער והופקו לקחים.
נאוה בן-אור: ההשתלמויות הללו גרמו, בין היתר, לכך שהטיעון שלנו בבתי המשפט הוא טיעון טוב, הוא טיעון נכון.
נאוה בן-אור: כך אני מבינה וכך אני חושבת ומאמינה.
נאוה בן-אור: אנחנו מבינים נכון יותר.
נאוה בן-אור: אחרי שנים של הקדשת זמן ותשומת לב לתופעה העבריינית המיוחדת הזאת, אנחנו מבינים נכון יותר את התופעה ויודעים לטעון נכון יותר, כדי לתאר את מידת הנזק שנגרמה לקורבן העבירה.
נאוה בן-אור: אנחנו גם מבינים את העבירה על מאפייניה ולכן יודעים לגבש את מערכת הראיות הנחוצה, כדי להביא להרשעה.
נאוה בן-אור: אנחנו גם הופענו כמשיבים בערעורים שעסקו במאפיינים המהותיים של העבירות שאנחנו מדברים בהן, זאת אומרת, בשאלות משפטיות שהתעוררו.
נאוה בן-אור: המקרה המובהק האחרון הוא מקרה שהוליד בסופו של דבר גם תיקון חקיקה.
נאוה בן-אור: זו שוב דוגמא להיזון החוזר הנכון בין הגוף המבצע, בין הרשות המבצעת לבין הכנסת.
נאוה בן-אור: הופענו בתיק שבו הועמד לדין אדם שעוסק במקצוע פרה-רפואי, שתקף מינית מטופלת, כשבעצם זה היה מעשה אינוס מבחינת הגדרת החוק.
נאוה בן-אור: הוא לא הפעיל כוח.
נאוה בן-אור: הוא לא צריך היה להפעיל כוח.
נאוה בן-אור: אחד מהמאפיינים החוזרים ונשנים בסוג כזה של עבירות זה השיתוק שאוחז את המתלוננת, שבאה לטיפול רפואי, או לסוג אחר של טיפול, ומוצאת את עצמה כשהיא חשופה לגמרי וכשהיא בסיטואציה שלחלוטין זרה לאפשרות שכאן יקרה משהו, במקום שבו בעצם באים להתרפא ולא להינזק.
נאוה בן-אור: כאמור, היא לא התנגדה.
נאוה בן-אור: אנחנו טענו בבית המשפט שעצם המעשה עצמו מהווה שימוש בכוח ולכן מהווה מן הבחינה המשפטית אונס.
נאוה בן-אור: זאת על אף שלא הופעל כוח שהוא עודף לעצם הפעלת הכוח שכרוכה במעשה המיני.
נאוה בן-אור: בית המשפט העליון בדעת רוב לא קיבל את עמדתנו והרשיע בחלופה אחרת של אינוס במרמה.
נאוה בן-אור: זאת אומרת, מבחינת הנזק – בתיק הספציפי לא ארע נזק ואותו עבריין הורשע על יסוד חלופה אחרת.
נאוה בן-אור: אבל אנחנו חשבנו שכאן יש בעיה ציבורית חמורה, מפני שהתפיסה שצריך כוח עודף על הכוח שכרוך במעשה המיני גם אם האישה איננה מתנגדת, המשמעות שלה היא לחזור הרבה מאד שנים אחרונית ולדרוש בעצם מן האישה להפעיל כוח כדי להדוף את התקיפה, שזו תפיסה שאנחנו כבר מזמן מבינים שהיא לא נכונה ולא ראוייה.
נאוה בן-אור: אנחנו נמשיך באותו שיתוף פעולה.
נאוה בן-אור: אני לא יודעת אם הצורך בכנסים הללו יילך ויפחת, אבל אני מקווה שלפחות הוא יביא למודעות רבה יותר ובאמת להעלאת אחוז התלונות, כדי שבאמת כל מי שעבר עבירה יבוא על עונשו כראוי לו.
מאיר פומרנץ: אני רוצה להודות לחברת הכנסת יעל דיין ולטל קורמן על הבמה שהן נתנו לי, ואני מקווה שזה לא בגלל זה שאני מהמין השני.
מאיר פומרנץ: טל קורמן הודתה לאלפי נפגעות תקיפה מינית בישראל על שאזרו אומץ ופנו למרכזים שלנו, שלכם.
מאיר פומרנץ: אתם יודעים שרוב הנשים עדיין לא פונות.
מאיר פומרנץ: מאד מטרידה אותי השאלה: למה?
מאיר פומרנץ: למה הן לא פונות, למה הן ממשיכות לשמור הכל בבטן ולא עושות עם זה שום דבר?
מאיר פומרנץ: היא כותבת כך: "הגעתי הביתה אל אמא, שסביר להניח שבלי החיבוק החם שקיבלתי ממנה לא הייתי עוברת את הלילה.
מאיר פומרנץ: נכנסתי למקלחת והתקלחתי שעה וחצי, ונכנסתי למיטה.
מאיר פומרנץ: בכיתי ובכיתי עד הבוקר, אולי קצת אחרי.
מאיר פומרנץ: במשך הלילה החלטתי שלאף אחד אסור לדעת.
מאיר פומרנץ: אני מתביישת כל-כך ושונאת את עצמי, את גופי, שאני לא מסוגלת אפילו לחשוב על זה שמישהו אחר יידע, שמישהו אחר ישאל וירצה לעזור.
מאיר פומרנץ: אני לא יכולה לקבל עזרה כרגע, לא אז, לא היום ולא בעתיד.
מאיר פומרנץ: החלטתי שאף אחד לא יידע ושאני אתגבר.
מאיר פומרנץ: אני חזקה, אני יודעת, אני אשרוד.
מאיר פומרנץ: אבל זה לא נגמר.
מאיר פומרנץ: אני מניחה שהחלק הבא הוא כבר באשמתי.
מאיר פומרנץ: החלטתי לא לספר ולא להיבדק, אז אני אשמה, אשמה בהיריון.
מאיר פומרנץ: אני לא יודעת מהי ההרגשה לשאת בתוכי ילד רצוי, להיכנס להיריון מאהבה ובהחלטה משותפת עם בן-זוג.
מאיר פומרנץ: אבל אני יודעת מה זה ההרגשה לשאת בתוכך צלקת אכזרית לערב הנורא בחייך.
מאיר פומרנץ: הרגשת חדירה לפרטיות, השנאה העצמית, הייאוש, עדיין מלווים אותי.
מאיר פומרנץ: אז עשיתי הפלה.
מאיר פומרנץ: הלכתי עם חברה וכו'".
מאיר פומרנץ: לא אלאה אתכם בכל הפרטים.
יעל דיין: זאת אומרת, אנחנו חייבים לפעול.
יעל דיין: אני חוזרת על זה, ולא אשקוט, לא רק עד שאבהיר את העניין הזה, אלא גם עד שהוא יבוא על תיקונו.
יעל דיין: אני מאד שמחה שהיא מצאה יד מושטת והיא הגיעה אליכם, והיא הגיעה אליכם ולו גם בעקיפין.
יעל דיין: אני שמחה שהיא מרגישה חופשייה ושהיא מרגישה שהיא תשקם את עצמה.
יעל דיין: אם במקרה שלה, כמו במקרים אחרים של אותם אחוזים גבוהים שלא פונים במשטרה, מסתובבים אנסים – ושלא תהיינה אי-הבנות, הם ממשיכים לאנוס כאן, אחרת, בתוך המשפחה או מחוצה לה – שוב פעם התפקיד שלנו הוא תפקיד מורכב, הוא תפקיד לקרבן, אבל הוא גם תפקיד לא במסגרת נקמה, אלא במסגרת ביעור הנגע.
יעל דיין: אני אומרת את הדברים עם כל הברכה, עם כל החרדה ועם כל המחוייבות שלי לנשים שצריך קודם כל להושיט להן יד, ואין לי ספק שזה בקדימות.
יעל דיין: אני רוצה לומר שני דברים טכניים: ראשית, אני רוצה לציין שיש תערוכה בכניסה.
יעל דיין: הפוסטרים בתערוכה הם של מרכזי הסיוע.
יעל דיין: זאת אומרת, אין להם כתובת אינדיבידואלית.
יעל דיין: אני רוצה לציין שלחוק נפגעי עבירות הנחתי כבר את התוספת שנוגעת לסיוע ולתקצוב לנפגעי עבירה.
יעל דיין: עד עכשיו, בגלל האוצר עסקנו רק בליווי בתהליך הפלילי.
יעל דיין: יש שני פרקים נוספים שהנחתי כהצעה נוספת, כי אחרי הכל אנחנו מדברים גם על פיצוי וגם על טיפול.
יעל דיין: יש נושא שנמצא במחלוקת, אבל בסוף הגענו לפשרה שאני לא מאושרת ממנה, אבל היא קצה של חוט לגבי חובת הדיווח.
יעל דיין: ד"ר פומרנץ, היום יש חובת דיווח לגבי מי שמגיעה לחדרי מיון.
יעל דיין: אנחנו מרחיבים את זה לא כפי שהייתי רוצה, קרי: לא החובה המוסרית, שאם אתה שומע שרוצחים מישהו בצד השני של הדלת אזי חובתך ואחריותך לרוץ למשטרה, אבל לגבי רופאים, אחיות, עובדים סוציאלים, רבנים, אנשי חינוך וכן הלאה, כאשר יש להם חשד סביר שנעשתה עבירה, יש עליהם חובת דיווח לא למשטרה, לצערי, אלא למערכת הרווחה.
יעל דיין: אבל על מערכת הרווחה חלה החובה להעביר זאת גם למשטרה בהתאם לסוג העבירה.
יעל דיין: איכשהו התחלנו לסגור כאן פער בין ה"איכפת לי, זה איום ונורא", לבין האחריות האישית שאדם לוקח כדי למנוע פשע או החמרה של מצב.
יעל דיין: לגבי חוקים אחרים – הוזכרו כאן חלק מהדברים, כולל העדה במעגל סגור לנפגעות עבירות מין.
יעל דיין: זו הכנסת השלישית שאני חברה בה ואני יכולה להגיד שהחקיקה בנושא זה החלה לפני שתי כנסות.
יעל דיין: זו בהחלט חקיקה מתמשכת.
יעל דיין: אוציא באופן כתוב את המסקנות של הישיבה הזאת ואת ההתייחסות שלנו.
יעל דיין: תודה לטל, תודה לכל העוסקות במלאכה.
רות רזניק: תודה לך יעל על כל מה שאת עושה במשך השנים.
יעל דיין: תודה, רות.
יעל דיין: היתה כאן מירב מיכאלי קודם.
יעל דיין: אני נמצאת לשירותה בארגון שנקרא "עזרת נשים", שמירב הקימה.
יעל דיין: חברות בו מספר נשים.
יעל דיין: אנחנו מקדישות שם את כל הזמן האפשרי לעזרה למרכזי הסיוע.
יעל דיין: מירב איננה, אבל היא היתה ונרשמה.
חברי הוועדה: ח"כ נודלמן ח"כ ענת מאור
מוזמנים: גילה אזולאי יהודית בר-און - מנהלת השירות למשפחה שוש לבבי משרד החינוך עדי ניר שגיא - פסיכולוגית ראשית איריס צור - מרכזת נושא שיוויון בין המינים מרים שכטר - הממונה על שיוויון בין המינים משרד הבריאות חנה מירז - אחות ראשית, בריאות הציבור הרשות לקידום מעמד האישה רונית לב ארי בת שבע שטראוכלר תנועת "הרבה אמהות" מיש"ע רוחי אביטל יעל אברהם יפעת ארליך יעל בן יעקב טובה גרינוולד אביבה וינברגר מור זוננפלד מלכי זוננפלד יעלה חוצדיזן נאוה כהן מלכה מאיר רחל סילבצקי שפרה פאלק דורית פורטוגז מלי שטיגלר מרים שכטר רחל שלף לאה שקלר אמונה יהודית שילת - סגנית יו"ר
סדר היום: מפגש עם תנועת "הרבה אמהות" מיש"ע
יעל דיין: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה.
יעל דיין: אמורים להצטרף אלינו בהמשך עוד מספר חברי כנסת.
יעל דיין: זהו יום גדוש, אנחנו בסוף מושב הכנסת וזהו השבוע האחרון לפעילותה במושב זה.
יעל דיין: אנחנו בוועדה זו ובאופן אישי ממשיכים לעבוד גם בפגרה.
יעל דיין: החיים אינם נפסקים, לטוב ולרע, לשמח ולעצוב.
יעל דיין: נפגשתי עם נציגות של תנועת "הרבה אמהות" באופן פרטי, וחשבתי שמן הראוי להרחיב את המפגש ולהקדיש ישיבת ועדה מיוחדת לנושא הזה.
יעל דיין: לא הייתי רוצה להגדיר את "הרבה אמהות" כמגזר נפרד כנשים שגרות ביש"ע.
יעל דיין: מדובר באזרחיות מדינת ישראל, העומדות בתקופה שהינה קשה לכולנו אבל בודאי בעייתית במיוחד לתושבי יש"ע.
יעל דיין: דיברנו על הבעיות הייחודיות שיש לנשים ביש"ע, ובין השאר גם התייחסות החברה הישראלית מחוץ ליש"ע אליהם.
יעל דיין: אני רוצה לפתוח ולומר שהזכויות שלכם והמעמד שלכם הם כמובן שווי ערך לכל אזרח במדינת ישראל, וברצוני לגנות כל ניסיון שנעשה לטעון אחרת.
יעל דיין: ראינו קטעי עיתונות בנושא, בעיקר הקטע של פרופ' שטרנל, המעמיד קבוצה של נשים וגברים בצורה בלתי ראוייה.
יעל דיין: מבחינתי כולנו אחיות.
יעל דיין: יש בינינו תהום פוליטית ואינני מסתירה אותה, תהום פוליטית המתייחסת לשורה התחתונה, לסוף הסיפור הפוליטי ומה יהיה הפתרון הפוליטי הדמוקרטי שיימצא לעצם ההתיישבות ביש"ע.
יעל דיין: על כך יכולים להיות חילוקי דיעות בינינו, אבל חלילה שהם יעיבו על מחוייבותנו כחברה לשמור על שיוויון הזכויות לכל אזרחיה ולנסות להציע פתרון לבעיות הייחודיות שלכם.
יעל דיין: אבקשכם להציג את הבעייתיות ואת הנושאים הייחודיים אותם אנו מתבקשים להבין ולהראות סולידריות למצב.
לאה שקלר: שמי לאה שקלר, אני תושבת עופרה ועוסקת בתחום החינוך לדמוקרטיה וליהדות.
לאה שקלר: מכח תחום זה נחשפתי לעניין האזרחי כקוד משותף או כדרך פעולה.
לאה שקלר: הרגשתי בתקופה האחרונה, בעשרת החודשים שעברו עלינו, טלטלה מאוד גדולה, בעיקר מהפן האזרחי, כאם וכתושבת מקום שחווה חוויה יום יומית של חזית, ובעצם נדרשת לנהל חיי יום יום של שיגרה ושל נורמליות במצב לא נורמלי.
לאה שקלר: התחושה הקשה ביותר היתה למצוא את עצמנו מאוד מבודדים במקום הזה, ולהרגיש כאילו מדובר באיזה שהוא סכסוך אישי בינינו לבין ערפאת וכאילו עלינו להתנהל בסכסוך הזה כחיילים, כמפקדים וכרמטכ"ל, במקום שיהיה קו מאוד ברור מי האזרחים ומי החיילים ומה מקומה של מערכת הבטחון.
לאה שקלר: אי הנחת הזאת הביאה אותנו לשאול את עצמנו מה אפשר ללמוד מתנועת "ארבע אמהות" כמשל.
לאה שקלר: תנועת "ארבע אמהות" חוללה שינוי, כאזרחים במדינת ישראל.
לאה שקלר: הם באו אלינו למפגש והם אמרו לנו שבעצם יש לנו יסוד משותף, כולנו אזרחים במדינת ישראל המחוללים שינוי כאזרחים ולא מעמדה פוליטית.
לאה שקלר: לקחנו את הדברים כאיזו שהיא צידה לדרך.
לאה שקלר: המלחמה על קדושת החיים לא היתה רק נחלתם של "ארבע אמהות", אנחנו נאבקות על קדושת החיים הזאת יום יום, אנחנו אנשים חפצי חיים, יחד עם היותנו אנשים אידיאליסטים.
לאה שקלר: העובדה שיש לנו אידיאולוגיה שעומדת מאחורינו אין משמעותה שאנו מוכנים ורוצים לוותר על חיינו.
לאה שקלר: באנו לפה לחיות.
לאה שקלר: אנחנו אמהות שרוצות לגדל את ילדינו בבטחון, אנחנו רוצים לנסוע בבטחון ולחיות בבטחון, ואנחנו מבינים שהאחראית הבלעדית לבטחוננו הינה ממשלת ישראל.
לאה שקלר: ההתעוררות הזאת הביאה אותנו לצאת עם קריאה אזרחית מוסרית שאומרת פוליטיקה הצידה.
לאה שקלר: חוק יסוד כבוד האדם וחירותו הינו הזכות לבטחון ולחיים.
לאה שקלר: אנחנו אזרחים שווים במדינת ישראל.
לאה שקלר: אנחנו מבינים שהבטחון שלנו הוא לא כמו בהרצליה ולא כמו בתל אביב, אבל גם בתוך המערכת שאנחנו נקלענו אליה יש הרבה יותר מה לעשות כדי לאפשר חיים של נורמליות בתוך המצב הלא נורמלי הזה.
לאה שקלר: מי שערב לבטחוננו ואחראי לנו זו רק מדינת ישראל, כי אנחנו אזרחי מדינת ישראל.
לאה שקלר: התוקף היחידי לישיבתנו במקומות בהם אנו יושבים זו העובדה שאנחנו חלק ממדינת ישראל, והיא הריבונות שלנו.
לאה שקלר: אם מחר זה יהיה איזור של ריבונות פלסטינאית, אולי יהיו כאלה שיחליטו לשבת שם וכאלה שיחליטו שלא, אבל המשותף לכולנו זו התחושה הברורה של שייכות למדינת ישראל.
לאה שקלר: אנחנו לא מובלעת ואיננו מסוכסכים עם ערפאת באופן אישי, אנחנו מדינת ישראל.
לאה שקלר: מתוקף זאת פנינו לכל גורם שהוא, גם במערכת הציבורית וגם שלא במערכת הציבורית, כדי לדבר על הצד האזרחי המוסרי ולבחון מה ניתן לעשות במרחב הזה.
לאה שקלר: ברצוני להרחיב ולומר שבמובן מסויים חשובה לנו המחוייבות של ממשלת ישראל ושל כל המערכות הציבוריות האחראיות במדינה.
לאה שקלר: בהיותנו חלק מהחברה הישראלית ומאחר ונראה שאנו עומדים בפני מאבקים נוספים שבהם תידרש הסכמה לאומית כזאת או אחרת, אי אפשר יהיה לבוא בשום דרישה אם לא היה חיבור ולא היתה מחוייבות ולא התגלתה אחריות.
לאה שקלר: אי אפשר יהיה לבוא ולהגיד אתם מחוייבים מבלי לגלות אחריות כלפנינו בזמן היותנו במצוקה.
לאה שקלר: אני מאוד מודה לך יעל על המפגש הזה ומאוד שמחה על הדברים שאמרת, אני חושבת שיש בינינו הרבה חשיבה משותפת, בקול הנשי, האנושי והמוסרי, שהוא ציר הפעולה שעליו אנחנו מבקשות לפעול.
לאה שקלר: בהמשך הישיבה נקבל סקירה של משתתפות כאן שהכינו סקירה יותר מפורטת, על ענייני החינוך, הבריאות והרווחה.
לאה שקלר: ברצוני לשוב ולהדגיש שאנו מדברות בתמונה מאוד כוללת, וכי אנו רואות בכם הנמצאות כאן, נציגות של ועדות שונות, של תנועות ומשרדים שונים, כזרוע פעולה שאיתה ברצוננו לשתף פעולה.
לאה שקלר: הבאנו עמנו תיקים מסודרים שבהם תוכלו לראות את הנתונים מוצגים בפירוט.
לאה שקלר: חשוב לנו מאוד שתרימו את הכפפה ותציעו את דרכי הפעולה הנראות לכם, בהתאם לכוחכם וליכולתכם לפעול.
לאה שקלר: מעבר לזאת ברצוני להזמין אתכם לסיור.
לאה שקלר: אני חושבת שאינה דומה שמיעה לראיה, וחשוב מאוד שתבואו, תבקרו, תראו איך אנחנו נוסעים, תראו את חיי היומיום שלנו, תראו כמה ג'יפים אתם פוגשים בדרך, או לא פוגשים.
לאה שקלר: אנו מציעים ביקור בכדי לדעת מה באמת נמצא במקום הזה, שיש מי שרוצה להגיד שהוא מעבר להרי החושך, אבל הוא בעצם מאוד קרוב ליד הבית.
לאה שקלר: תודה על המפגש ועל הנכונות, ואני מקווה שהדברים יקבלו גם ביטוי מעשי.
יעל דיין: הזמנתי לישיבת הוועדה נציגים ממשרד הבטחון אבל הם אמרו שהם חייבים דיווח רק לוועדת חוץ ובטחון ולכן לא ישלחו משתתפים.
יעל דיין: מאחר ובנושא הבטחוני מטפלות כל וועדות הכנסת והמליאה אני רואה בזאת התחמקות לא להופיע לוועדה זו אלא בנושאים צה"ליים נשיים או בנושאים של הטרדה מינית במערכת הבטחון.
יעל דיין: לעומת זאת נמצאת איתנו רונית לב ארי, שהינה האחראית על הרשות הממלכתית לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, וכן נציגים ממשרדים אחרים.
מלכי זוננפלד: שמי מלכי זוננפלד, אני גרה במושב מעון שבדרום הר חברון.
מלכי זוננפלד: אני אמא לשישה ילדים ובמקצועי אני דוברת המועצה האיזורית, מורה ובימאית.
מלכי זוננפלד: הצטרפתי ליוזמה הברוכה הזאת של "הרבה אמהות", שעדיין מתגלגלת וצוברת תאוצה בימים אלה, משום שגם אני חשתי כבר חודשים רבים את החסר הזה, הרגשתי שלא מספיק שומעים את הקול הנשי ואת הקול של החיים היומיומיים במציאות הקשה שנקלענו אליה, שנכפתה עלינו.
מלכי זוננפלד: מונחת בפניכם התיקיה שקיבלתם, בתחילה יש שלושה דפים שנותנים איזה שהוא מבוא, ואחר כך אנחנו נכנסים לתחומים השונים, שהראשון בהם הוא נושא הבטחון, ועל כך אני מבקשת לדבר.
מלכי זוננפלד: מכיוון שהדברים רשומים בפניכם, לחלקם אתייחס ועל חלקם אדלג משום שתוכלו לקרוא אותם וחשוב לי יותר להציג את הדברים באופן עקרוני.
מלכי זוננפלד: לפני כמה ימים סיפר לי מישהו סיפור ששמע מחברו, המתגורר באחד היישובים ביהודה ושומרון.
מלכי זוננפלד: אותו חבר הוא קצין בקבע.
מלכי זוננפלד: הוא נסע עם משפחתו לו מהיישוב לירושלים, הילדים ישבו מאחור ואישתו לידו, ושמע את הילדים מדברים, בעוד הוא עסוק בנהיגה ובלהסתכל לכל הצדדים.
מלכי זוננפלד: פתאום הוא נדרך כאשר הבין על מה הם מדברים.
מלכי זוננפלד: הוא שומע שהילדים מתווכחים ביניהם מי עדיף שימות ראשון, אבא או אמא.
מלכי זוננפלד: הם ניהלו ויכוח ענייני והציגו שיקולי דעת לכאן ולכאן, למשל אם אבא ימות אז הפיצויים של הצבא אולי יותר טובים, אבל מצד שני בבית אמא יותר חשובה ואולי אבא לא כל כך יסתדר, אבל לשניהם נתגעגע.
מלכי זוננפלד: הם ממש הציגו סעיפים, בעד ונגד ואיך יסתדרו יותר בחיים אחר כך כמשפחה.
מלכי זוננפלד: דרך אגב הם גם הגיעו לשורה תחתונה והחליטו שבאמת עדיף שאבא ימות משום שמבחינה כלכלית זה יותר יעזור למשפחה, והעיקר אצלהם היה באמת הנושא שאת אמא הם יותר מרגישים בבית והם הרגישו שאולי אבא ילך לאיבוד ולא יצליח.
מלכי זוננפלד: אני מספרת את זה כסיפור מהחיים של עשרת החודשים האחרונים בכדי להבין מה עולה על השולחן של ארוחת ערב, ועם מה מתמודדים ועל מה מדברים, כי אנחנו במשפחה מדברים על מה שקורה לנו בחיים, ואם מה שקורה לנו עכשיו זה שכל יציאה לדרך בבוקר עלול מישהו לא לחזור, אזי זה הנושא שעליו אנחנו מדברים ליד השולחן בארוחת הערב.
מלכי זוננפלד: זהו מצב שקיים בודאי גם בנתניה ובחדרה, הוא קיים בכל מיני מקומות בהם אנו חווים בצורה אינטנסיבית מציאות זו, מצב של איום טרוריסטי על כולנו.
מלכי זוננפלד: אין לי ספק שהמצב אינו רק נחלת יהודה ושומרון, אבל ודאי שביהודה ושומרון הנושא של הכבישים הוא קריטי באופן מיוחד.
מלכי זוננפלד: בנושא זה ברצוני להדגיש שהיום היציאה לדרכים היא יציאה שונה לגמרי מאשר בעבר.
מלכי זוננפלד: ראשית אנשים ממעטים לצאת מהיישובים.
מלכי זוננפלד: הם יוצאים רק למה שהכרחי ואין ברירה.
מלכי זוננפלד: אנשים הפסידו מקומות עבודה, או שעובדים הרבה פחות שעות.
מלכי זוננפלד: בעלי רואה חשבון במקצועו, הוא עובד בירושלים וכל הלקוחות שלו בירושלים.
מלכי זוננפלד: הוא העביר השנה את המשרד שלו למעון ועובד הרבה בשלט רחוק.
מלכי זוננפלד: כשהוא מגיע לירושלים הוא נשאר ללון בעיר למספר ימים כדי לא לעשות את הדרך הלוך וחזור שוב ושוב.
מלכי זוננפלד: אנשים עושים את המקסימום בשביל להבטיח את שלומם ואת קיומם, בגבולות האפשר במציאות הנוכחית, כי עדיין עליהם לפרנס את משפחתם.
מלכי זוננפלד: נשאלת השאלה מה ניתן לעשות מול מציאות כזאת, מה ביכולתי לעשות כשאיני רוצה שהילד שלי ידאג כל כך לשלומי כשהוא יודע שהיום אני בירושלים ואני צריכה לחזור הביתה.
מלכי זוננפלד: בנוגע לפתרונות לטווח הארוך, לכל אחד מאיתנו יש עמדה פוליטית מדינית מה עליהם להיות.
מלכי זוננפלד: אני מדברת כרגע על מצב ההווה אליו נקלענו ברגע זה.
מלכי זוננפלד: אנחנו חיים כאן.
מלכי זוננפלד: אני חיה באיזור שבע עשרה שנה, יש אנשים שחיים עשרים וחמש שנה ויותר.
מלכי זוננפלד: אנשים מגדלים את משפחותיהם.
מלכי זוננפלד: המציאות הזאת הגיעה וכעת עלינו לבחון מה נוכל לעשות בכדי לשמור על חיי ילדינו ועל בטחונם בצורה הטובה ביותר, וכמובן גם על חיי הוריהם.
מלכי זוננפלד: בעניין זה ברצוננו להציג שלוש הצעות פעולה, שאינם הצעות לטווח הארוך אלא מתייחסות למציאות הנוכחית.
מלכי זוננפלד: הצעה ראשונה נוגעת לנושא של נוכחות צבאית בדרכים, דבר שלקח זמן להעלות את המודעות אליו גם בקרב צה"ל, בגלל שזו באמת מציאות חדשה ולא ידעו לכמה זמן נערכים.
מלכי זוננפלד: עלי לציין כי ישנן גזרות שבהם קיימת פריסה צבאית מרשימה גם היום.