GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מלכי זוננפלד: חטיבת יהודה היא אחת החטיבות, ואני אומרת זאת מניסיון אישי, בה באמת עובדים יום ולילה ונמצאים כמעט בכל מקום אפשרי.
מלכי זוננפלד: אנחנו פוגשים את החיילים הרבה בדרך והדבר נותן תחושה נפלאה.
מלכי זוננפלד: אני עוצרת, פותחת את החלון ואומרת להם שלום, תודה שאתם כאן.
מלכי זוננפלד: מעבר לבטחון האמיתי העולה ברגע שנמצאת עמדה צבאית במקום, דבר הדוחה את המחבלים למקומות אחרים, מעבר לכך תחושת הבטחון היא לא פחות חשובה בעיניי.
מלכי זוננפלד: כאשר אני נוסעת עם ילדיי ורואים את החייל ומודים לו התחושה הזו לא פחות חשובה מעצם הקניית הבטחון בדרך.
יעל דיין: איפה קיים חוסר בנוכחות צה"ל בדרכים?
מלכי זוננפלד: קיים חוסר באיזור שומרון ובאיזור בנימין.
מלכי זוננפלד: אני אומרת זאת מניסיון.
מלכי זוננפלד: בתי לומדת שם, אנחנו נוסעים קילומטרים רבים כדי לבקר אותה, ואנחנו לבד על הכביש.
מלכי זוננפלד: בודאי שיש גם שם פריסה צבאית, אני לא נכנסת לנתונים הכמותיים כי הם לא בידי, אני מדברת כאם הנוסעת לבקר את בתה בבית הספר וחשה שאני לבד בשטח.
מלכי זוננפלד: אני לא רוצה שגם היא תהיה לבד בדרך הזאת.
מלכי זוננפלד: התחום השני המתחלק לשניים הינו הנושא של מיגון הניוד.
מלכי זוננפלד: ראשית בנושא מיגון הרכבים הציבוריים, יש אוטובוסים של אגד ממוגני ירי, הנכנסים לתחומי יהודה ושומרון.
מלכי זוננפלד: הם מאוד מעטים ומאוד יקרים.
מלכי זוננפלד: למושב מעון נכנס אוטובוס שלוש פעמים ביום, ולוקח נוסעים דרומה לבאר שבע וצפונה רק עד קריית ארבע, עשרים קילומטר צפונה ליישוב.
מלכי זוננפלד: בדרך כלל קריית ארבע זו תחנת מעבר בדרך לירושלים, ולכן עליו לקחת מספר אוטובוסים וזה עולה המון כסף.
מלכי זוננפלד: עלות כל נסיעה כחמישים שקל לאדם מכיוון שזו תחבורה מאוד יקרה ומאוד מעטה.
מלכי זוננפלד: אדם לא יכול לבנות את העבודה שלו והסידורים שלו על סידורי תחבורה כאלה.
מלכי זוננפלד: באוטובוסים משתמשים בעיקר תלמידים וחיילי צה"ל.
מלכי זוננפלד: בנוסף ישנם הסעות של המועצות האיזוריות, גם כן מעטות מאוד יחסית לצורך בשטח.
מלכי זוננפלד: לא אכנס לנתונים, הם נמצאים בידיכם.
מלכי זוננפלד: ההסעות עונות על כעשרים וחמישה אחוזים בלבד מתוך הצורכים של מוסדות החינוך וגורמים ציבוריים.
מלכי זוננפלד: גם אם נקבל את כל מה שצריך בתחום הזה, זה עדיין לא מתחיל לשרת את צרכי הפרט, אותי כאם, את בעלי ואת המשפחה עם הצרכים שלה.
מלכי זוננפלד: אתן לכם דוגמא, עוד מעט מתחילה שנת הלימודים וכדי לקנות ספרי לימוד צריך לצאת לעיר.
מלכי זוננפלד: אנשים התארגנו בהסעה פרטית ושילמו מכספם כדי לצאת ביחד לסידורים בעיר, סידורים פשוטים שכל אזרח אינו נדרש להתארגנות מיוחדת בכדי לבצעם.
מלכי זוננפלד: אירגנו את ההורים לאחר צהריים אחד מרוכז ויצאו בהסעה ממוגנת ירי.
מלכי זוננפלד: דבר זה אינו מעשי כסידור יומיומי.
מלכי זוננפלד: אנחנו לא יכולים להמשיך כך.
מלכי זוננפלד: אני כפרט זקוקה לאיזו שהיא עזרה בתחום הזה.
מלכי זוננפלד: העזרה שקיבלנו עד היום בתחום הזה הינה מעטה וגם לא ברורה מידת יכולתה להגן.
מלכי זוננפלד: מדובר בשחפ"צים וקסדות שקיבלנו.
מלכי זוננפלד: הם התקבלו במועצות האיזוריות, ומי שקיבל אותם בפועל אלה עובדי מועצה ועובדי חינוך.
מלכי זוננפלד: גם עובדי החינוך עדיין לא קיבלו כולם, ולתושבים לא נשארו בכלל.
מלכי זוננפלד: התארגנו לאיזו שהיא תרומה והצלחנו בחלק מהיישובים לפתוח מה שנקרא גמ"ח שכפ"צים.
מלכי זוננפלד: מי שמשתמש בשכפ"צ מגן בערך על ארבעים אחוז מגופו.
מלכי זוננפלד: חשוב לציין שההגנה הזאת מוטלת בספק רב משום שמאידך היא מסכנת את הנוסע בסכנת תאונות דרכים, בגלל קושי בשליטה ברכב.
מלכי זוננפלד: מדובר בעשרות קילוגרמים שיושבים על הגוף, זו תחושה של גבס.
מלכי זוננפלד: אני ניסיתי את זה כמה פעמים כשנסעתי וראיתי שאני מסתכנת יותר.
מלכי זוננפלד: יש לי מכשיר ברק, שהוא מכשיר החירום שאיתו אני יוצרת קשר מיידי עם מוקד החירום, ולא הצלחתי להגיע אליו עם השכפ"צ.
מלכי זוננפלד: כלומר הנושא הזה אינו נותן פתרון.
מלכי זוננפלד: היינו רוצים כמובן שלא תהיה בעיה כלל, אך מאחר והבעיה קיימת ועלינו לנסוע בכביש היינו רוצים לקבל אפשרות לרכוש רכב ממוגן ירי, כפי שבעבר קיבלנו את הזכות לרכוש אוטובוס ממוגן נגד אבנים.
מלכי זוננפלד: הנתונים הכספיים נמצאים בפניכם.
מלכי זוננפלד: אנחנו מבינים שדברים כאלה דורשים המון פרוצדורות, חקיקה וכו'.
מלכי זוננפלד: לפי מה שהבנו ישנה ועדת מנכ"לים שתרכז את המשרדים השונים לתוך ועדה אשר תתייחס לבעיות הספציפיות של הבטחון והחיים ביהודה ושומרון בפרט, והצרכים של אזרחים בכלל במדינת ישראל.
מלכי זוננפלד: אולי ועדה זו תוכל לתת פתרון לקידום וליישום הדברים אשר נראים לכאורה מובנים מאליהם, הזכות לבטחון ולחיים של אנשים באשר הם במדינת ישראל.
מלכי זוננפלד: תודה על ההקשבה.
ענת מאור: אני בהחלט בירכתי את חברת הכנסת יעל דיין יושבת ראש הוועדה על קיום הדיון.
ענת מאור: הייתי שותפה לסיור בשטח יחד עם חבר הכנסת בני איילון.
ענת מאור: אני חושבת שכל אזרח ואזרחית צריכים לקבל את התנאים והזכויות שהם זקוקים להם.
ענת מאור: כמו כן העובדה שנשים מתארגנות לפעילות מאוד מקובלת בעיני, בין אם הדבר תואם את דעותיי, כמו תנועת ארבע אמהות, ובין אם אלה דעות הנוגדות לדעותיי הפוליטיות.
ענת מאור: ברצוני להציע הצעה לסדר.
ענת מאור: אני רוצה לומר לך, יושבת ראש הוועדה, שלדעתי עמוד הפתיחה של החומר שחולק לנו מהווה פוליטיזציה של הנושא וכתיבתו הינה שימוש לרעה ברצון הנכון והטוב של יושבת ראש הוועדה.
ענת מאור: מהעמוד הזה ואילך, כל הנושאים של בטחון, היסעים, חינוך ורווחה, הינם בדיוק הנושאים שעל סדר היום.
ענת מאור: אני פונה לוועדה שלא לקיים את הדיון כאשר יש פה דף הצהרה שהוא כתב אישום לממשלה, אגב לא הממשלה שאני בחרתי בה.
ענת מאור: אני רוצה כחברת כנסת לומר לכם שאוזני אינה קשובה לצרכים כאשר נאמר:
ענת מאור: אנו דורשות ממשלת ישראל לקחת על עצמה את האחריות.
ענת מאור: ממשלת ישראל והחיילים עושים המון בכדי להגן עליכם.
ענת מאור: אינני סבורה שצריך "להחזיר את הבטחון", אלא צריך להמשיך.
ענת מאור: זו אכן משימה קשה.
ענת מאור: אני חושבת בכך שכותבים לנו, חברי כנסת, נייר פוליטי בו נאמר שבמצב הנוכחי חיי אדם מופקרים, מובע חוסר הערכה אדיר למה שבנים ובנות שאני מכירה אישית עושים בשטח.
ענת מאור: כמו כן קיימת התנהגות פוגעת של מתנחלים בחיילים וחיילות צה"ל.
יעל דיין: מטרת הישיבה הינה לשמוע ולנהל דיון.
יעל דיין: אני לא עושה צנזורה לחומר שמתקבל בוועדה.
יעל דיין: זה לא חומר ועדה אלא חומר שמגישות אורחות הוועדה.
יעל דיין: אני לא קוראת את החומר המוגש מראש.
ענת מאור: ברצוני לומר לנשים כאן , וגם לך כיושבת ראש ועדה, שאני חושבת שיש פה התעלמות שלנו בזה שמביאים לנו נושאים שלגופם הם צודקים,
יעל דיין: לא מביאים לנו שום דבר, אנחנו בוחרים ומחליטים במה ברצוננו לדון..
ענת מאור: הפתיח כאן הוא פוליטי ביותר.
ענת מאור: אני חושבת שהדבר מעיב על כל צורת הדיון כאשר באים עם כתב אשמה כזה לממשלת ישראל ואחר כך רוצים שנדון לגופו של עניין בבטחון ורווחה.
יעל דיין: זו לא הצעה לסדר.
ענת מאור: ההצעה לסדר היא שאני חושבת שהדף הזה צריך לצאת מפרוטוקול הישיבה.
יעל דיין: החוברת שהוגשה לא נכנסת לפרוטוקול הדיון.
יעל דיין: אני מבקשת שתסיימי את דברייך משום שאת לא ברשות דיבור אלא ברשות של הצעה לסדר.
ענת מאור: אני מבקשת בכל זאת להוסיף שתי מילים.
יעל דיין: אנחנו שומעים כרגע דיווח וזוהי רק ראשיתו.
ענת מאור: עם כל הכבוד, אנחנו שומעים דיווח אחרי דברי מבוא, שהם דברי התקפה.
יעל דיין: דברי המבוא האלה הונחו על שולחננו.
יעל דיין: אני לא מעמידה את הנושא לדיון, בודאי לא כהצעה לסדר.
יעל דיין: את יכולה להגיד שאת מבקשת שאטיל צנזורה.
ענת מאור: אינני מבקשת ממך להטיל צנזורה, אני פונה אל אורחות הוועדה בבקשה להסיר את הדף הזה משולחן הוועדה.
ענת מאור: ברצוני להעיר שלוש הערות לגופו של הדיון, מאחר ובשעה שתיים וחצי עלי לצאת לישיבת סיעה.
יעל דיין: גם אני מפסידה את ישיבת הסיעה.
יעל דיין: אני מאוד מצטערת.
יעל דיין: זה לא ענייננו ואני קובעת את סדר הדוברים.
יעל דיין: אם לא היית מבקשת הצעה לסדר לא היינו מפסיקים כאן את הדיון.
ענת מאור: הדבר נתון לשיקולך.
ענת מאור: אני מבקשת לאפשר לי לדבר לפני השעה שתיים וחצי.
יעלה: שמי יעלה.
יעלה: אני מגיעה מהיישוב ניל"י ומנהלת את בית ספר ני"לי.
יעלה: ברצוני להציג את המצב בנושא חינוך ביש"ע.
יעלה: כמנהלת בית ספר אני שומעת שבכל מדינת ישראל בתי ספר לא מוציאים בכלל טיולים.
יעלה: לא לאיזור ירושלים, ואפילו לא למקומות הנחשבים בטוחים, כמו תל אביב, חיפה או ראשון לציון.
יעלה: כמנהלת בית ספר הדבר מרגיז אותי מאוד.
יעלה: כאדם העוסק בחינוך אני חושבת שזו פשוט קטסטרופה.
יעלה: ולכן אני פה.
יעלה: אני חושבת שעלינו לאסוף את הכוח שלנו, ואני לא עוסקת בפוליטיקה, עלינו לאסוף את הכוח שיושב פה, לא חשוב מה עמדתו הפוליטית, ולהתאחד בכדי שנוכל להרגיש בטחון במדינה שלנו.
יעלה: אציג בקיצור קצת מהצרות שלנו, שאני חושבת שאלה צרות של כולנו.
יעלה: כל יריה שנורית בשטח, ולא חשוב היכן היא, משפיעה ישירות על בית הספר.
יעלה: לנו, ביישוב ני"לי, יש מורות המגיעות מאיזור המרכז, מאיזור מודיעין, רעות ושילת.
יעלה: ברגע שהמורות שומעות על יריה כלשהי הם מרימות טלפון ומודיעות שלא יגיעו לעבודה.
יעלה: על אחת כמה וכמה בכל יש"ע.
יעלה: הם פשוט לא מגיעות.
יעלה: מדובר במורים ואמורים להוביל ולהיות ראש החץ, ומצד שני הם אמהות לילדים והם אומרות בפירוש שהם חוששות לנסוע בכביש.
יעלה: אני מסבירה להם שגם אם יסעו לקניון יש בכך סיכון ומתחננת שיבואו לעבודה.
יעלה: מתברר שכיום רובם באמת לא נוסעות גם לקניון ולא לשום מקום אחר שאינו הכרח.
יעלה: כלומר המצב הוא שהיום בכל מקום מסוכן, ובעניין הזה אנחנו חייבים לטפל.
ענת מאור: כיצד לדעתך ניתן לטפל, האם את סבורה כי יש לחייב את אותה מורה לנסוע לבית הספר?
יעלה: חס וחלילה.
יעלה: מבחינה מוסרית אני לא יכולה לחייב את המורות.
יעלה: יחד עם זה המצב האמיתי הוא שאנחנו פותחות יום לימודים, ומלבד המורות מהיישובים עצמם והמזכירה קורה שאני פשוט עומדת לבד, מול כיתות א' עד ח'.
יעלה: יש לי כבר פטנטים כיצד ללמד את כולם ביחד, והדבר גם חוסך בשעות תקן.
יעלה: בנושא חוגים לילדים יש הרבה מאוד אנשים שהפסיקו לנסוע.
יעלה: אני לא מדברת על המקומות הכי מסוכנים.
יעלה: אנשים מאוד מבוהלים.
יעלה: אני מדברת על עם ישראל בכלל ולא רק על יש"ע.
יעלה: מייד לאחר פיגוע, כל פיגוע, ואני יכולה לדבר גם בשם עצמי כאמא, כולנו עם היד על השלט של הטלויזיה.
יעלה: בכל פיגוע המערכת נכנסת להצפה.
יעלה: כולם מפסיקים לתפקד.
יעלה: היינו רוצים לקבל עזרה בהשתלמויות שיעזרו לנו להתמודד עם מצבי הלחץ.
יעלה: אני חושבת שההשתלמויות האלה רלוונטיות בכל בתי הספר במדינת ישראל, בכל הגנים ובכל המעונות.
יעלה: בני"לי מופעל מטעם המועצה צח"י - צוות חירום יישובי, בכדי שאם חלילה קורה משהו נוכל לאסוף את הכוחות שלנו.
יעלה: אבל גם לזה צריך קצת מימון.
יעלה: לא מדובר על מיליונים.
יעלה: בנושא טיולים, כידוע להוציא טיול היום זה שגעון.
יעלה: אני עומדת מול כל התושבים, ויש עוד הרבה כמוני.
יעלה: כשאני מוציאה טיול, אני מפסיקה לישון בלילה.
יעלה: שלושת רבעי מההורים כועסים עלי ואני מתפללת כל זמן שהילדים נמצאים בטיול שרק יחזרו בשלום.
יעלה: יש ילדים בחינוך מיוחד שהוריהם חוששים לשלוח אותם בדרכים ובוחרים להשאיר אותם במוסדות החינוך ביישובים.
יעלה: אני חושבת שהם צודקים כהורים, יחד עם זה לנו אין את הכוחות המקצועיים לטפל בהם ולכן צריך לחשוב גם על זה.
יעלה: כמו כן יש הרבה מאוד הורים שבגלל מיעוט ההסעות ממוגנות הירי ילדיהם נמצאים הרבה שעות לבד.
יעלה: אני חושבת שעל מערכת החינוך לדאוג להשאיר את הילדים האלה יותר שעות בבית הספר ולתת להם חוגים בשעות אלה.
יעלה: יש לנו הרבה כוחות משלנו, אנחנו לא חסרי אונים לחלוטין וגם מאוד יצירתיים.
יעלה: אבל אני חושבת שצריך לארגן את הנושא באופן מסודר ורישמי, כדי שבתי הספר יהיו פתוחים יותר שעות ויהיה סידור לילדים שהוריהם נאלצים להתעכב.
יעלה: לא מדובר על סכומי עתק.
יעלה: אצלנו בני"לי אנחנו עושות כבר שנים הרבה מאוד שעות בהתנדבות.
יעלה: אלה לא בקשות בשמיים.
יעלה: בנושא הטיולים ברצוני להוסיף ולומר שכאשר אני מוציאה ילדים לטיול משרד החינוך הוא מאוד נוקשה.
יעלה: אני חייבת להוציא אוטובוס ממוגן ירי.
יעלה: אני חייבת לעמוד בכל התקנונים וזו אחריותי להבטיח זאת.
יעלה: יש מעט מאוד אוטובוסים ממוגני ירי, והם לא יודעים לאן לנסוע קודם.
יעלה: כולם חשובים.
יעלה: הדבר מגביל מאוד את האפשרות לצאת לטיולים, ואנחנו משתדלות לא לסטות משום ביורוקרטיה בעניין הזה כי זו באמת אחריות לחיי הילדים.
יעל אברהם: שלום, שמי יעל אברהם, אני תושבת שיל"ה, אם לשישה ועובדת סוציאלית במקצועי.
יעל אברהם: אני עוסקת עשרים שנה במקצוע.
יעל אברהם: בשנתיים האחרונות אני מלמדת פסיכולוגיה וסוציולוגיה באולפנה בעופרה ובמקומות אחרים.
יעל אברהם: ברצוני לנסות להציג את אותו אספקט שאנחנו כעובדים סוציאליים מיומנים נדרשים לעסוק בו, ואני מבקשת לצרף אתכם לתוך המהלך הזה.
יעל אברהם: בעבודה סוציאלית קהילתית מלמדים אותנו שצריך להסתגל לשינויים המתרחשים בקצב התרחשותם, ולפתח תכניות מתאימות, תוך כדי תנועה.
יעל אברהם: כך קורה שאצלנו, לאור ההתרחשות של עשרת החודשים האחרונים, כל יום מביא איתו איזו התרחשות חדשה, צורך חדש שלא הכרנו קודם, ועלינו לפתח פרוייקט חדש או שירות חדש לאור המתרחש.
יעל אברהם: למשל בתחום התפתחות הילד, ילדים קטנים, בגילאי אפס עד שלוש או אפילו עד שש, צריכים לנסוע לפסגות, שזה מקום מרכזי אחד, לקבל שם טיפול או איבחון.
יעל אברהם: פחות ופחות אנשים עושים זאת ופחות ופחות ילדים מוכנים ובשלים לעשות את זה.
יעל אברהם: יש להבין שילדים עם בעיות התפתחות מוטוריות על פי רוב סובלים גם מאיזו שהיא תחושה ריגשית לא כל כך פשוטה.
יעל אברהם: מספיק שירו על הרכב פעם אחת בדרך, וקיבלנו בעיה הרבה יותר מועצמת במובן השלילי שלה.
יעל אברהם: יש צורך לפתח בגושים שונים מרכזים להתפתחות הילד, להביא מרכזים פרא-רפואיים, לשלוח ניידות לטיפול קליני, משפחתי, פרטני וקהילתי.
יעל אברהם: היישובים שלנו מפוזרים מאוד.
יעל אברהם: רק בבנימין מדובר על שלושים ושניים יישובים, במרחקים גדולים מאוד זה מזה.
יעל אברהם: כשצריך להגיע אל המשפחות, לפעמים כשנוסעים בדרך יש מחסומים צה"ליים ואי אפשר לעבור, ואז משתמשים בכוחות מקומיים, שפחות מכירים את המשפחות, הם מכירים את ההתרחשות הכוללת אבל בצורה פחות ממוקדת.
יעל אברהם: הדבר יוצר בעיה תפקודית קשה.
יעל אברהם: כמו כן יש מחסור ממשי בכוח אדם מיומן ומספק לצרכים הללו.
יעל דיין: מה עשו קודם?
יעל אברהם: קודם היתה ניידות גבוהה יותר.
יעל אברהם: בכבישים לא היו בעיות ואנשים נסעו למרכזים בפסגות.
יעל אברהם: היו אוטובוסים מאורגנים לפעילויות של התפתחות הילד ולא היתה בעיה.
יעל אברהם: אמנם לא היה כל כך נוח לנסוע עד חמישים דקות למרכזים מרוחקים אבל לא היתה בעיה אקוטית של חיים ומוות.
יעל אברהם: כיום מוכרחים לפצל את המרכזים ולהפוך את הנושא למבוזר.
יעל אברהם: הדבר דורש משאבים, גם בכוח אדם וגם בתקציבים.
יעל דיין: האם ניתן לומר באופן מובהק שיש היום ילדים הזקוקים לטיפול ולא מקבלים אותו כראוי?
יעל אברהם: ראוי לעשות מחקר אמפירי לעניין הזה מבחינת אחוזים.
יעל אברהם: אנחנו יודעים שמדובר על מקרים רבים.
יעל אברהם: אין כל ספק, ואין בזה עניין פוליטי, שמצב הלחץ המתמשך יוצר מצוקות, והם מתגלגלות לפתחן של מחלקות הרווחה והשירותים לעבודה הקהילתית או משפחתית.
יעל אברהם: יש תשובות כך, יש דברים שניתן לעשות.
יעל אברהם: הדבר הכי חשוב לנו הוא לבנות את החוסן הנפשי של האדם, של הפרט.
יעל אברהם: בסופו של דבר אם נתפרק ברמה של פרטים המדינה תצטרך להשקיע הרבה יותר אחר כך בטיפולים קשים וממושכים יותר.
יעל אברהם: חברה בריאה בנוייה מפרטים בריאים וחזקים.
יעל אברהם: ככל שאדם יהיה בריא יותר בנפשו, הוא מסוגל טוב יותר לעמוד על שלו ולהתמודד, במישור התפקודי, השגרתי והיומיומי.
יעל אברהם: יותר ויותר חברות שלי מתקשות לעשות סלט בערב.
יעל אברהם: כלומר התיפקוד פוחת והולך.
יעל אברהם: לא מדובר במצב קטסטרופלי, אבל אין ספק שצריך יותר שעות מניעה, שניתן לפרוס בכל מיני אופנים, כגון סדנאות תמיכה וסדנאות של וינטלציה, ואפילו יציאה לעיר כדי להתאוורר ולראות סרט.
יעל אברהם: אנשים רבים לא יצאו כבר זמן רב בערב לכוס קפה לחברים בירושלים או בפתח תקוה, משום שהמחיר כבד מידי.
מלכי זוננפלד: לא יאומן עד כמה אלה דברים משמעותיים לחוסן הנפשי.
מלכי זוננפלד: בעבר היינו יוצאים באופן קבוע לעיר, למסעדה, לשבת עם ההורים, או לסרט מפעם לפעם.
מלכי זוננפלד: היום לא עושים זאת.
מלכי זוננפלד: אנשים לא לוקחים אויר.
יעל אברהם: לפני יומיים נסעתי מפתח תקווה הביתה, הייתי רכב יחידי על הכביש, יחידה ברכב, בשעה עשר וחצי בלילה.
יעל אברהם: לא יכולתי לעשות זאת לפני כן.
יעל אברהם: מאריאל עד שילה, במשך שלושים דקות, ראיתי ג'יפ אחד בלבד בדרך.
יעל אברהם: לבד, אני עם עצמי, יכולתי לצעוק על כולם ולחסל חשבונות על כל היום, אף אחד לא היה שם ואף אחד לא שמע.
יעל אברהם: הייתי לבד על הכביש כי אנשים ממעטים לנסוע.
יעל אברהם: אם לא חייבים לא נוסעים.
יעל אברהם: הייתי רוצה ליצור נגישות יותר גבוהה של מטפלים ואופציה יותר זמינה של אנשי מקצוע מיומנים לפי הצרכים להגיע ליישובים.
יעל אברהם: קיימת גם אוכלוסיית הזקנים, קיימת בתחומי המועצות אוכלוסיה מבוגרת, שתמיד פסגות היתה המרכז הקהילתי שלהם וכיום יש בעיה בנושא זה, וגם בחלוקת מצרכי מזון ובנושא התעסוקה.
יעל אברהם: בכל יישוב יש מספר זקנים ובסך הכל נוצרה קבוצה של עשרות אנשים ברמה המועצתית.
יעל אברהם: ברמה הפרטנית היום קשה להגיע אליהם וזו עוד מצוקה.
יעל אברהם: יש גם יותר מובטלים, אנשים שויתרו על מקורות פרנסה מסויימים או עובדים פחות שעות, וזו בעיה של ממש.
יעל אברהם: נושא מנהיגות הנשים ביש"ע הינו רלוונטי במיוחד לדיון הזה.
יעל אברהם: הרבה מאוד נשים לקחו על עצמם אחריות של יושבות ראש ועדות של מצב חרום.
יעל אברהם: היום יש תרגיל גדול באריאל, נערכות סימולציות, שלמעשה הם כבר ממש פרקטיקה.
יעל אברהם: הרבה נשים נמצאות בתפקידי מפתח התנדבותיים לגמרי, וזקוקות להכשרה, למערך תומך ולסיוע מקצועי בכדי לדעת איך לעשות זאת, איך מתקשרים למישהו שנפגע או למשפחתו, איך מודיעים וכדומה.
יעל אברהם: אלה דברים התלויים במשאבים והקצבות.
יעל אברהם: היום אנחנו עושים זאת בכוחות מקומיים.
יעל אברהם: יש צורך להביא אנשי מקצוע בתחום ההתמודדות במצבי לחץ.
יעל אברהם: נושא נוסף הוא הזוגות הצעירים.
יעל אברהם: יש לנו הרבה מאוד זוגות צעירים שרק נישאו, הנמצאים באופן טבעי במצב משברי.
יעל אברהם: זוג שאך נישא עומד בפני הרבה אתגרים של בניית התא הזוגי, על פי רוב כבר בתוספת של ילד אחד וזקוק להדרכה ותמיכה.
יעל אברהם: אנו חשים בחוסר אפילו ברמה של אומנים שיבואו אלינו.
יעל אברהם: כשבקרית שמונה היה משבר אמני ישראל ראו זאת לכבוד לעצמם לבוא ולעודד את הילדים, את הנוער ואת המבוגרים.
יעל אברהם: אצלנו זה קורה פחות, גם מטעמי מכוניות מוגנות ירי.
יעל אברהם: רציתי להביא הצגה במסגרת האולפנה, למדנו פסיכולוגיה התפתחותית על התפתחות ילדים ורציתי להביא הצגה מתיאטרון הקרון כדי שנוכל לנתח אותה על פי הנלמד בכיתה.
יעל אברהם: הם לא הסכימו לבוא, היינו צריכים לנסוע לירושלים.
יעל אברהם: לפעמים זה אפשרי, אבל אני מדברת על תופעה כללית, אני לא יכולה לקבל כמעט שום פעילות הפגנתית שתיתן לי איזו שהיא תחושה שאני גם אדם, שאני יכולה לצאת, להשתחרר ולהנות.
יעל אברהם: זה בהחלט מצב מעיק.
יעל אברהם: הבאתי לכם משהו לסיום.
יעל אברהם: במסגרת הלימודים שלנו בפסיכולוגיה יש לנו פרק שמדבר על התמודדות במצבי לחץ.
יעל אברהם: נושא זה היה מאוד רלוונטי השנה.
יעל אברהם: אמרתי לבנות בואו נעשה פרוייקט כסיכום נושא, אתם תכתובנה על רקע הנלמד ועל רקע המתרחש הצעות לחברות שלכם כיצד ניתן להקל על המצב.
יעל אברהם: בארבע מאות שקל הוצאנו כמה מאות חוברות, ואני רוצה שתעיינו בהם.
יעל אברהם: זה לא מאוד מלומד, זה לא אקדמי וללא ביבליוגרפיה מרשימה, וזה עלה לנו ארבע מאות שקל.
יעל אברהם: לעומת זאת מדור עבודה קהילתית והמחלקה לפיתוח שירותים חברתיים במועצה האיזורית שומרון פיתחו משהו שיוכל להיות על המקרר של כל משפחה ביש"ע, ואולי גם בארץ בכלל.
יעל אברהם: יש כאן דברים שהם מאוד רחבים ולא ממוקדים מיגזרית, והפורמט מאוד יפה, תוכלו להציץ גם בו.
יעל אברהם: הוא חדש ובמקרה לגמרי הוא מוכן כבר היום.
יעל אברהם: זה עולה הון תועפות להוציא כזה דבר.
יעל אברהם: אנו זקוקים לכסף מיוחד לצורך הדברים האלה.
יעל אברהם: אין ברירה.
יעל אברהם: תציצו בזה, אני חושבת שזה דבר חמוד, פרקטי, ומרכז את כל התיאוריות שאנחנו לומדים הרבה שנים.
יעל אברהם: וקיים כמובן נושא בני הנוער, שהינו חלק בעייתי מאוד, ואני רוצה לשים אותו כאן על השולחן.
יעל אברהם: הנוער נמצא בשלב של התבגרות, יש לו הרבה בעיות של זהות והרבה שאלות.
יעל אברהם: הוא חושב שאנחנו מאוד מתונים ומבליגים.
יעל אברהם: כשם שאנחנו מאשימים את שרון בני הנוער מאשימים אותנו.
יעל אברהם: הנוער הזה צריך הרבה תמיכה, סדנאות לפיתוח יכולת לדבר על העניין, לעבד אותו ולהתפתח כאנשים בוגרים ותורמים לעם ישראל.
יעל אברהם: גם זו סוג של אחריות נשית, אישית ולאומית.
יעל אברהם: לסיכום וכפי שעולה מדבריי, אנו זקוקים להרבה הקצאות, והעניין בוער מאוד.
יעל אברהם: תודה לכם.
יעל דיין: הייתי רוצה לשמוע מכם איזו שהיא התמקדות למי אנחנו פונים, כלומר מי הכתובת.
יעל דיין: בדברים מסויימים אני מניחה שמצאתם פתרון קהילתי, גם אם אינו אידיאלי.
יעל דיין: אני חושבת שבכל מקרה אנחנו חייבים להסתכל על התקופה הזאת כתקופת מעבר.
יעל דיין: חילוקי הדיעות שלנו הם מה יהיה בסוף תקופת המעבר.
יעל דיין: אבל לא הייתי רוצה להסתכל על התקופה הנוכחית כמצב של קבע בהערכותנו לכל הדברים שהזכרתם.
יעל דיין: בסך הכל הדברים מתמקדים בעיקר בנושא של מעברים, זאת אומרת נסיעות ממקום למקום לצרכים שונים, ובתיפקוד בתנאי לחץ.
יעל דיין: והדברים קשורים זה בזה, כי גם מצבי הלחץ בחלקם נובעים מתוך ההגבלות על התנועה.
יעל דיין: יתכן שאם היינו פותרים את הדבר הקרדינלי הזה, לא היתה תחושת הבדידות, לא היתה תחושת הסגר הזו, ההרגשה שאני לא יכול ללכת לראות את הסבא והסבתא ושלא באים אליכם.
יעל דיין: במידה מסויימת זו אולי הצגה פשטנית של הדברים, אבל נראה לי שכל כך הרבה מתרכז לעניין של המעברים, של הנסיעה המוגנת ממקום למקום, שפתרונו יציע פתרון גם לדברים אחרים.
יעל דיין: ברור שגם בתי הספר והמורות זה נושא בעייתי.
יעל דיין: עכשיו אנחנו בחופשת הקיץ ואפשר לקוות שתקופת המעבר תיגמר עם פתיחת שנת הלימודים הבאה.
יעל דיין: זה פחות רלוונטי בחודש הקרוב.
יעל דיין: הייתי רוצה לשמוע ממשרדי הממשלה שנמצאים כאן הצעות ממוקדות לפתרונות אפשריים.
יעל דיין: עלינו לנסות לשים את האצבע איפה אפשר לתת פתרונות, ואם זו רק שאלה של רצון טוב אני בטוחה שהוא יימצא.
יעל דיין: כמובן שקיים גם העניין התקציבי שצריך לקחת בחשבון, כי כל תיקצוב נוסף הוא תמיד על חשבון משהו אחר.
ענת מאור: ברצוני להתייחס לנקודה הראשונה בעניין המצוקות החברתיות ובחינוך בתנאי אי ודאות.
ענת מאור: אני חושבת שזו תביעה מאוד לגיטימית לסייע בתחום זה.
ענת מאור: הצעתי היא שאנחנו כוועדה נפנה למשרד החינוך ולמשרד העבודה והרווחה.
ענת מאור: לפני שנה בערך יזמנו פה כינוס גדול בנושא רמת הגולן, והופיעו אנשי מקצוע שהסבירו שבתנאי אי ודאות הצרכים עולים וגדלים.
ענת מאור: בזמנו יוסי שריד שר חינוך דאז באמת הגדיל את התקציב ליישובים שם.
ענת מאור: אני חושבת שזו דרישה אלמנטרית.
ענת מאור: כך גם לגבי משרד העבודה והרווחה בתחומי אחריותו.
ענת מאור: מבחינה זו אני עומדת לרשות הוועדה לפעול ככל שנדרש.
ענת מאור: ברצוני להזכיר כי במקביל קיים גם מאבק של יישובים בתוך הקו הירוק הנמצאים במתח מאוד גדול, וגם פה הממשלה לא עושה דבר.
ענת מאור: אישית אני כבר חודשיים נוסעת בליווי באיזור נחל עוז, ניר עוז, ניר עם ושדרות, וקיימת אטימות ואי עשייה באופן מוחלט בנושא זה.
ענת מאור: חשוב שמבחינה זו נדבר על מה שנקרא קו עימות.
ענת מאור: כל זמן שמצב זה קיים, מוכרחים לסייע.
ענת מאור: הערה שלישית, אני חושבת שאתם הורים ריבוניים, ואל לנו לומר לכם מה אתם צריכים לעשות.
ענת מאור: ברצוני רק לספר את ההיסטוריה ולהציע מה אני מוכנה לעשות בנושא.
ענת מאור: בילדותי הייתי ילדה מפונה.
ענת מאור: במשך שנה ורבע הוריי ז"ל החליטו שאני לא אהיה בנגבה והם הוציאו אותי מהקיבוץ.
ענת מאור: אני יודעת שזו סיטואציה אחרת, אבל אם יהיו משפחות שיהיו מעוניינות בכך, אני מתחייבת לעשות כל שביכולתי בתנועה הקיבוצית בנושא זה.
יהודית שילט: ענת, לכל משפחה אצלנו יש שמונה ילדים.
ענת מאור: נקבל גם שמונה ילדים, לכך אני יכולה להתחייב.
ענת מאור: אם יהיו משפחות מעוניינות אני מתחייבת לנסות לסייע בכך ככל שניתן.
ענת מאור: הדבר הבא נוגע לנושא הבטחון, מעבר למחלוקת הפוליטית, שהיא גדולה מאוד.
ענת מאור: ישנם יישובים שמבחינה בטחונית אי אפשר לדאוג להם.
ענת מאור: מעבר לכל המחלוקת הפוליטית אני סבורה שצריך לסייע לכוחות הבטחון ולא להביא למצבים שפשוט בלתי אפשרי להגן עליהם.
ענת מאור: אני רוצה לסיים ולומר שבמצב זה של אי ודאות ממשלת ישראל חייבת לתת לכל מי שלא מוכן לעמוד במתחים האלה אפשרות להשתלב במקום אחר.
ענת מאור: יחד עם זאת בדברים ששמעתי בנושא החינוך והטיפול בחרדות ובנושא המבוגרים יש צורך בתוספת תקציב, ובודאי בנושאים של מיגון והגנה על חיי ילדים בתוך מצב של מלחמה.
נודלמן: ברצוני לומר מספר מילים בנושא.
נודלמן: מדברים פה על דברים פוליטים ולא פוליטים.
נודלמן: כל הדברים הם דברים פוליטים.
נודלמן: אי אפשר להפריד איפה פוליטיקה ואיפה רק דיבורים.
נודלמן: אני לא מסכים עם חברת הכנסת ענת מאור.
נודלמן: היא לא התנגדה וטענה לפוליטיזציה כשתנועת "ארבע אמהות" עשו דברים פוליטיים.
נודלמן: לצאת מלבנון, זו היתה הסיסמא שלהם.
נודלמן: עכשיו באו אמהות שמשפחותיהם נמצאות בסכנה ורוצות להגיד פה מה שבלבם.
נודלמן: כל האמהות צודקות בכל הדרישות שלהם.
נודלמן: יחד עם זאת יש להבין שאנחנו במצב מלחמה, ואין אפשרות לתת תשובות לכל הדרישות ששמעתי פה.
נודלמן: עזרה סוציאלית, עזרה לילדים וחינוך, בזה ניתן לסייע.
נודלמן: אני מסכים שאם בדרכים היה בטחון הבעיה לא היתה כל כך אקוטית.
נודלמן: אלא שפה בדיוק מדובר בדבר פוליטי.
נודלמן: ממשלה צריכה לעשות הכל כדי שתושבי ישראל ירגישו עצמם בטוחים בדרכים.
נודלמן: זה עניין פוליטי.
נודלמן: אני בעד העמדה שצריך לתת לאנשים בחירה, ומי שלא רוצה לחיות שם צריך לקבל הכל כדי לחיות בתוך הארץ.
נודלמן: אבל לא זה הוויכוח.
נודלמן: אני מקריית שמונה.
נודלמן: בני שירת בלבנון שנתיים וחצי.
נודלמן: אני עבדתי ודאגתי קצת, אישתי לא ישנה בלילות כי בקריית שמונה שומעים מתי יש פיגוע בלבנון, מייד יש הליקופטרים, וכששומעים הליקופטרים בדרך ללבנון אנחנו יודעים שמשהו קרה שם.
נודלמן: אני מבין אתכם.
נודלמן: אני חושב שהוועדה צריכה לפנות למשרד החינוך ולמשרד הרווחה.
נודלמן: אני בטוח שיש הרבה דיונים בוועדת חוץ ובטחון בנושא, אבל גם ועדה זו יכולה לפנות לראש הממשלה ולגורמים בטחוניים כדי לחזק ולהגביר את הבטחון בדרכים ביש"ע.
רונית לב ארי: אני רוצה להודות ליעל, יושבת ראש הוועדה, על הפגישה הזאת.
רונית לב ארי: אנחנו כמעט חצי מצוות הרשות פה, כולל מרי סגניתי ובת שבע שטראוכלר, יועצת ברשות העובדת איתנו, אשר עשתה פעילות ברמת אביב ג' השבוע עם תושבים מהאיזור שלכם.
רונית לב ארי: מרי ואני פגשנו את גב' נעמה שפטר לפני כחודש וכבר אז שמענו על הבעייתיות המיוחדת.
רונית לב ארי: כששמעתי את גב' יעל אברהם היתה לי הרגשה שיש אולי איזו אוטופיה בנוגע למה שקורה במדינת ישראל מבחינת נתינת מענה לצרכים מיוחדים של ילדים, כאילו כל שירות פסיכולוגי עומד לרשותנו ואנחנו מצליחים להגיע לכל מקום.
רונית לב ארי: עלו פה נושאים רגילים של רווחה בעיקר, דברים חשובים ובסיסיים שמדינת ישראל כמדינת רווחה מעמידה לרשותנו כאזרחים, ולצערנו המצב אינו כזה והדבר פה מתחדד.
רונית לב ארי: כל הבעיות שיש לנו במדינה מתחדדות ומקבלות פה עוצמה יותר גדולה.
רונית לב ארי: לצערנו בכל הנושא של רווחה דרך ארוכה לפנינו.
רונית לב ארי: כמנהלת הרשות שמעתי וכתבתי לפניי את כל הנקודות שהועלו, וגם אקרא בעיון את החומר שחולק.
רונית לב ארי: הכפפה שאני יכולה לזרוק היא כזו, אני רואה פה את חברתי גב' יהודית שילת, סגנית יו"ר אמונה, הצעתי היא בנושא של העצמת נשים.
רונית לב ארי: דיברתי גם עם גב' שפטר על נושא זה, היא העלתה את הנושא של מצוקה מיוחדת והצורך בהעצמת נשים.
רונית לב ארי: לכן אם יהיו דברים שאתם תעלו ותרצו שאנחנו נסייע בהם בנושא של מנהיגות נשים, העצמת נשים, נושא שהוא המנדט של הרשות, לא במקום משרד החינוך ולא במקום משרד העבודה והרווחה, ובטח לא בנושא של מיגון.