GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונית לב ארי: זו הצעה כללית שתוכל לקבל צורה על פי הצרכים ועל פי הרצון שלכם.
רונית לב ארי: אני מציעה ליהודית לעשות חשיבה משותפת האם יש משהו שאנחנו יכולות לתרום למנהיגות ולהעצמה של נשים כנשים על פי הרצון שלכם, למרות שהתקציב שלנו הוא מאוד צנוע לעומת המשרדים האחרים.
רונית לב ארי: בעניין הזה נשמח לתת יד ולסייע ככל שנוכל.
עדי ניר שגיא: אני כאן נציגה יחידה ממשרד החינוך, ואני רוצה בכל זאת להתמקד בכובע המקצועי שלי.
עדי ניר שגיא: אני הפסיכולוגית הראשית של המשרד.
עדי ניר שגיא: הרבה מהדברים שעלו קשורים בעבודה פסיכולוגית או פסיכו חינוכית.
עדי ניר שגיא: ישנן נקודות נוספות הנוגעות למשרד שאקח על עצמי להעבירם הלאה מאחר והם לא בתוקף אחריותי.
עדי ניר שגיא: אין ספק שאנחנו רואים פה ילדים החיים בתנאי לחץ מתמשכים.
עדי ניר שגיא: אם באוקטובר קראנו לזה שיגרת חירום מבחינה פסיכולוגית, היום זו באמת שיגרה מתמשכת או אפילו בהגדרה מצב של לחץ קשה של חירום או על סף מלחמה.
עדי ניר שגיא: אנחנו מטפלים בכל הילדים בכל קו העימות.
עדי ניר שגיא: השבוע עסקנו בנושא של מה קורה בשדרות, בנחל עוז, בנתניה, בערים שבהם ילדים חווים לחץ וחרדה בחיי היומיום שלהם.
עדי ניר שגיא: לא מדובר רק באזורים של יש"ע.
עדי ניר שגיא: קיים מחסור מאוד גדול בכוח אדם אבל יש התגייסות מאוד משמעותית של הכוחות המקצועיים שנותנים היום עזרה משמעותית, בין אם לילדים באופן ישיר ובין אם במסגרת מערכת החינוך למורים, למנהלי בתי הספר ולהורים.
עדי ניר שגיא: יש כמה בעיות שאנחנו נתקלים בהם במיוחד.
עדי ניר שגיא: הראשונה היא בנושא כוח אדם, כוח אדם שלנו שלא מתגורר ביישובים קשה מאוד לנייד אותו, במיוחד בשעות הערב, שעות שבדרך כלל פוגשים את ההורים.
עדי ניר שגיא: קבוצות עבודה להורים, קבוצות וינטלציה או קבוצות הדרכה מתקיימות בדרך כלל בשעות הערב וזו בעייה עובדתית.
עדי ניר שגיא: יתכן שהארכת יום הלימודים תיתן תשובה לנושא הזה.
עדי ניר שגיא: נעשתה חבירה יפה בין משרדית, עם משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות ומשרד החינוך ליצירת צוותים, אותם צוותים יישוביים שהוזכרו.
עדי ניר שגיא: נעשית עבודה יפה ואנחנו פועלים באופן נקודתי.
עדי ניר שגיא: השפעת הפעולות הללו אינה מורגשת מספיק, כי הצרכים באמת רבים מאוד, מטיפול בפרט חרד ועד עבודה קהילתית שהיא עבודה מניעתית, אם כי קשה לדבר על מניעה כשהצרה כבר מתרחשת.
עדי ניר שגיא: אנחנו עוסקים בכך כל הזמן, יחד עם המרכז שחלקכם מכירים, מרכז מהות בשומרון, הנותן שירותי ייעוץ פסיכולוגיים.
עדי ניר שגיא: הגדלנו את התקן שם ואנחנו מצפים לארבעים תקנים, משרד האוצר אמור לעשות את ההעברה התקציבית למשרד החינוך.
עדי ניר שגיא: אנחנו נערכים עם כח אדם רב יותר.
עדי ניר שגיא: ברגע שיינתנו התקנים נאייש את המשרות בכל יישובי התפר בכדי לתת תשובות לצרכים.
עדי ניר שגיא: כח האדם הזה כרגע חסר.
עדי ניר שגיא: כמו כן ברצוני לומר שלא מדובר בקושי של הילדים בלבד.
עדי ניר שגיא: הקושי הוא בכל הרבדים.
עדי ניר שגיא: בני הנוער למשל לא יכולים לעשות את ההתרחקות הטבעית שהם זקוקים לה במצב הזה, כי ההורים דואגים לבטחון האמיתי הפיזי והבטחון הריגשי נשאר במקום אחר.
עדי ניר שגיא: זוגיות מתפתחת בצורה מורכבת ושונה, לא רק אצל זוגות שמתחילים את דרכם המשותפת.
עדי ניר שגיא: נשים נשארות יותר ביישובים ולא יוצאות ולא מתאווררות, אמהות נמצאות בקונפליקט בין הצרכים ההתפתחותיים של הילדים לבין הקושי לקבל שירותים של התפתחות הילד.
עדי ניר שגיא: בנושא המחקרי, אנחנו היום מתחילים לאסוף נתונים לצרכי מחקר אך זהו מחקר ארוך טווח.
עדי ניר שגיא: אני חושבת שההיסטוריה נכתבת עכשיו.
עדי ניר שגיא: ניסיתי לחפש חומר מחקרי על ילדים בסרייבו או בקוסובו, שם לא היתה התערבות פסיכולוגית מהסוג שאנחנו נותנים כאן בארץ.
עדי ניר שגיא: חשוב לזכור שהשירותים הפסיכולוגיים נותנים עזרה בזמן חירום ולחץ בצורה שאין לה אח ורע בראיה בינלאומית, ואנו יכולים להתגאות בכך.
עדי ניר שגיא: ברגע שיהיה יותר כוח אדם נחבור אליכם, אל האמהות בקהילות ואל הגורמים השונים, כי מומחה חיצוני פחות משמעותי מאשר העצמת אנשי היישובים עצמם, שהם המשאב המיידי הגדול ביותר שיכול לעזור לעצמו.
עדי ניר שגיא: אנחנו ערוכים לתת את העזרה הזאת, אלא שאנחנו במצוקה אמיתית של כוח אדם ואנשי השירותים הפסיכולוגיים ביש"ע יודעים איזו נתינה אנחנו נותנים, כל תוספת תקנים ושעות שרק ניתן.
עדי ניר שגיא: ביום חמישי זה אנחנו עושים לכל הצוותים יום עיון בנושא טיפול בפוסט-טראומה, בשיטה מאוד מיוחדת קצרת טווח, שיתקיים במשרד.
עדי ניר שגיא: אנחנו נותנים תשובות מותאמות אך אין ספק שצריך עוד.
עדי ניר שגיא: לקראת פתיחת שנת הלימודים אנחנו רואים כיעד את העצמת המורים, כי אם המורה חרדה, ארבעים ילדים משלמים את המחיר.
עדי ניר שגיא: יש גם צד יפה באילוצים שנוצרים, כשמנהלת בית ספר עושה כיתה רב גילית מא' עד ח' קורים תהליכים פסיכו-חינוכיים מאוד יפים.
עדי ניר שגיא: מעבר לזה כמובן שמגיעים לילדים תנאים יותר מתאימים ויותר טובים.
עדי ניר שגיא: השירותים הפסיכולוגיים ניסו להתמודד עם בעיית הניידות, על ידי זה שעל אוטובוס שנכנס בתשע ליישוב ויוצא באחת עשרה, במקום לשלוח פסיכולוג אחד אנחנו שולחים שלושה והם מתפזרים לתוך היישוב.
עדי ניר שגיא: גם אנחנו מתמודדים עם הנושא ומשתדלים להיות יצירתיים.
עדי ניר שגיא: כאמור עוד כוח אדם יעזור, ואנחנו מקוים ומצפים לקבלו בהקדם.
עדי ניר שגיא: כרגע הדבר נמצא בין האוצר למשרד החינוך.
עדי ניר שגיא: אנחנו רוצים לעודד העצמה ולחבור לפעולות משותפות.
עדי ניר שגיא: יש כיום עשייה יפה מאוד בין שירותי הרווחה לבין השירות הפסיכולוגי, אבל גם כאן צריך יותר.
עדי ניר שגיא: עלו פה עוד כמה נושאים שרלוונטיים למשרד החינוך.
עדי ניר שגיא: הארכת יום לימודים באמת תיתן תשובה יפה לבעיות שהוצגו, ובתוכה ניתן יהיה לתת גם יותר מענה ריגשי וגם הילדים יהיו יותר שעות במסגרת מוגנת כך שהאמהות יהיו יותר פנויות לדברים נוספים.
עדי ניר שגיא: אני חושבת שצריך למצוא את הדרך להגיע לזה, אני אעביר את זה הלאה בתוקף תפקידי.
עדי ניר שגיא: המשרד מודע למצב, אני חושבת שהשרה והמנכ"לית מודעות לנושא ואני מניחה שיש תשובות אך אינני מוסמכת לתת אותם כאן.
עדי ניר שגיא: אני מבטיחה בכל ההיבט הריגשי, החברתי והסוציו-יישובי, לדאוג ולעשות ככל שניתן.
עדי ניר שגיא: חשוב לזכור כי במקביל למצב הקשה בעיות למידה לא נפסקו, וגם לא משברים בין ילדים או משברים בתוך משפחה, ואולי לפעמים אף הועצמו.
עדי ניר שגיא: עם זאת לפעמים הדינמיקה הזאת עושה גם דברים טובים במשפחה.
עדי ניר שגיא: כמו שראינו בתקופת מלחמת המפרץ החדר האטום יצר יותר גירושים אבל גם יותר חיבורים.
עדי ניר שגיא: בכל משבר יש גם את ההזדמנות וגם את הקושי.
עדי ניר שגיא: אני אומרת באופן כללי, כמומחית למצבי חירום ולחץ, שהילדים אכן משלמים מחיר, כי ההורים שלהם משלמים מחיר ושגרת חייהם נפסקת, ואנחנו כאנשי טיפול צריכים באמת לעשות את המקסימום, ואנחנו עושים זאת במסגרת הקיים כרגע.
גילה אזולאי: שמי גילה אזולאי, אני מפקחת בשירות העבודה הקהילתית באיזור המרכז וגם מרכזת ארצית ליישובים מעבר לקו הירוק.
גילה אזולאי: אנחנו במשרד העבודה והרווחה עובדים באמצעות המחלקות לשירותי רווחה.
גילה אזולאי: אנחנו רגישים לצרכים של התושבים ביש"ע.
גילה אזולאי: דובר כאן באמת על צרכים רבים הקיימים וזקוקים למענה.
גילה אזולאי: חשוב לי לציין כי כבר כיום נעשית עבודה רבה וטובה על ידי המחלקות לשירותי רווחה ועל ידי העובדים הסוציאליים, למרות התקציבים המוגבלים.
גילה אזולאי: לכל יישוב ולכל קהילה יש המאפיינים והדינמיקה שלה.
גילה אזולאי: המשותף לכולם כפי שנאמר כאן זהו המתח והלחץ המתמשך, ולזה יש מחיר כבד מאוד, הן בקרב הילדים, הן בקרב ההורים והן בקרב הקהילה.
גילה אזולאי: ישנן השפעות והשלכות בכמה רמות.
גילה אזולאי: ראשית הנושא של רשתות תמיכה שקרסו.
גילה אזולאי: לא מדובר בקריסה מבפנים, מבפנים רשתות התמיכה, בין חברים ובין הנשים דווקא מאוד התחזקו.
גילה אזולאי: הבעיה היא בתמיכה מבחוץ.
גילה אזולאי: כפי שנאמר המשפחות לא מבקרות ביישובים, החברים מבחוץ לא מגיעים ויש בדידות חברתית קשה מאוד.
גילה אזולאי: נושא שני הוא הנושא של הנוער.
גילה אזולאי: זו בעיה קשה מאוד.
גילה אזולאי: כשיש פיגועים הנוער נשאר בתוך בית הספר, כי הציר חסום ואי אפשר לחזור הביתה.
גילה אזולאי: יש בעיה של בילוי שעות הפנאי, ומחקרים הוכיחו ששיעמום ואי מימוש שעות הפנאי אצל נוער וילדים גורם לנזקים בינם לבין עצמם, בתוך המשפחה ובקהילה.
גילה אזולאי: ישנה בעיה של זוגיות והורות, בעיות שהיו קיימות בעבר הוחצנו והוקצנו כתוצאה מהמצב והלחץ החיצוני.
גילה אזולאי: נוצר לחץ פנימי קשה ביותר.
גילה אזולאי: דובר כאן גם על אוכלוסיית הזקנים ואינני רוצה לחזור על מה שנאמר.
גילה אזולאי: העובדים הסוציאליים שנמצאים בחזית הם תושבי המקום וגם הם נתונים בלחצים ומתחים.
גילה אזולאי: הם צריכים למצוא את האיזון בין השיגרה לבין מצב חירום, ומנסים לשנות את אופי ההתערבות שהיתה קיימת עד כה לכיוון של חיזוק וחוסן אישי וקהילתי.
גילה אזולאי: נאמר כאן שגם בעיות נורמטיביות ומשברים נורמטיבים ממשיכים לקרות גם בתקופה זו, וגם להם צריך לתת מענה.
גילה אזולאי: לא היתה ברירה אלא לשנות את שיטת ההתערבות ולהתמקד בנושא של החוסן הקהילתי.
גילה אזולאי: משמעות הדבר לחזק את התשתית הקהילתית ולפתח אותה, לנסות עד כמה שניתן להעצים את הקהילה, כלומר להעביר את האנשים ממצב של חוסר אונים למצב של יותר קבלת אחריות ושליטה על החיים.
גילה אזולאי: ביישובים רבים הכשרנו ואנחנו מעודדים הכשרת פעילים הלוקחים על עצמם אחריות ופועלים יפה מאוד.
גילה אזולאי: הם חזקים ונותנים ביטוי למשאבים הפנימיים הקיימים אצלם.
גילה אזולאי: אנחנו דואגים למתן הכשרה, כלים ומיומנויות לפעילים אלה אבל יש צורך גם בתחזוקה ותמיכה.
גילה אזולאי: אנשים שפועלים במצבי משבר ולחץ חייבים לקבל כלים יותר מתוגברים וגם בונוסים ותגמולים, כמו יציאה לימי עיון ומשהו לנשמה, ולזה אין לנו מספיק תקציבים.
גילה אזולאי: בנושא הנוער הוכח שנוער מקבל עזרה טוב יותר מנוער מאשר ממבוגרים.
גילה אזולאי: אנחנו מנסים לפתח מנהיגות גם בקרב נוער, אנחנו מעודדים ומנסים להכשיר את הנוער למטרה זו ואם נתוגבר נעשה זאת ביותר יישובים.
גילה אזולאי: בנושא זוגיות והורות, קבוצות תמיכה וסדנאות להורים, הדבר קיים, אנחנו מתקצבים אותו מאחר ומאוד חשוב לנו שלאנשים תהיה מסגרת לפרוק בה את המתח והלחץ ולקבל כלים להתמודדות, מסגרת שתהפוך לקבוצת תמיכה, במיוחד לנשים שכל הנטל נופל על כתפיהם.
גילה אזולאי: בנוסף אנחנו מנסים ליצור רשתות תמיכה חיצוניות, כגון יצירת קשרים הדדיים בין נוער מבחוץ לנוער הנמצא ביישובים.
גילה אזולאי: אלה כיווני מחשבה בלבד, ואני תקווה שנגיע ליישומם.
גילה אזולאי: עלינו לשבת עם המחלקות ולדבר על נושאים כגון אימוץ משפחות הנמצאות ביש"ע על ידי משפחות מבחוץ, אירגון אירועים משותפים וכדומה, כי נושא רשתות התמיכה כחיזוק ועזרה הדדית חשוב ביותר.
שוש לבבי: שמי שוש לבבי, אני מנהלת אגף רווחה וקליטה בעיריית אריאל.
שוש לבבי: אני רוצה להצטרף ולתמוך במילה שהזכרת בפתח דבריך והיא סולידריות, על מגוון הרבדים שלה.
שוש לבבי: אני רוצה לדבר על סולידריות במובנה הקונקרטי.
שוש לבבי: אנחנו מרגישים שיש איזה שהוא רצון להתפרקות מאחריות שמורגש מהרבה מאוד מערכות ממשלתיות.
שוש לבבי: אני רוצה להזכיר כאן את הנושא של החלטות קב"טים של משרדי ממשלה לגבי הוראות בטחון לעובדים שלהם, שבעצם מונעים מהעובדים לתת שירות ביהודה ושומרון, ללא שום אבחנה וללא התייחסות להוראות אלוף הפיקוד.
שוש לבבי: אני חושבת שלא נתקלתי בקב"ט אחד של משרד ממשלתי שאני באה איתם במגע שלא נתן הוראה לעובדים שלו לא להגיע לשומרון, וכל פעם זו מלחמה חדשה אליה אני מגייסת את ראש העיר ואנשים מכל מיני מערכות כדי להילחם בגזירה הזאת, שלבסוף מסתבר שאין לה כל בסיס.
שוש לבבי: אנחנו מגיעים למצב שעובדים מגיעים בהסתר לעבודתם באריאל, שלא לדבר על המצב ביישובים הנמצאים עמוק יותר בשומרון.
שוש לבבי: אנחנו פתחנו לפני חצי שנה שירות של בריאות הנפש בעיר.
שוש לבבי: באריאל בכלל יש מגמה לספק את כל השירותים, גם לנו וגם ליישובים סמוכים אלינו.
שוש לבבי: הפסיכיאטר מגיע בסתר מכיוון שהקב"ט של משרד הבריאות לא נותן לו אישור להגיע לאריאל אלא ברכב ממוגן ירי.
שוש לבבי: אין בנמצא רכב ממוגן ירי.
שוש לבבי: יש הוראה של אלוף הפיקוד שלאריאל ניתן עכשיו להגיע ברכב לא ממוגן ירי.
שוש לבבי: אני חושבת שהנושא הזה של סולידריות הוא בעצם אבן היסוד של החוסן שלנו.
שוש לבבי: אם נרגיש שיש מחוייבות, שיש מעורבות והתייחסות מיוחדת לצרכים שלנו, יהיה לנו הרבה יותר קל לשמור על חיי שיגרה ולקיים את היישוב.
שוש לבבי: אם עכשיו, בתקופת מעבר, יהיו איזה שהם תמריצים מיוחדים, לא לאיזור עימות אלא לאיזור חזית, תהיה גם משמעות להרבה מאוד דברים.
שוש לבבי: מצד אחד יש יותר תקנים של פסיכולוגיים, אבל השירות הפסיכולוגי באריאל ריק, כי אין אנשים שמוכנים להגיע.
שוש לבבי: ואריאל היא רק קצה הקרחון, הקרחון כולו הוא הרבה יותר עמוק בשומרון.
שוש לבבי: יתכן שאם יהיו תמריצים מיוחדים אני מאמינה שאפשר יהיה לגייס אנשים.
שוש לבבי: אני חושבת שלדברים האלה יש צורך לתת את הדעת.
שוש לבבי: ברצוני להתייחס להצעה שהועלתה לקיים יום לימודים ארוך.
שוש לבבי: זו הצעה מאוד משמעותית, במיוחד לגיל הרך, ויישומה יאפשר להורים לקיים איזה שהם חיי שיגרה, לעבוד בעבודתם הרגילה, והדבר יתרום גם לבריאותם הנפשית של הילדים שנמצאים במסגרת.
גילה אזולאי: חשוב לי להוסיף ולומר שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרדים שונים.
גילה אזולאי: יש לנו צוות בין מקצועי שעובד ביחד.
גילה אזולאי: אנחנו עובדים עם המתנ"סים, עם המפע"מים, עם משרדי החינוך והבריאות, במטרה לעשות איגום משאבים, של מידע, של ניסיון, של עזרה הדדית ושל גיוס תקציבים.
גילה אזולאי: אנחנו מנסים לעבוד גם בתוך היישובים וגם מחוץ להם בשיתוף מערכות ושיתוף תושבים.
יעל דיין: אמנם יש שיתוף מערכות אך עדיין הבעיות לא נפתרות.
יעל דיין: יש שיתוף פעולה, ואם אחר כך הבעיות נשארות אותם בעיות, זה לא משנה אם האוטובוס צריך להביא ילדים לבית ספר או מורה ללמד בשעות אחרות או פסיכיאטר או פסיכולוג, או להוציא תושבים מהיישוב החוצה.
יעל דיין: למרות שיתוף הפעולה המרשים עדיין אין מספיק אוטובוסים.
יהודית בר און: אמרת בתחילת הדיון שמשרד הבטחון לא רצה להגיע.
יהודית בר און: המשרדים נערכים למצב, יש להם את היכולת והמוכנות לשינויים.
יהודית בר און: משרדי הרווחה והחינוך מתארגנים מחדש ונותנים משאבים נוספים.
יהודית בר און: אבל יש דברים שהם יכול לעמוד בהם, כמו בנושא ההסעות.
רחל סילוצקי: אני מייצגת פה סבתות.
רחל סילוצקי: אני לא גרה ביש"ע, אבל יש לי חמישה נכדים החיים שם.
רחל סילוצקי: אני חושבת שאני מייצגת מאות ואלפי נשים מכל מיגזרי הקשת הפוליטית שיש להם ילדים ונכדים שחיים באריאל או במעלה אדומים או במקומות אחרים ביש"ע וחיות בחרדה.
רחל סילוצקי: כלתי נוסעת כל יום לשערי צדק, היא רופאה ומצילה חיי אדם, ויש לה שני ילדים בבית המחכים עד שבע או שמונה בערב שאמא תוכל להגיע הביתה, כי הכביש סגור.
רחל סילוצקי: אני חושבת שהבעיה אכן מתמקדת בנושא של הכבישים ביש"ע.
רחל סילוצקי: בשאר האיזורים בארץ הבעיה מתמקדת במקומות ציבוריים והגנה נכונה במקומות ציבוריים.
רחל סילוצקי: ביש"ע לדעתי ניתן להפוך את הכבישים לבטוחים יותר.
רחל סילוצקי: אני לא מומחית בנושא אבל זה לא נראה לי משימה בלתי אפשרית.
רחל סילוצקי: אם משרד הבטחון והממונים על הנושא ישקיעו את המאמצים, את הכספים ואת הכח אדם בכדי שהכבישים יהיו בטוחים אזי הפסיכולוגים יוכלו להגיע, הילדים יוכלו לנסוע והחוגים יתקיימו, והרבה מהצרכים שנעשו כל כך קשים יהפכו להיות משהו אפשרי.
רחל סילוצקי: אנחנו לא מצפים למאה אחוז.
רחל סילוצקי: המדינה הזאת אף פעם לא חיה במצב של מאה אחוז, מאז שאני מכירה אותה, ואני נולדתי בערך עם קום המדינה.
רחל סילוצקי: אבל אפשר להגיע למצב נסבל.
רחל סילוצקי: כיום המצב הוא בלתי נסבל.
רחל סילוצקי: זה בלתי נסבל שאני נוסעת לנכדים שלי לפחות פעם בשבוע כדי שהם לא ירגישו שהם במצור.
רחל סילוצקי: אין לי מיגון בכלל.
רחל סילוצקי: מיגון לירי לא מתאים לרכב שלי, ומיגון לאבנים אינו יעיל במצב היום.
רחל סילוצקי: אני צריכה לתת להם הרגשה שהם לא במצור ואני נוסעת לפחות פעם בשבוע.
רחל סילוצקי: אני עוברת את כביש המנהרות וחוזרת בלילה.
רחל סילוצקי: אני מוכנה לפחד כדי שהם לא יהיו על הכביש.
רחל סילוצקי: אני ראיתי שברגע ששמו מחסומים וישנם יותר מחסומים על הכביש, יש יותר רכבים ישראלים שנוסעים ובכביש הזה יש הרגשה בטוחה יותר.
רחל סילוצקי: לדעתי ניתן לעשות זאת בקנה מידה רחב, וזה השלב הראשון, יותר נוחות ובטחון לרכבים הנוסעים על הכביש.
רחל סילוצקי: אני לא מצפה למאה אחוז הגנה, אני מצפה לנוכחות ולהרגשת הנוכחות הזאת.
רחל סילוצקי: נכדי בן התשע אומר לאביו, שהוא עורך דין שעושה דוקטורט, אבא אני מפחד שתיסע בכביש המנהרות, הבן שלי אומר לילד תראה, סוגרים את הכביש שיש בעיה, עונה לו בנו, קודם יש בעיה ואחר כך סוגרים.
רחל סילוצקי: אני חושבת שיש פה קבוצת אמהות וסבתות, נשים שיכולות לדרוש את הדבר הזה בצורה מאוד ברורה.
רחל סילוצקי: אפשר לעשות זאת.
רחל סילוצקי: אלה הבנים שלנו שעושים את זה, הם החיילים.
יהודית בר און: מתוך היכרות רבת שנים עם פעילותך, יעל, ראיתי שהצלחת לעשות דברים שאחרים לא הצליחו ולהביא משרדים שלא דיברו אחד עם השני לשבת סביב שולחן אחד ולעשות דברים ביחד.
יהודית בר און: אני חושבת שפה מאוד מתבקש שיתוף הפעולה, רק אם כולם יפעלו יחד ניתן יהיה לשפר את המצב.
יהודית בר און: כל עוד אין שותפות, לא תעזור כל התמיכה והטיפולים הזוגיים והקהילתיים שניתן.
יהודית בר און: אנו הופכים את כל עם ישראל לנזקקים לטיפול.
יהודית בר און: יש מצב שעלינו להתמודד איתו, וכרגע אנו זקוקים להתערבותו המיוחדת של משרד הבטחון, וכל עוד הם לא פה סביב השולחן, אנחנו יכולים לקטר ולשבת אחיות יחדיו וזה בסדר גמור, אבל לא זה הצורך האמיתי.
יעל דיין: צר לי שאת רואה בישיבה זו "קיטור" חסר תועלת בגלל שנציגי משרד הבטחון לא יושבים כאן.
יעל דיין: הוועדה אינה צינור שאם הם סותמים מהצד שלהם אז הוא סתום.
יעל דיין: זה ערוץ דו צדדי.
יעל דיין: הפניה שלי אליהם איננה מותנית בעובדה שהם ישבו בדיוני הוועדה.
יעל דיין: לוועדת כנסת יש סמכויות משלה.
יעל דיין: יש שרים שבמשך שנה מוזמנים לדיונים הנוגעים בענייני משרדם, הם לא באים כי אינם רואים בוועדה הזאת ועדה חשובה.
יעל דיין: הדבר אינו מונע מאיתנו לעבוד מול המשרדים שלהם בצורה מאוד אינטנסיבית.
יעל דיין: אנו עוסקים בנושאים מול כל משרדי הממשלה, כולל משרד הבטחון.
יעל דיין: הוועדה עושה סיכום לפי הדברים שנשמעים כאן, ואנחנו פונים למי שצריך לפנות, ללא קשר לנוכחותם בדיון.
יהודית שילת: ברצוני להעיר שלוש הערות.
יהודית שילת: ראשית ברצוני להביע את הערכתי ליכולתך לעשות הפרדה בין העמדות הפוליטיות לבין פתרון הבעיות החברתיות של אזרחי מדינת ישראל.
יהודית שילת: כבר ראינו שלא כל אחד יכול לעשות זאת.
יהודית שילת: לדעתי מתוקף תפקידך ומעמדך את יכולה באופן אישי וכיושבת ראש ועדה לתרום יותר לתחושת הסולידריות.
יהודית שילת: להתריע על כך שלא יתכן שאדם כמו פרופ' שטרנהל יוכל לכתוב את מה שכתב ועיתונאי כמו גדעון לוי יוכל לכתוב דברים כמו "אתם לנפשכם".
יהודית שילת: אחת התוצאות של גישה זו היא שאולי אתם גם תקחו את החוק לידיים כי הרי אתם לנפשכם.
יהודית שילת: זו גישה הרסנית משני הכיוונים.
יהודית שילת: את יכולה לתרום לזה שהסגנון הזה לא יתקבל בציבור, לא יהיה לו מקום והוא יהיה כבומרנג למי שמוכן להשתמש בו.
יהודית שילת: הערה שניה, יכול להיות, דווקא לאור כל ההצעות שעלו פה, שכדאי לעשות איזו שהיא ועדה שמאגמת את כל הגורמים המטפלים, בכדי ליצור איזה שהוא סדר עדיפויות ראשון.
יהודית שילת: יכול להיות שבסך הכל נישאר עם אותם התקציבים שיש היום, והתקציב לא יצטרך לגדול אלא סדר העדיפויות יהיה נכון יותר.
יהודית שילת: אם למשל אנחנו מזהים את זה שהתנועה בכבישים היא לא רק עניין של חירות פיזית אלא גם עניין של חירות נפשית, דבר שבסופו של דבר נותן לאדם תחושה שהוא בן חורין וחופשי לבוא ולצאת כרצונו, אם אנחנו מאתרים את זה כמקור הראשון ליצירת הלחץ, יתכן שמשרד העבודה והרווחה צריך להעביר דווקא חלק מהתקציבים שלו למשרד הבטחון בכדי לאפשר יותר תנועה חופשית בכבישים.
יהודית שילת: ואם אי אפשר לאפשר תנועה חופשית בכבישים עם רכבים ממוגנים אולי ניתן לעשות זאת עם יותר סיורים של ג'יפים בדרך.
יהודית שילת: נראה לי שנושא התנועה הוא קריטי לבריאות הנפש, לא רק ליכולת התפקוד הפיזית ולניהול משק הבית.
יהודית שילת: ולכן צריך להשקיע את כל המשאבים שניתן במצב שמשפיע על בריאות הנפש, במה שתנועה חופשית יוצרת לבריאות הנפש.
יהודית שילת: אם אנשים ירגישו שיש להם יכולת יותר גדולה לנוע בדרכים בבטחה, אזי גם אם העובד הסוציאלי לא יגיע אליהם הם יסעו אל העובד הסוציאלי.
יהודית שילת: תהיה להם יותר אפשרות לטפל בצרכים האחרים.
יהודית שילת: זה נראה לי הדבר החשוב ביותר.
יהודית שילת: אפילו במשרד החינוך יתכן ועלינו לוותר על חלק מהתקציבים בתחום מסויים בכדי להעבירו לטיפול בתנועה החופשית בכבישים, ואז אנשים יוכלו לקבל את הצרכים שמשרד החינוך לא יוכל לתת במקומות אחרים.
גילה אזולאי: האם את מדברת על הוועדה הבין משרדית שדיווחתי עליה קודם?
גילה אזולאי: ועדה כזו קיימת כבר היום.
יהודית שילת: לא דיברתי על משהו מוגדר, אם את אומרת שמה שקיים כבר מתאים לרעיון שאני מציעה, אז זה מצויין.
גילה אזולאי: יש צוות בין מקצועי שיושב ביחד ודן במצב.
יהודית שילת: השאלה היא האם הוא עושה את ההערכה הזאת, של איפה הדבר הכי חשוב להשקיע בשביל רווחת הנפש.
יהודית שילת: אם נושא התנועה הוא הנושא הקריטי צריך ללכת ולהאיר בכל הזרקורים על המקום הזה.
שוש לבני: יש תחומים שלפחות שלושה משרדים מטפלים בהם.
שוש לבני: לכל אחד יש תקציב בדיוק לאותו נושא.
שוש לבני: משמעות הדבר שאין איגום משאבים אמיתי.
יעל דיין: אם יש הסכמה על כך שנושא התנועה הוא הראשון בסדר העדיפויות, חשוב שכל מסגרת המנסה לתת פתרונות תכיר בחשיבותו.
יעל דיין: משמעות הדבר שאוטובוס או רכב מוגן ירי חשוב יותר משני תקנים נוספים, נכון לרגע זה.
יעל דיין: אני מניחה שיש הבדל בין יישובים שונים, לא רק לפי המיקום הגיאוגרפי והמרחק מהגבול אלא גם לפי גודל והרכב האוכלוסיה.
יעל דיין: הצרכים של מקום קטן ומבודד הם שונים ממקומות בינוניים וגדולים, אשר ללא ספק יכולים לפתח את הסולידריות הפנימית.
יעל דיין: העניין של סולידריות פנימית הוא לטעמי חשוב מאוד.
יעל דיין: אני הייתי ילדה במלחמת השחרור ועברתי את כל המלחמות במקומות יישוב שונים, ואני חושבת שבמקומות בינוניים וגדולים המערכת הפנימית מאפשרת להם היערכות השוברת בדידות ושונה לגמרי מהמקומות הקטנים.
יעל דיין: לכן גם סדרי העדיפויות בתוך יש"ע צריכים להיות כאלה שמי שנתון במצוקה גדולה יותר צריך לקבל את העדיפות.
יעל דיין: חורה לי כשאומרים על מקום שהוא כל כך קטן שבשביל מה בכלל הוא צריך להיות שם.
יעל דיין: את הדברים האלה לא שמים על השולחן היום, כי אין לזה שום משמעות.
יעל דיין: אם תתקבל החלטה שמקומות המונים שלושים משפחות מתפנים אז הם יתפנו.
יעל דיין: לא זה הנושא העומד היום על הפרק.
יעל דיין: ודאי שיש סדרי עדיפויות.
יעל דיין: יישוב כמו עופרה, שהינו יישוב חזק מבחינה חברתית ומבחינת הרכב אוכלוסיה זקוק כמובן גם הוא לניידות בטוחה כמו כל מקום אחר, ולפעמים אפילו יותר, אבל ודאי טרם מוצה הפוטנציאל של החוסן הפנימי.
יעל דיין: בתחילה חשבנו שהמצב הזה יסתיים במהירות.
יעל דיין: אני מדברת היום במושגים של פתיחת שנת הלימודים הבאה, ואני אפנה למשרד החינוך בכדי להיערך מבעוד מועד לפתיחת השנה.
יעל דיין: מי חשב בהתחלת שנת הלימודים הקודמת שנצטרך להיערך לשנה נוספת.
יעל דיין: אני רואה את המצב כמצב ארעי וכתקופת מעבר, אבל לא מבחינת הגדרת הזמן.
יעל דיין: אנו מכירים בהיסטוריה שלנו מצבים שנראים כמצב ארעי ונמשכים שמונה עשרה שנה, כמו לבנון, או מצב ארעי כמו מלחמת התשה או קו עימות בצפון.
יעל דיין: לא ניתן לאמוד זאת בזמן.
יעל דיין: ולכן יש דברים שאסור שהם יהפכו למצב קבע.
יעל דיין: חלילה שאוכלוסיה כה גדולה ומגוונת תיכנס למינהג קבע של הסתגרות ולחץ.
יעל דיין: יש כאן איזון עדין בין דברים הנובעים מהמצב לבין דברים אחרים שחייבים להתייחס אליהם בקנה מידה של ארעיות.
יעל דיין: חייבים לדעת שיש למצב מגבלה של זמן, ובו זמנית להיערך מבלי לתחום את הזמן.
יעל דיין: וכאן נכנס העניין התקציבי.
יעל דיין: יש לדרוש ממשרד החינוך, ממשרד הרווחה ומשרד הבטחון תקציב לשנה, בלי חישוב חודשי, ואפשרות לעשות בתוך התקציב הזה סדרי עדיפויות כפי שיידרש.
יעל דיין: אם ירווח המצב, מה טוב, ואם בתום שנת התקציב נימצא עדיין באותם מצוקות, זה יהפוך להיות תקציב קבוע.
יעל דיין: אני אפנה למשרד החינוך, למשרד הבטחון ולמשרד הרווחה, ולדעתי גם משרד הבריאות צריך לתגבר דברים מסויימים בתחום אחריותו.
יעל דיין: אפנה בדרישה לתקציב מעבר מעכשיו עד חודש ינואר.
חנה מירז: אני נציגה של משרד הבריאות.
חנה מירז: ברצוני להתייחס לנושא השימוש ברכב הממוגן.
חנה מירז: מדובר בעלות של שמונה מאות דולר ליום, עלות גבוהה מאוד, והרכב הממוגן לא מספיק זמין.
חנה מירז: כשיש רכב האחיות נוסעות ליישובים.
יעל דיין: יש לערוך מיפוי של הצרכים, מה המענים שניתנים ואיפה המענה נפגש עם הצרכים.
יעל דיין: לפעמים הפתרון הוא ריכוז של כמה מקומות קטנים, לפעמים ניתן להשתמש בריכוזים שהיו קודם ולפעמים הפתרון הוא דווקא לבוא לירושלים או לפתח תקווה.
יעל דיין: לפעמים ההשקעה הטובה היא להאריך קצת ולהגיע למקום הטוב ביותר מאשר לתת פתרון מקומי בלתי מספק.
אביבה וינברגר: שמי אביבה וינברגר, אני תושבת שילה.
אביבה וינברגר: אני מודה על האפשרות שניתנה לנו לומר את מה שיש לנו לומר.
אביבה וינברגר: אני חושבת שטוב יהיה אם נוכל לנצל את היכולות שלך ואת הקשרים שלך באמצעי התקשורת, ולתת מקום לפורום של נשים מיש"ע, לתת לנושא זמן בתקשורת בכדי להעביר את המסר לציבור.
אביבה וינברגר: אני חושבת שאנחנו מתקבלים בדה-לגיטימציה, והדבר קשור אולי לחלק הפוליטי, ואפשרות לקבל זמן ומקום להתבטא תוכל לסייע מאוד.
יעל דיין: אני יכולה להבטיח שבזמן המועט שאני יכולה לקבל בשביל עצמי אני מוכנה לחלוק אתכם.
יעל דיין: בנוסף לכך אפילו הודעה שיוצאת בסיכום ישיבת הוועדה ומופצת לכל התקשורת, מעמידה דברים על המפה ונותנת שמות של אנשי קשר.
יעל דיין: אנשים רושמים את זה בפניהם ופונים אלי כתוצאה מכך.
מלכה מאיר: שמי מלכה מאיר מעופרה.
מלכה מאיר: ראשית ברצוני לומר לך יעל שאני מרגישה שעצם המפגש הזה נותן לי המון כח, אני חושבת שכולנו חשות כך.
מלכה מאיר: יש חשיבות רבה להרגשה שאנחנו לא לבד ושיש הרבה מאוד נשים בכל רחבי הארץ שהם איתנו, במישור של אמהות החיות במצוקה מסויימת, וסך הכל מבקשות להמשיך לחיות ולקיים את משפחתם.
מלכה מאיר: ברצוני לחדד את הנקודה של היישובים הקטנים מול היישובים הגדולים.
מלכה מאיר: זו נקודה מאוד חשובה, ואין פה כמעט נציגים של יישובים קטנים.
מלכה מאיר: עופרה הוא באמת יישוב חזק יותר, גם מעצם היותו גדול יותר, וגם בנושא התנועה והניידות.
מלכה מאיר: אני עבדתי חצי שנה ביישוב עלי, שנמצא צפונית לעופרה, ועכשיו אני עובדת בירושלים.
מלכה מאיר: לעלי לא נסעתי ברכב, כי צפונית לעופרה כמעט ואין תנועה על הכביש.
מלכה מאיר: ואילו לירושלים אני נוהגת כי לירושלים מעופרה נוסעים, וזה מאוד מחזק.
מלכה מאיר: עצם העובדה שרואים מכוניות על הכביש מאפשרת לי לנסוע.
מלכה מאיר: כדי שתהיינה מכוניות על הכביש יש צורך בהרגשת בטחון מספקת שאנחנו ממשיכים לנסוע.
מלכה מאיר: עניין הנוכחות על הכביש הינו באמת הבעיה האקוטית.
מלכה מאיר: אנחנו רוצות להמשיך בחיינו, אנחנו מוכנות להתמודדות ויש לנו את היכולת לעשות זאת, אלא שעלינו להרגיש שיש לנו את שני הדברים שצוינו כאן, גם הנוכחות על הכביש וגם הסולידריות.
מלכה מאיר: שיש מאחורינו תמיכה, יש מי שמבין אותנו ושותף לקשיינו.
מלכה מאיר: זה חשוב מבחינה פסיכולוגית ומוסרית.
מלכה מאיר: ובכך אני רואה חשיבותו הרבה של המפגש הזה וכולנו מודות לך על קיומו.
טובה: שמי טובה, אני תושבת קרני שומרון.
טובה: אני מייצגת דווקא ציר בטוח יחסית, והוא הוכחה שלצבא יש יכולת לאבטח ציר.
טובה: הציר שלנו די ארוך, מקלקיליה ליישובים שלנו המרחק הוא כעשרים קילומטרים, אבל בתחילת המהומות, כאשר היה פה ושם ירי הצבא הקים לאורך הכביש מוצבים מאוד רציניים ומאז ברוך השם שקט אצלנו.
טובה: ברור לנו שהיום כשמישהו מקלקיליה רוצה לעשות משהו הוא מייד נתקל בתגובה ובאמת המצב פחות בעייתי.
טובה: למרות תחושת הבטחון שלנו, המאפשרת לנו לצאת בחופשיות מהיישובים, אנשים לא באים אלינו כי לא יודעים שזה בטוח.
טובה: זה מצב חד סיטרי.
טובה: אנחנו מאוד שמחים כל בוקר להיכנס לרכב ולנסוע לאן שאנחנו צריכים, אבל אף אחד לא מגיע אלינו וזה מצב בעייתי.