GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחום לנגנטל: גם אם בסוף לא הצלחת להוציא את זה באותה שנה בעודפים המחויבים בדוח החשב, זה יהיה עד יולי בשנה שלאחר מכן.
נחום לנגנטל: הכסף נמצא אצלנו "צבוע" בתקציב שלי, אבל זה עובר אל משרד העבודה והרווחה.
אילנה בן שחר: התקציב הוא תקציב 50%-50%.
אילנה בן שחר: זאת אומרת: משרד הבריאות נותן את חלקו - 50%: שני מיליון ש"ח, זה מה שהוקצה לנו, 4,000,000.
אילנה בן שחר: ש"ח.
אילנה בן שחר: משרד הרווחה לא העביר עד היום אגורה אחת ואני כבר נמצאת ב…
נחום לנגנטל: זאת בעיה מבנית.
נחום לנגנטל: הרי מה קורה?
נחום לנגנטל: ברגע שיש לה ההרשאה להתחייב על כל ה- 100%, נכון שהמשאבים הם 50% ממשרד אחד ו- 50% ממשרד אחר, אבל אם היא איננה יכולה להתחייב על כל ה- 100% ולשלוט ב- 100%, כי אז - מה תהיה התוצאה?
נחום לנגנטל: שמישהו אחר ישלוט ב- 100%.
נחום לנגנטל: אזיי אני אומר:
נחום לנגנטל: בקש את חתימתו בכל הוראה שאתה רוצה להוציא.
נחום לנגנטל: אבל אין זה יכול להיות שזה יהיה כסף שהוא בן ערובה.
נחום לנגנטל: כי הרי מה התוצאה?
נחום לנגנטל: אינך יכול לעבוד עבודה שיש בה עובדים לאורך זמן, כי כל הזמן הם נמצאים במצבים שבו הם ב- offside.
נחום לנגנטל: או אז, יש פה בעיה מובנית בשיטת העבודה - זה מה שאני אומר.
נחום לנגנטל: פה זה בעיה עם משרד העבודה והרווחה.
אילנה בן שחר: אני חושבת שתקציב איננו צריך להיות תלוי במשרד אחר, ואף על פי כן הצלחנו השנה לבצע את התוכנית שהתחייבנו עליה, אבל נפסיק אותה אם הכסף לא יעבור.
נחום לנגנטל: כל אחד וה"גיבנת שלו".
נחום לנגנטל: ה"גיבנת" שלי היא בטיחות בדרכים.
נחום לנגנטל: תקציב הבטיחות בדרכים הוא 180,000,000 שקל לכל משרדי הממשלה.
נחום לנגנטל: ברגע שנתת את ה- 50,000,000 שקל של המשטרה, הוא אחראי על ה- 50,000,000 שקל.
נחום לנגנטל: בשקל אחד נוסף אף אחד אחר אינו מטפל.
נחום לנגנטל: הוא ייתן את הדין וחשבון אם הוא הוציא את זה נכון, או לא הוציא את זה נכון.
נחום לנגנטל: אם הוא לא הוציא את זה נכון, הרי בשנה אחרי זה הוא מקבל 40,000,000 ולא 50,000,000 - זה מה שקרה.
נחום לנגנטל: משרד החינוך מקבל תקציב של 20,000,000 שקל.
נחום לנגנטל: זה ירד ל- 18,000,00 כי המשרד לא ביצע נכון.
נחום לנגנטל: אחר כך הוא ירד אף ל- 14,000,000 שקל.
שמואל אביטל: אני חושב שדווקא "חידוד" של הזויות מצד משרדי הממשלה - במקרה משרד הבריאות הוא משרד שכמעט השלים את כל מה שהיה צריך לעשות בגומחה (נישה) שלו.
שמואל אביטל: אני רוצה להזכיר לעצמנו שסביב נושאים דומים, דוח מבקר המדינה 51 ב' דיבר על הבעיה המרכזית בקטע שהוא התמקד בו: ילדים בסיכון.
שמואל אביטל: הדוח הזה, המשפט המכריע ביותר בו בעיניי הוא שאין תיאום בין העוסקים במלאכה.
שמואל אביטל: התפיסה שלי אומרת, ויש פה דוח שאפשר להעיר עליו כל מה שרוצים: אם על מה שה"עוסקים במלאכה" 'על קצה המזלג' אומרים שפה אין ניתן לזה מענה מערכתי, כי אז - בסדר.
שמואל אביטל: האמינו לי, הפרוייקט הנקודתי שכל משרדי הממשלה משולבים בו - אני מרכז אותו במשרד ראש הממשלה - אני אומר לכם: "נצבעו" שם התקציבים בתוך המשרדים הייעודיים; מדובר ב- 1,2000,000,000 שקל.
שמואל אביטל: פה מדובר בתוכנית שאני אקצץ בה, ונסת
שמואל אביטל: כל מה יש במשרדים - לא רק כדי לקחת את זה לאיזה מרכז, אלא כדי לדעת: הנה, פה יש כסף, והמשרד עוסק במלאכה של למעלה מ- 1,000,500,000 שקל.
שמואל אביטל: אני, ב"התגלגלות" שלי מול המספרים, ברור לי שנצטרך מול שר האוצר בשבוע-שבועיים או בחודש הקרובים, להציג מה הוא המספר שאנחנו רוצים כתוספת על מה שיש במשרדים.
שמואל אביטל: אם מכל ה לא יהיה כסף "תוספתי", אני רואה את הקריסה של המשרדים שעוסקים במלאכה הזאת - כל אחד ב'קטע' שלו - אי יכולת לעשות גם את התוכניות היפות שכל אחד גיבש מקצועית אצלו במשרד.
שמואל אביטל: זה בעיניי יעד מרכזי, ולכן יש פה שני מרכיבים: 1.
שמואל אביטל: ליצור את המסגרת של התיאום והראיה הכוללת.
שמואל אביטל: מדובר פה בזה שהמדינה צריכה להחליט אם היא רוצה להמשיך לפזר את זה ולברוח מהאחריות שלה, או אם היא מוכנה להקצות לזה אמצעים.
שמואל אביטל: אם המדינה לא תקצה אמצעים, כולם יסתובבו פה בכל המשרדים עם תוכניות יפות.
שמואל אביטל: האמינו לי – לי יש "ג'וב", רק להסתכל ולהגיד: זה מה שהמדינה רוצה; זה מה שהשרים הרלוונטיים רוצים - עוד חוברת יפה, ויישב ויצחק על כולם.
שמואל אביטל: זה נגע! את זה צריך להבין.
שמואל אביטל: פה בהחלט הייתי דווקא רואה את הוועדה הייחודית הזאת כאיזשהו "קטר" שנותן 'רוח גבית'.
שמואל אביטל: אתה אינך ועדת כספים, אבל אני חושב שיש קול מיוחד לוועדה הזאת, המתבטא במתן 'דחיפה' לקראת הדיון.
שמואל אביטל: כי אם לא יהיו אמצעים נוספים - אתם שומעים את המשרדים, ויש להם הקשיים שלהם.
רות רזניק: אני רוצה להגיד שאני מופתעת שבחוברת היפה הזו אני מעלעלת, ואינני רואה בכלל התייחסות לארגונים שבעצם היו ה'קטר' שבכלל התחיל את כל העניין הזה של טיפול באלימות - במיוחד אלימות נגד נשים.
רות רזניק: בכל חוברת דומה שאני ראיתי בארצות שונות וגם בארץ, בוועדה הבין-משרדית של מר בן שלום כתוב בצורה הכי ברורה - וחלק אינטגרלי מכל החשיבה הוא הארגונים שבכלל התחילו את זה, הארגונים החוץ-פרלמנטרים, החוץ-ממסדיים; במקרה שמדובר בנושא הנשים, אלה ארגוני הנשים או המקלטים שבכלל התחילו.
רות רזניק: הם התחילו מאפס, כמו שאנחנו התחלנו, כמו ויצ"ו, כמו המקלטים בירושלים ובחיפה.
רות רזניק: אנחנו המומחיות הכי רציניות בתחום.
רות רזניק: אף אחד שלמד באוניברסיטה ויודע משהו איננו יודע כמו שכל אחת ואחת שעובדת במקלטים, שחיה את הנושא 24 שעות ביממה.
רות רזניק: בנוסף לזה, אני רוצה להגיד שבעמותה שאני עומדת בראשה: "לחימה באלימות נגד נשים", הקמנו אתר יוצא מן הכלל באינטרנט.
רות רזניק: אני ממליצה שכל הגורמים כאן יידעו את זה, יעבדו עם האתר הזה.
רות רזניק: חוץ מזה אנחנו מכשירות מרצות בקרב המתנדבות שלנו לעבוד עם בתי הספר כדי להכשיר יועצות ומורות לעבוד בתחומים האלה.
רות רזניק: אלה כולן נשים עם הרבה מאוד ניסיון של עבודה בקווי חירום, היודעות את הנושא על בוריו, והן תהיינה מוכנות לצאת ל'שוק'.
לאנוב חיה: שמי לאנוב חיה, ואני מנהלת מקלט של ויצ"ו באשדוד ויושבת ראש פורום מנהלות המקלטים.
לאנוב חיה: אני רואה את הפורום של מנהלות המקלטים, של המקלטים בכלל, כחלק של המערך הכולל של מרכזים למניעת אלימות, של קווי חירום ושל מקלטים לנשים בדרגות הסיכון הגבוה ביותר.
לאנוב חיה: אני רוצה רק 'לחדד' את הדברים שגברת רות, חברתי, אמרה, שבזמנו הוקצו כספים לילדים בסיכון, והיו ועדות בנושא הזה.
לאנוב חיה: ילדים במקלטים של נשים מוכות אינם מוגדרים כילדים בסיכון.
לאנוב חיה: הם נטולים לחלוטין משאבים, ובהחלט צריך 'למפות' את הנושא הזה ולחשוב איך מתקצבים, כי אלה הם ילדים במערכות החינוך, ואלה ילדים שגדלים אחר כך במשפחות שיש בהם אלימות - וחשוב מאוד לטפל בנושא הזה.
יהודית אבולעפיה: קודם כל זה יפה לראות מבחינת התהליך, שאם נלך 20 שנה אחורה, נראה שאף משרד ממשלתי לא אמר: 'זה שלי'.
יהודית אבולעפיה: באמת, מי שהזיז את זה היו הארגונים הפמיניסטיים החוץ- פרלמנטריים.
רות רזניק: זה בכל העולם - לא רק כאן.
רות רזניק: ב- 1983, במשרד הרווחה, נכנס הנושא הזה.
יהודית אבולעפיה: אני אינני שייכת לשום משרד, וזה בולט כאן שכאילו כל אחד אומר:
יהודית אבולעפיה: הנתח התקציבי יישאר אצלי, ואני אינני משתתף בו עם איש.
יהודית אבולעפיה: אם אנחנו ניקח את התקציבים, ניקח את התוכניות, ונבדוק אותם בחתך רוחב, כי אז בוודאי יש כפילויות שאפשר לשחררן לדברים שאינם נעשים היום.
יהודית אבולעפיה: אני חושבת שאם יש משהו שמאוד חשוב בתהליך הזה, זהו תהליך של איגום משאבים ובדיקה שאין עושים 'כפל' במשרדים השונים.
קריאה: כפל אין עושים, כי אין כספים לעשות כפל; יש חלוקה.
קריאה: מרכז המידע זה משהו חשוב.
קריאה: הלוואי שהיה כסף לעשות את הדברים.
נחום לנגנטל: רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון.
נחום לנגנטל: קודם כל אני מודה לשר אביטל שכיבד אותנו בנוכחותו, ואני מודה גם למר דני ולגברת יהודית שהציגו בפניו את עיקרי הדוח.
נחום לנגנטל: הדוח מונח כאן בפנינו.
נחום לנגנטל: מי שרוצה לקרוא עוד, מוזמן לקחת את החוברת ולקרוא אותה.
נחום לנגנטל: אני אינני בא ואומר שצריך לאגם את זה מתוך המשרדים, לתת את זה למישהו, כי זה כבר יהיה "מלחמת עולם", אבל לפחות מה התקציב ה'צבוע' בכל משרד ומשרד על פי תוכנית-אב גלובלית, מסונכרנת כללית - של כולם - איפה זה נמצא בכל משרד ומשרד, וכתוצאה מכך, מה עושים עם זה?
נחום לנגנטל: אז נדע שאנחנו מבחינתנו יכולים לעקוב אחרי העניין.
נחום לנגנטל: אני מציע לגברת דין, שהיא יושבת ראש הוועדה, שתמשיך הלאה בעניין הזה של הלחץ על הממשלה.
נחום לנגנטל: אבל אם באמת הממשלה תתחיל לעבוד בשיטה הזו, אזיי אני חושב שאחת למספר חודשים נצטרך לשבת כאן ולשמוע מראשי המשרדים ומהשר אביטל איך זה מתקדם.
נחום לנגנטל: אז אתה יכול גם לדעת מי באמת עשה עבודה ומי לא עשה עבודה - מי רק מספר שהוא עשה עבודה; ואם יש כשל בעיר מסוימת, נוכל לבחון למה הכשל שם, האם השירות הזה והשירות הזה לא פעלו, ומה קרה פה.
נחום לנגנטל: אבל אם אנחנו נמצאים באופן אמורפי כזה ובאוןיר, זה יישאר כך.
נחום לנגנטל: אנחנו צריכים להיות הגופים שנדחף כמה שרק יותר בעניין הזה, ואנו צריכים לעשות את המעקבים.
נחום לנגנטל: אם כל משרד יעשה מה שהוא רוצה - אני אומר את זה בכאב - ואז מר דני, בעוד 4 שנים שוב יתמנה, יאמר את מסקנתו ויגיד: כל אחד עושה מה שהוא עושה - ואין סינכרון, ואין תוכנית גלובלית.
שמואל אביטל: מה שהיושב ראש אומר פה זה תמצית של מסלול מקובל במדינתנו.
שמואל אביטל: הבאתי דוגמה של תוכנית לאומית אחרת - הכי משמעותית שיש על השולחן - שאושרה לפני שנתיים וחצי ולא בוצעה אף יום במהלך השנתיים וחצי.
שמואל אביטל: היום אפשר להגיד שהיא יצאה לדרך, שגם בתחומים האלה - באותם יישובים - היא תיעשה.
שמואל אביטל: מדוע אני אומר זאת?
שמואל אביטל: אני הייתי בוועדת השרים כיושב ראש וכשר הבריאות שליווה את העניין במשך כל הזמן, ואותו הדבר פה, בוועדה המכובדת, שמלבד מר נחום והגברת קולט אביטל, שהייתה פה חלק מהזמן…
נחום לנגנטל: צריך להיות הגונים כלפי יעל דין, כי היא באמת משקיעה ימים ולילות בעניין הזה.
שמואל אביטל: אני אומר לכם כהערה, ואני אגיד לכם באיזו תחושה אני ניגש לעניין: כשם שהייתי צריך לעסוק בדוח אחר בהחלטות ממשלה, לא בדוחות אמורפיים - בהחלטות ממשלה עם מספרים בצידן - ולא קרה כלום, אם זה בגלל שיטות האוצר, אם זה בגלל אוזלת יד, אם זה בגלל שהחליטו לפני בחירות והתחכמו אחריהן, ועשו סיבוב של השרים - זה כלל איננו משנה.
שמואל אביטל: בעניין הזה יש לי משימה שלי אישית, אינני 'עושה חשבון לאף אחד', מי שמהשרים הרלוונטיים רוצה לדבוק במה שיש לו, וטוב לו, והוא מרוצה בזה -"מאה אחוז" - אני על הבסיס של העניין הזה אלך "ראש בראש עם הקיר" - בוועדה למעמד האישה, או בוועדת הכספים, או לכל מי שאוהב את הדברים, בעיקר כשרוצחים אישה לאור היום, ששם יש דם, ויש מצלמות.
שמואל אביטל: במקום שבו אני פועל – אין.
שמואל אביטל: אני נטלתי על עצמי משימה לנסות ולהעביר את זה לפאזה אחרת.
שמואל אביטל: או שהמספרים הגדולים, הגסים האלה, יהפכו למשהו במסגרת של איזו חשיבה כוללת - אפילו לא הכי טובה בעולם - אבל היא תנוע כך, שאם יש רצון טוב, ואם העניין מעניין מישהו בארץ הזאת, גם אם נתנו רק 4 לירות במקום 10 לירות - שזה יתחיל לנוע.
שמואל אביטל: וגם אם זה ייארך חצי שנה או שנה עד שזה ינוע, כי אז התחלנו במשהו.
שמואל אביטל: הגופים הציבוריים, המתנדבים - המדינה איננה יכולה לברוח בנושאים האלה, כמו בנושאים אחרים, מאחריות.
שמואל אביטל: הגופים שעושים את "מלאכת הקודש" גם בהתנדבות, הם הצריכים להיות "נקודת חן" ותוספת והתנדבות לחובת המדינה לעסוק בדברים האלה, והמדינה גם חייבת להקצות להם הרבה כסף.
שמואל אביטל: אי אפשר רק לבנות על התנדבות.
שמואל אביטל: אתן רצות עם העניינים שלכן, ועוד מעט אתן תהיינה "עלי התאנה" של המדינה - היא בכלל תסתתר מאחורי ארגוני הנשים וכל אנשי הרצון הטוב.
נחום לנגנטל: תודה רבה לכם ולהתראות.
יעל דיין: אני רוצה להודות לכולם על בואם.
יעל דיין: כמובן, אני רוצה להודות לשר לביטחון פנים, עוזי לנדאו.
יעל דיין: כשאני אומרת שאני רוצה להודות על בואם כוונתי לומר שרוב המשתתפות איתנו בישיבת הוועדה בכנס של היום הם נשים וגברים שעושות ועושים במלאכה, בין אם הם במדים, או באזרחית, ממרכזי סיוע, ממקומות אחרים וממשרדים אחרים.
יעל דיין: אנחנו מגדירים כל-כך הרבה דברים כעבודת קודש, אבל מבחינתי ומבחינת הוועדה שאני עומדת בראשה, זוהי עבודת קודש פלוס האלמנט של הצלת חיים.
יעל דיין: יש לנו בעיה.
יעל דיין: אנחנו כבר שנים מדברים על מודעות.
יעל דיין: המודעות נקלטה ואני כבר לא משתמשת במילה הזאת.
יעל דיין: השאלה היא: איפה שמים בסדרי העדיפויות את המודעות הזאת?
יעל דיין: יש קבוצה גדולה, גברית בעיקרה, אבל לא רק, שרואה באלימות כלפי נשים חלק מאלימות כללית.
יעל דיין: יש אלימות בין בני נוער, יש אלימות בדרכים, יש אלימות במשפחה, יש אלימות כלפי נשים, יש כמובן גם אלימות כלפי גברים.
יעל דיין: ההכללה הזאת, מתבטאת בעיקר בוועדות שרים, שמתכנסות בערך כל שלושה חודשים.
יעל דיין: בכל ממשלה מוקמת ועדה, ועדת שרים לטיפול באלימות בחברה הישראלית.
יעל דיין: אני רוצה חד-משמעית להבדיל בין אלימות כלפי נשים לבין אלימות בגדול בכל התחומים האחרים.
יעל דיין: האישה כקורבן אלימות היא אישה כקורבן והיא מוגדרת כנחותה, כמי שמצוייה במעלה שנייה, כמשוללת זכויות וכראוייה לאפלייה בכל התחומים.
יעל דיין: לכן, האלימות היא גם פועל יוצא וגם הכתבה של מעמדה של האישה בחברה הישראלית.
יעל דיין: זה החל מדיני אישות ועד ספורט נשים, שעסקנו בו הבוקר בהקשר לתקציבים לכדור-עף נשים.
יעל דיין: לכן, אני מבקשת להבהיר – ואני בוודאי מניחה שבחדר הזה זה מקובל - שאנחנו מדברים על אלימות כלפי נשים.
יעל דיין: בתוך זה אנחנו מדברים על אלימות מינית כלפי נשים, קרי: האישה כאובייקט מיני, האישה כמושא לחדירה, האישה כנשלטת, האישה כתשמיש, האישה כקורבן.
יעל דיין: אני לא רוצה להאדיר את זה, כי אני רוצה להיאבק בזה.
יעל דיין: אבל בוודאי אני לא רוצה לומר שדינו של מישהו שהוא אלים על הכביש כדינו של אנס.
יעל דיין: ומכאן ההתייחסות הספציפית שלנו, מכאן החרדה שלנו, מכאן הדאגה שלנו ומכאן הדרישה שלנו לתיקצוב, לתשומת לב מיוחדת, לעומק ולרוחב.
יעל דיין: אני רוצה לפתוח את הכנס הזה עם הזמרת פנינה איסרוב, שתלחין את השיר שהיא הלחינה ובדרך כלל שרה עם שולי נתן, שהיא חולה ולא תהיה איתנו.
יעל דיין: אנחנו מאחלים לה החלמה מהירה.
יעל דיין: השיר: הוא אהב אותה עד מוות.
יעל דיין: (הזמרת פנינה איסרוב שרה את השיר "הוא אהב אותה עד מוות").
יעל דיין: שמחות אין לנו כאן.
יעל דיין: אבל טוב היה לשמוע בשבוע שעבר, בישיבה בה קיבלנו דיווח על קידום נשים בשירות המדינה, שבפעם הראשונה אחרי חקיקה, אכיפה וכל הדברים הטובים, באמת יש עלייה, לא עליית מדרגה, אבל יש עלייה רצינית ברוב המשרדים ובשירות המדינה שמעסיק, כפי שאתם יודעים, עשרות אלפי נשים.
יעל דיין: לכן, השמחות תבואנה מקידום ולא מהקטע של אלימות.
יעל דיין: השר לביטחון פנים בא עכשיו מישיבה שהיתה לנו בנושא סחר בנשים, שזו עוד "שמחה" מן הקשות מאד.
יעל דיין: מאחר שהכנס הזה מוקדש לדו"ח 1998-2000, בנושא "אלימות מינית בישראל", של המרכז לנפגעי תקיפה מינית – וטל קורמן תציג אותו – אבקש להפוך את סדר הדברים וגם את התודות לטל קורמן ולמרכזים נעשה בצורה מפורטת בסוף.
יעל דיין: אבקש מהשר לביטחון פנים להציג את דבריו.
יעל דיין: אחריו – סגן ניצב נורית זיו.
יעל דיין: אחריה – נציבת השב"ס.
יעל דיין: אחר-כך נשמע את הצגת הדו"ח של טל קורמן, לאחר מכן נשמע את נציגת הרשות לקידום מעמד האישה, רונית לב-ארי.
יעל דיין: לבסוף נתייחס לנושאים השונים שיעלו בדו"ח.
יעל דיין: אדוני השר, בבקשה.
עוזי לנדאו: תודה רבה, יעל.
עוזי לנדאו: אני מודה על ההזמנה לבוא ולמסור בשם המשרד ובשם המשטרה את עמדתנו ואת הגישה שלנו לגבי נושא האלימות נגד נשים ותקיפות מיניות נגד נשים.
עוזי לנדאו: נציג, כמובן, את גישתה של המשטרה לנושא הזה.
עוזי לנדאו: בשם המשטרה אני יכול לומר שאנחנו רואים את הטיפול במתלוננים על עבירות אלימות במשפחה - כשבדרך כלל זו אלימות נגד נשים או נגד קטינים באופן כללי, ועבירות מין בפרט - כנושא רגיש ובעל חשיבות גדולה, שהמשרד לביטחון פנים וזרועותיו, שהם שירות בתי הסוהר והמשטרה, יטפלו בו באורח נמרץ בשנה הקרובה.
עוזי לנדאו: נמצאים איתנו כאן מטעם המשרד עורכת הדין נילי קהלני, מהיחידה לתלונות הציבור, וסגן-ניצב נורית זיו, שהיא ראש הוועדה שהמשרד מינה כדי לראות באיזו דרך יוטמע חוק זכויות נפגעי העבירה, שנחקק בשנה הזאת במשטרה, וכיצד הוא יבוצע.
עוזי לנדאו: נמצאת איתנו רב-גונדר אורית אדטו, נציבת השב"ס, שתציג את הצד השני של המטבע בדרך שבה אוכפים את החוק בנושא הזה.
עוזי לנדאו: תחילה אני רוצה לברך את איגוד מרכזי הסיוע, איגודים וולונטריים, שהם בדרך כלל ישראל היפה, שיכולים להראות מה יכולה לעשות הרוח של מי שבוער משהו בעצמותיו, דוחף תהליך, דוחף את רשויות השלטון, דוחף את הממשלה לפעול בנושא הזה, שהוא כאוב וקשה.
עוזי לנדאו: אני רוצה להסיר כאן את הכובע בפני הרצון הטוב, בפני הנכונות ועל העשייה שישנה, שהיא אולי הסיבה לכך שבגללה הפונים אל המשטרה מול מי שפונים אל הארגונים שלכם הם בסך הכל שביעית.
עוזי לנדאו: המשטרה היא לכאורה הרשות הפורמלית; היא מי שצריכה לטפל בתלונות.
עוזי לנדאו: אבל קודם כל פונים לא אל המשטרה.
עוזי לנדאו: פונים אליכם.
עוזי לנדאו: אני לא רואה זאת דווקא כנקודה שלילית אצל המשטרה.
עוזי לנדאו: בסיכומו של דבר המשטרה נתפסת כגוף כוחני, כגוף שאין בו פרטיות, כגוף שכשאתה נפגש עם שוטר ולא הכירות אותו קודם אתה לא ממהר להיחשף אליו ברמה האינטימית והמפורטת ביותר.
עוזי לנדאו: בסיכומו של דבר, המשטרה רוצה ראיות, המשטרה רוצה להביא אדם לדין.
עוזי לנדאו: וכאן מה שחשוב זו הדרך שאנחנו נמצא, או נחפש, דווקא אליכם, איך נעבוד אתכם, איך נביא לכך שמי שמתלוננת תוכל להביא את התלונה שלה לכלל מיצוי גמור עם מי שהיא יכולה לדבר איתו תוך אימון, תוך מסירת פרטים, וכיצד גם דרככם אפשר יהיה לגייס את המשטרה כדי שצדק ייעשה, כדי שאכיפת דין תהיה, וגם מורא החוק יהיה על מי שמבקש להפר אותו.
עוזי לנדאו: אני אומר את הדברים האלה אף שהקורא את הדו"ח שלכם לא יוכל להתעלם מכמה דברים.
עוזי לנדאו: נעשו שיפורים ניכרים בשנים האחרונות בנושא הטיפול בעברייני מין, שהמשטרה עושה אותו.
עוזי לנדאו: נעשו שיפורים בנושא של מי שנפגעו מעבירות מין.
עוזי לנדאו: אף שהמודעות גברה ונפגעים רבים יותר מוכנים לפנות, לחשוף ולהתלונן במשטרה, אני חוזר ואומר: עדיין מעטים מדי מוכנים לחשוף את עצמם בפני המשטרה.
עוזי לנדאו: בשנים האחרונות, בשנת 1999 היו כ-900 פניות אל המשטרה, ובשנת 2000 כ-1,000 ויותר, כלומר היתה התקדמות גדולה יותר.
עוזי לנדאו: אבל בסך הכל אל הארגונים עצמם, שעוסקים בסיוע למרכזי הסיוע, היו 18,000 פניות ואל המשטרה היו רק כ-1,000.
עוזי לנדאו: למרות זאת המשטרה נרתמת לעניין.
עוזי לנדאו: אנחנו מנסים לעשות זאת בדרך של שילוב ושל תיאום עמכם ועם גופים אחרים.
עוזי לנדאו: ההנחיות שמחלקת החקירות הוציאה מדברות על כך שכאשר נפגשים עם מתלוננת המשטרה מצווה ליידע את המתלונן או המתלוננת – ברוב המקרים זו המתלוננת – על כך שיש מתנדב, או מתנדבת במרכז הסיוע, להציע להם להסתייע בארגונים האלה, למסור לה מידע על פרוייקט הליווי שמתקיים במהלך המשפט וכן לקשר מיידית את המתלונן או המתלוננת עם המרכזים, כאשר ישנה או מצורפת אל ההנחיות שאנחנו מוציאים רשימה של כל מרכזי הסיוע שזמינים.
עוזי לנדאו: יש שיתוף פעולה הדוק של המשטרה עם בתי חולים גם כדי לבדוק את המתלוננת על עבירות המין.
עוזי לנדאו: חובתו של החוקר היא להסדיר את בואה של המתלוננת לבית החולים, לוודא שיש בבית החולים ערכה שאיתה מקיימים את החקירה או את הבדיקה.
עוזי לנדאו: החוקר חייב ללוות את המתלוננת אל בית החולים.
עוזי לנדאו: יש נתון שמטריד משהו והוא לגבי מיעוט הפניות מהמגזר הערבי הן למרכזי הסיוע והן למשטרה.
עוזי לנדאו: כאן דרושה עדיין עבודה רבה מאד כדי להגביר את המודעות ולהביא לכך שגם שם יהיה שיתוף פעולה הרבה יותר גדול, כדי שצדק ייעשה וגם כדי שיוקל לרבים ולרבות שסובלים מאלימות.
עוזי לנדאו: אתייחס לשתי שאלות ספציפיות שחברת הכנסת דיין הפנתה.
עוזי לנדאו: ראשית, נתבקשה התייחסות לחוק זכויות נפגעי עבירה: כיצד עומדת המשטרה לפעול בתחום הזה?
עוזי לנדאו: השאלה השנייה היתה יותר בתחום ההארה על כך שיש רצון טוב ונכונות במשטרה, אך עדיין לא בטוח שהעשייה בנושא זה חלחלה לשטח, וחוקרי האלימות ועבירות המין לא תמיד זמינים.
עוזי לנדאו: אבקש להתייחס אל שני הדברים האלה בקצרה.
עוזי לנדאו: לשאלה הראשונה – החוק עצמו נלמד והטמעתו היא תהליך שיימשך, זה תהליך שלוקח את הזמן שלו ולוקח זמן עד שהדבר הזה יגיע אל השטח.
עוזי לנדאו: בכל מקרה, מוקם מערך מיוחד, שבו כ-170 חוקרים בנושא אלימות במשפחה.
עוזי לנדאו: החוקרים האלה עוברים הכשרה מיוחדת להתמחות והתמקצעות, והם פועלים בכפוף ובצמוד להנחיות המשטרה.
עוזי לנדאו: גם כאן יש כמה סעיפים ספציפיים בחוק הזה שמיושמים באורח מיידי.
עוזי לנדאו: נילי קהלני ורונית זיו יוכלו למסור על כך אינפורמציה כאשר הן תתבקשנה לכך עוד מעט.
עוזי לנדאו: אבל, למשל, כשדברים אמורים במידע על המתלונן, כפי שציינתי קודם, זה אחד הדברים שחוקרים אמורים כבר להעביר לידיעתו של המתלונן.
עוזי לנדאו: אבל המשטרה איננה ערוכה, מעכשיו לעכשיו, ליישם את החוק הזה.
עוזי לנדאו: לכן, גובש צוות, שבראשו עומדת סגן ניצב נורית זיו, ומטרתו היא בחינת היערכות המשטרה בהקצאת כוח אדם והמשך תהליכים שיחדירו את החוק הזה למודעות החוקרים.
עוזי לנדאו: עדיין לא גובשו המלצות, הנחיות ועל כן גם לא החלטות של המשטרה כיצד זה יבוצע.
עוזי לנדאו: הכיוון נכון.
עוזי לנדאו: לגבי המרץ – אוכל למסור לך בפעם הבאה מה היו ההחלטות שנתקבלו.
עוזי לנדאו: לגבי השאלה השנייה – רצון יש, אבל זמינות של חוקרים אין.
עוזי לנדאו: זה בוודאי נכון בחלקו.
עוזי לנדאו: ראשית, איני רוצה שיהיה ספק בלב מישהו לגבי נכונותה של המשטרה להיכנס לנושא הזה.
עוזי לנדאו: אבל כאן, בוודאי, מיעוט המשאבים שעומדים לימינה של המשטרה, בוודאי בתקופה זו של השנה, כשנושא ביטחון הפנים הופך להיות נושא שבכורח הנסיבות אנחנו נזקקים לו יותר ויותר, בוודאי זה לא יקל עלינו לפעול גם בתחום הזה.
עוזי לנדאו: אני רק רוצה לומר שביקשנו לשנה הקרובה תגבורת ניכרת של שוטרים למשטרה.
עוזי לנדאו: אוסיף ואומר שגם אלמלא בעיות ביטחון הפנים היתה המשטרה צריכה לגדול בקצב של כ-2,000 שוטרים בשנה.
עוזי לנדאו: זה חלק מתכנית הגידול של המשטרה.
עוזי לנדאו: מה שלא נקבל בשנה הבאה וממה שנקבל, חלק נפנה גם לטיפול בנושא סחר בנשים.
עוזי לנדאו: כפי שציינתי בדיון הקודם, המשטרה תראה בנושא זה עדיפות גבוהה מאד.
עוזי לנדאו: ונראה כיצד נוכל גם כן לסייע בנושא הזה של אלימות נגד נשים.
עוזי לנדאו: אבל אני מבקש שלא יהיה ספק לגבי העובדה שהמסר והצורך בעשייה בנושא אלימות מינית נגד נשים, אלה מחלחלים ויוסיפו לחלחל לרמת השטח.
עוזי לנדאו: אומרים לי אנשיי במשטרה, ויש לי בהם אמון מלא, אני לא יכול לומר כאן שאני אפילו לא סטודנט מיידע אישי, כי אני רחוק מלהכיר את המשטרה ובוודאי לא את התחום הספציפי הזה, אבל אומרים לי אנשיי ואני מקבל את דבריהם כפי שהם, שחל שיפור עצום ביחס וברצון לפעול על-פי ההנחיות; לא רק בביצוע הפקודה, אלא גם בהפנמת המסר של חשיבות הנושא וגם במאמץ שמושקע בו.
עוזי לנדאו: מביקוריה של עורכת הדין נילי קהלני מן היחידה לתלונות הציבור במשרד שלי, וזה נובע מגישתו של המשרד לראות מה קורה בשטח, מכל פניותיה לרכזי החקירות ומתוך בדיקת תלונות שנתקבלו, ההיענות בתחנות תמיד – וזה לאור המקרים שהיא בדקה – נעשית במהירות האפשרית ובדרך כלל מתוך הרצון לטפל בנושא הזה בעדיפות גבוהה ותוך הקפדה על ההנחיות.
עוזי לנדאו: יש לנו בעיה עם שיפור התנאים הפיזיים בתחנות והיא פועל יוצא של בעיה תקציבית.
עוזי לנדאו: אבל גם פה יש הנחיות, כללים וכללים ברורים שיצאו, כדי שיבטיחו את פרטיותו או פרטיותה של המתלוננת כאשר היא ניגשת אל החוקר.
עוזי לנדאו: זאת גם כדי להבטיח את היחס הנאות אליה ואת כיבוד בקשה להיחקר על-ידי בן-מינה מתוך הידיעה של העובדה שהקשר עם החוקר צריך שיהיה בדרך כלל עם אותו חוקר לפרק זמן ארוך.
עוזי לנדאו: אני חושב שזו תמצית הדברים שאני יכול לומר ברגע זה.
עוזי לנדאו: בתחום הזה, כמו גם בתחום השני, המשטרה תשתדל לעשות את המיטב בשנה הבאה.
עוזי לנדאו: אבל אני חוזר ואומר: יש לנו מגבלת משאבים לא פשוטה.
עוזי לנדאו: עם זאת, האנשים הטובים ביותר עומדים למסור כאן אינפורמציה נוספת וגם לפעול בשנה הקרובה בתחום הזה.
עוזי לנדאו: אני מתנצל על כך שעליי לעזוב כרגע וללכת לתחומים אחרים.
עוזי לנדאו: בהצלחה, ובהצלחה פירושה שיהיו יותר תלונות, לא יותר מקרים.
עוזי לנדאו: אנשים פוחדים לדבר.
עוזי לנדאו: אני מקווה שמחסום הפחד יירד.
יעל דיין: תודה רבה לשר לביטחון פנים גם על זמנו וגם על הנכונות.
יעל דיין: אני רוצה לומר שאנחנו לא נפתור את כל הבעיות האלה סביב הדו"ח.
יעל דיין: באמת השר שם את הדגש על הפער העצום בין מספר התלונות שמגיעות למשטרה לבין מספר התלונות שמגיעות אל המרכזים, אל גופי נשים וכן הלאה.
יעל דיין: אני רוצה לציין שהמטרה של הוועדה בראשותי היא ליצור גשר בין הדברים.
יעל דיין: אני לא מסתפקת בטיפול של מרכזי סיוע.
יעל דיין: אני מאד תומכת בהגדלת התקציבים.
יעל דיין: אני עוזרת בכל דרך אפשרית.
יעל דיין: המצב האידיאלי יהיה כאשר ייווצר תיאום מכסימלי לפיו כשאישה פונה אל מרכז סיוע הפנייה שלה כן תגיע למשטרה, על-פי דרכה, בליווי כזה או אחר, להגשת תלונה ולהבאת האשם לדין.
יעל דיין: עד שלא נגיע לזה עשינו חצי עבודה מכל צד.
יעל דיין: זאת אומרת, אנחנו רוצים ליצור את נקודת המפגש בין המספר הגדול של התלונות שמגיעות אליכם לבין העמדת האשמים לדין.
יעל דיין: המשימה שלנו היא בהחלט להגיע למצב שכל אשם יובא לדין, שזכויות המתלוננת יישמרו ושהיא תרגיש חופשייה להגיש את התלונה.
יעל דיין: העבודה של מרכזי הסיוע, שאומרת: את לא לבד, היא בגדר של הושטת היד הראשונה.
יעל דיין: לאחר הושטת היד אנחנו רוצים לדעת לאן מובילים אותה.
יעל דיין: מבחינתי צריך להוביל אותה למצב שהיא תהיה מוגנת והאשם יבוא על עונשו, כי אחרת כחברה מילאנו את חלקנו בצורה לקוייה.
יעל דיין: אבקש מסגן ניצב נורית זיו לומר את דבריה.
נורית זיו: בוקר טוב.
נורית זיו: אני מברכת את ארגוני הסיוע על היום החשוב הזה.
נורית זיו: אשמור מקום להגיב לאחר מכן, לאחר הדיון והעלאת הנתונים, אבל אני רוצה לומר כמה דברים לגבי עשיית המשטרה.
נורית זיו: אני רוצה להתחיל דווקא מהשאלה לשר לביטחון פנים בעניין חוק זכויות נפגעי העבירה.
נורית זיו: השר נשאל לגבי החוק הזה ויישומו.
נורית זיו: אני רוצה לומר בגאווה – וכבר אמרתי זאת השבוע בפורום אחר – שדווקא בנושא הזה המשטרה מילאה תפקידה כארגון מודרני והיא לחלוטין לא חיכתה עד שהחוק הזה ינחת עליה.
נורית זיו: יש עדיין הרבה מאד קשיים ביישום החוק מבחינת משאבים, כוח אדם וכו'.
נורית זיו: אבל בהחלט המשטרה לא חיכתה, משום שלקראת החוק הזה – בלא לדעת למעשה שהוא מתבשל והולך – המשטרה פעלה מבחינה רעיונית.
נורית זיו: היא הקימה מדור שכל ייעודו הוא לטפל בנפגעי העבירה, שאני עומדת בראשו.
נורית זיו: היא הקימה מערך מיוחד של חוקרים, שכל ייעודו הוא לחקור קורבנות עבירה מיוחדים, כמו קורבנות של אלימות במשפחה וכל הנושא של אלימות מינית, עבירות מין.
נורית זיו: לחוקרים האלה ניתנים כל ההכשרה, ההפנמה, המדיניות והחינוך המתאים.
נורית זיו: אלה דברים שניתנים להם והדברים מיושמים בשטח.
נורית זיו: הדבר הזה נעשה כבר מספר שנים.
נורית זיו: זה קיים גם ברמת ההנחיות שהוציאה המשטרה.
נורית זיו: וזה לא קרה היום, זה לא קרה בשל החוק, אלא לקראת החוק ניתנו הנחיות לפיהן למעשה קרבן העבירה, או נפגע העבירה, לרבות נפגעות תקיפה מינית ונפגעי תקיפה מינית, הם במרכז הראייה המשטרתית.
נורית זיו: מכאן אעבור לטפל דווקא בנושא הנפגעות מתקיפה מינית.
נורית זיו: תרשו לי לדבר כאן בלשון נקבה, למרות שברור, ידוע וגלוי לכולם שיש הרבה מאד נפגעי תקיפה מינית ממין זכר, שלצערנו חלקם הגדול לא מוכנים לבוא לארגוני הסיוע ולמשטרה בשל איזשהו קושי רגשי, פסיכולוגי, חברתי, כזה או אחר.
נורית זיו: לכן, מבחינת נתונים סטטיסטיים אצלנו וגם אצל ארגוני הסיוע רוב המתלוננים הן מתלוננות.
נורית זיו: לכן, בשלב זה אעבור לדיבור על חשודים ומתלוננות וכך יהיה קל לכולנו, למרות שהתופעה היא רחבה יותר.
נורית זיו: במרכז ההנחיות שלנו, כפי שנאמר, מצוייה נפגעת העבירה.
נורית זיו: אנחנו אומרים שאישה שמגיעה תיחקר באופן פרטי, תיחקר על-ידי חוקרת אם היא מעוניינת בכך, תוכל להיות מלווה על-ידי איש משפחה – כמובן לא התוקף – ידיד, או כל אחד אחר במהלך החקירה.