GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מנצ'ל: בין רופאי המשפחה יש אנשים צעירים שעודדו אותם לעשות התמחות.
יעקב מנצ'ל: הם יודעים טוב מאד את הדברים, הם לא יודעים פחות מאיתנו המומחים.
יעקב מנצ'ל: אני מוכרח להגיד זאת.
יעקב מנצ'ל: הם יודעים.
יעקב מנצ'ל: יש תכניות התמחות שהם משתתפים בהן.
יעקב מנצ'ל: יש להם דעות והם באים.
יעקב מנצ'ל: לפעמים הם עוזרים יותר מאחרים, כי הם משפיעים על הקופה, הם אומרים מה כדאי לעשות, אם צריך לעשות ממוגרפיה, חיסונים וכו'.
יעקב מנצ'ל: כך שאני חושב שיש מודעות.
יעקב מנצ'ל: כמובן, שצריך לעודד זאת יותר ככל האפשר.
יעקב מנצ'ל: גיל המעבר מציין איזשהו מעבר.
יעקב מנצ'ל: השאלה היא איך אתה מקבל את זה.
יעקב מנצ'ל: אם יש מודעות לכך שכל גיל יכול לתת לנו משהו, זה חשוב.
יעקב מנצ'ל: כל גיל נותן את מה שהגיל האחר לא נתן.
יעקב מנצ'ל: כמובן, טוב להיות בן 20.
יעקב מנצ'ל: אבל אני לא הייתי רוצה לחזור אחורה.
יעקב מנצ'ל: לכן, יש לכל גיל את היתרונות שלו.
יעקב מנצ'ל: אני חושב שבוודאי צריך לתרום בנושא הזה.
יעקב מנצ'ל: אני מברך על פרסום הספרים.
יעקב מנצ'ל: אני חושב שיש מקום לכך שייעשה פרסום בארץ, כי אין לנו במה להתבייש.
יעקב מנצ'ל: עובדה היא שתרגמתם את הספרים.
יעקב מנצ'ל: אני חושב שאם היו מעודדים כתיבה מקורית היו מוצאים את האנשים המתאימים.
יעקב מנצ'ל: הקופות אף הן מוציאות כל מיני ספרונים בנושא זה.
יעקב מנצ'ל: גם בקופת חולים כללית וגם בקופת חולים מכבי יש תודעה לגבי הנושא הזה ואני חושב שצריך לעודד את העניין, להמשיך בדרך הזאת ולהעמיק זאת מכל הבחינות.
יעקב מנצ'ל: זה צריך להיות כמו עם הממוגרפיה, כמו עם האוסטיאופרוזיס, אם כי עוד לא הגענו למה שאנחנו רוצים.
יעקב מנצ'ל: צריך לעודד את הנושא בכל שטח ושטח, גם בגיל גבוה ולא רק בגיל המעבר.
יעקב מנצ'ל: גיל המעבר הוא איזשהו תהליך.
יעקב מנצ'ל: אנחנו צריכים להיות במצב כללי כמה שיותר טוב.
יעקב מנצ'ל: זה לטובת המדינה, לטובת האדם ובכך נתרום לחברה.
יעקב מנצ'ל: מה שאמרת לגבי הגיל זה דבר נכון.
יעקב מנצ'ל: היום בארץ – וזה נכון גם לגבי גברים וגם לגבי נשים – כאשר האנשים הם אחרי גיל 40 רואים אותם כאנשים מבוגרים.
יעקב מנצ'ל: זה ממש מצחיק, כי מי שיודע לדאוג לעצמו ומי שהכין את עצמו יכול לחיות היטב.
יעקב מנצ'ל: אין הגבלה לעבודה אם אתה רוצה לעבוד, או להתנדב.
יעקב מנצ'ל: כך שבנושא הזה אולי צריך הרבה יותר לעשות, וזה אמור גם לגבי גברים וגם לגבי נשים.
יעקב מנצ'ל: אישה בגיל 45 יכולה לתרום הרבה מאד.
יעקב מנצ'ל: יש לה הרבה ניסיון.
יעקב מנצ'ל: אם היא באה ומבקשת עבודה בגיל 45, זה סימן שהיא היתה עסוקה לפני כן עם דברים אחרים והיא מוכנה לתרום.
יעקב מנצ'ל: בשטח הזה החברה שלנו בארץ מפגרת.
יעקב מנצ'ל: היא לא מוכנה לקבל אנשים בגיל מסויים לעבודה.
יעקב מנצ'ל: יש כאן חוקים סוציאליים.
יעקב מנצ'ל: אבל יש גם דבר כלכלי.
יעקב מנצ'ל: חשוב מאד שהאוכלוסיה המתבגרת תעבוד ותתרום, כך היא תשלם מסים לביטוח לאומי, למס הכנסה וכו'.
יעקב מנצ'ל: זו אוכלוסיה מאד רצינית בעבודה, היא לא חסרה, היא פחות חולה מצעירים (חולה במרכאות, או שלא במרכאות).
יעקב מנצ'ל: כך שיש לעודד זאת ולהמשיך בדרך הזאת.
יעקב מנצ'ל: אני ממליץ שנכתוב ספרים בעברית.
יעקב מנצ'ל: אני בעד זה שיהיה פרסום מקומי, בהתחשב בכל הדברים.
יעל דיין: בהקשר הזה של רופאי משפחה ומרפאות אני מציעה לחשוב על איזושהי יוזמה לעשות פלקטים, כמו שאתם עושים פלקטים על ילדים ופלקטים על מחלות ספציפיות כמו סרטן העור וכדומה.
יעל דיין: אני מציעה לעשות משהו חיובי שיהיה בכל מרפאה וייתן את ההפנייה למרפאת גיל המעבר.
יעל דיין: יש לתת לנושא הזה דחיפה באיזושהי צורה.
יעל דיין: נאמר כאן בסוגריים, ואני חושבת שזה די נכון, שלא באים די.
יעל דיין: זאת אומרת, המרכזים הם טובים.
יעל דיין: אבל קשה להגיד שעומדים שם בתור.
יעל דיין: לעתים זה נפתר ברמת רפואת המשפחה, ולטובה, או שהולכים ישר לגניקולוג שהיה קודם וכן הלאה.
יעל דיין: אבל בעניין הזה של מרפאת גיל המעבר ראיתי כמה "ברושורים" בבתי חולים.
יעל דיין: ראיתי בירושלים "ברושור" יפה מאד שמפרסם את הסיבות למה יש ללכת למרכזים הללו ובשביל מה ללכת.
יעל דיין: השאלה היא אל מי מגיעים ה"ברושורים" האלה?
יעל דיין: מאחר שכל קופה נותנת את השירות הזה, האם אפשר לעשות משהו שהוא לא מוצנע בחוזר מנכ"ל, אלא הוא לעין הציבור, עם הפנייה מתאימה?
מיכאל פיינגולד: קודם כל, אני רוצה לומר משהו במאמר מוסגר לגבי הגיל.
מיכאל פיינגולד: אני חייתי הרבה שנים בארצות הברית.
מיכאל פיינגולד: למחלקה שבה עבדתי היו מועמדות ומועמדים ואחד מהדברים שלמדתי שם כישראלי היה שאני לא יכול לשאול את המועמד מה גילו, או מה גילה.
מיכאל פיינגולד: כלומר, כשהם התקבלו לראיון עבודה, או כמתמחים, גילם לא שינה כהוא זה.
מיכאל פיינגולד: לא היתה לי שום אפשרות לדעת מה הגיל של האדם.
מיכאל פיינגולד: בתולדות החיים, ב-C.E.V, לא כתוב הגיל.
מיכאל פיינגולד: אתה מסתכל על המועמד, מתרשם ובזה מסתיים העניין.
יעל דיין: אם מדברים על ה-C.E.V.
יעל דיין: – לי מאד חשוב לציין את הגיל.
יעל דיין: אני לא משחקת כאן.
מיכאל פיינגולד: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.
מיכאל פיינגולד: קודם כל, אתייחס לנושא הספר או הספרים.
מיכאל פיינגולד: הזדמן לי לעבור על הספר הגדול בצורה קצת יותר יסודית.
מיכאל פיינגולד: קראתי גם את הספר החדש.
מיכאל פיינגולד: כל רופא שעובד בארץ ברפואה מעשית מוצא את עצמו ב-DISADVANTAGE.
מיכאל פיינגולד: קשה למצוא חומר להפנות את הקהל הצמא לדעת.
מיכאל פיינגולד: אני מדבר על חומר מהימן שעליו הרופא יכול בהחלט להגיד לאישה, לדוגמא: תקראי את הספר ההוא, אני מסכים פחות או יותר עם רוב הדברים או עם הגישה שיש שם.
מיכאל פיינגולד: היו ספרים ויש ספרים.
מיכאל פיינגולד: אני מכיר את הספרות בארץ גם על הנושא הזה.
מיכאל פיינגולד: חלקם הם יותר קלים ופחות מעמיקים.
מיכאל פיינגולד: לעומת זאת, בספר הזה רק רואים את המילה "הארווארד" אז כבר היד רועדת.
מיכאל פיינגולד: אני גם קראתי קצת דברים פנימה בתוך הספר.
מיכאל פיינגולד: מכיוון שעבדתי בצמוד ל"הארווארד", אני מכיר את הדברים.
מיכאל פיינגולד: אני מכיר גם את אחת מהמחברות.
מיכאל פיינגולד: זה חשוב מאד.
מיכאל פיינגולד: אני חושב שהתרומה של הספרים האלה היא חשובה ביותר, מכיוון שהיא באמת מהווה "רפרנס" טוב ואפשר להפנות אל הספרים האלה.
מיכאל פיינגולד: כמובן, אני מצידי מפנה קודם כל לאינטרנט.
מיכאל פיינגולד: הנשים מגיעות היום עם PRINT OUTS מהאינטרנט.
מיכאל פיינגולד: פה יש בעיה נוספת.
מיכאל פיינגולד: אין מספיק אתרים בעברית עם חומר.
מיכאל פיינגולד: בכל אופן, הספרים האלה שניהם, כל אחד בצורתו הם ספרים טובים.
מיכאל פיינגולד: הספר החדש הוא בצורת שאלות ותשובות, הוא באמת מקיף, עברתי על חלקים גדולים ממנו ואני חושב שהוא באמת מאיר נקודות רבות, עם "רפרנס".
מיכאל פיינגולד: אני חושב שהוא מהווה תרומה גדולה.
מיכאל פיינגולד: אשר למדריך הגדול של "הארווארד" - אני חושב שהוא צריך להיות בכל ספרייה של כל מי שמתעניין ברפואה ואין לו גישה אחרת.
מיכאל פיינגולד: לגבי המרפאות – אמר פה עמיתי שהמרפאות לגיל המעבר בבתי החולים ריקות.
מיכאל פיינגולד: הן ריקות ובצדק.
מיכאל פיינגולד: אין שום הצדקה שבאיזושהי בית חולים תהיה מרפאה, אלא מרפאה לצרכי מחקר וכן הלאה.
מיכאל פיינגולד: זו הדוגמא הקלאסית לכך שלבית החולים אין שום יתרון על הקהילה.
מיכאל פיינגולד: המרפאות האלה צריכות להיות בקהילה, הן צריכות להיות נגישות לקהל ומפוזרות בארץ.
מיכאל פיינגולד: באמת קופת חולים כללית, שיש לה את מרכזי בריאות האישה הגדולים ביותר, הקפידה לתת מקום למרפאה הספציפית הזאת בכל אחד ממרכזי בריאות האישה.
מיכאל פיינגולד: להגיד שכל אחד מהאנשים שיושבים ומריצים את המרפאה הזאת עשה התמחות, או תת-התמחות, של חמש שנים והוא קרא את המאמר האחרון – אני לא בטוח, מכיוון שעדיין אין לנו תת-התמחות בנושא הספציפי הזה.
מיכאל פיינגולד: אגב, בשום מקום אין, ולא רק בארץ.
מיכאל פיינגולד: אנשים לומדים, מתעסקים, חוקרים אספקט כזה או אחר.
מיכאל פיינגולד: אבל אין תת התמחות לנושא הספציפי הזה.
מיכאל פיינגולד: בכל זאת, אני חושב שהיום זה כמעט מובן מאליו.
מיכאל פיינגולד: אני עובד גם כרופא נשים ואני לא מדבר רק ממרומי ההנהלה, או ממרומי האקדמיה.
מיכאל פיינגולד: נשים מגיעות, הן יודעות, הן שואלות את השאלות, וכמובן, במרווח הזמן שיש לרופא להיות עם האישה, באותן 7.5 דקות אי-אפשר להרחיב בשיחה.
יעל דיין: האם באמת המוטיבציה להגיע אליכם נובעת מגלי חום ועייפות?
מיכאל פיינגולד: אני חושב שזוהי סידיפיקציה שעושה חטא לרופאי הנשים.
מיכאל פיינגולד: אני חושב שזאת לא הסיבה.
יעל דיין: הן באות בגלל תלונות על גלי חום בגיל המעבר.
מיכאל פיינגולד: למרות שמערך רופאי המשפחה בקופת החולים הכללית הוא מהגדולים בארץ, אם לא הגדול ביותר – ואני חושב שתרומתם חשובה ביותר – בנושא הזה אני עדיין חושב שעיקר הטיפול וההתייחסות לנושא צריכה להינתן על-ידי רופאי הנשים.
מיכאל פיינגולד: אני חושב שהיידע של רופאי הנשים, ההבנה שלהם בנושא הזה והרקע הכללי הם אלה שמכשירים אותם.
מיכאל פיינגולד: אני חושב שאין רופא נשים שלא ישאל את האישה לגבי בריחת שתן, לדוגמא.
מיכאל פיינגולד: הוא לא מתבייש לשאול את הנשים.
מיכאל פיינגולד: הקירבה שרופא הנשים מגיע אל המטופלת שלו – ואני מקווה שמגיעים, כפי שאני מגיע לחולות שלי – מביאה לכך שהם מדברים על קושי בקיום יחסי מין.
מיכאל פיינגולד: גם בגיל 75 כששואלים אותם שאלות, הם מפתחים שיחה בנושא הזה.
מיכאל פיינגולד: ואני לא בטוח עד כמה רופא המשפחה מדבר על הנושאים האלו.
מיכאל פיינגולד: לכן, לטעמי, ולא שאני חושב שלרופאי המשפחה אין תפקיד פה, אני חושב שהנושא הזה –
יעל דיין: האם לפני כן רופא המשפחה יפנה אליך אישה בלי שהיא בהיריון, או בלי שיש לה איזושהי בעיה מיוחדת?
מיכאל פיינגולד: עובדים בשיתוף פעולה כל-כך הדוק שלפעמים זה מדהים.
מיכאל פיינגולד: לעתים אני מוצא את שיתוף הפעולה הזה יותר הדוק מאשר כשעבדתי בארצות הברית.
מיכאל פיינגולד: אני עובד באיזור יחסית לא מרכזי, באיזור יחסית כפרי.
מיכאל פיינגולד: יש לנו רשת של רופאי משפחה ושיתוף הפעולה בינינו הוא טוב.
יעל דיין: מה זה איזור יחסית כפרי?
מיכאל פיינגולד: תל-מונד, למשל, זה ממש כפר, ויש באיזור עוד כמה מושבים.
מיכאל פיינגולד: זה החל מה"יאפים" שרצו להתגורר בבית צמוד קרקע, עם קצת דשא, דרך מושבים של דתיים וכו'.
מיכאל פיינגולד: יש חקלאיות שמגיעות אליי עם חול מתחת לציפורניים לאחר עבודה בשדה.
מיכאל פיינגולד: עם אותה יד שאיתה אותה אישה קטפה את הפרחים בחממה היא מוציאה את ה-PRINT OUT של האינטרנט, שבו היא דרשה לברר משהו.
מיכאל פיינגולד: שיתוף הפעולה עם רופאי המשפחה הוא באמת הדוק ופורה.
מיכאל פיינגולד: אין טעם שהאישה תבוא אל רופא הנשים כדי לקבל רצפט לטיפול הורמונלי.
מיכאל פיינגולד: אבל לגבי ההחלטה על הטיפול, השיחה על הטיפול, ההסבר לטיפול, והסיפור האם לפחד יותר מהתקף לב או מסרטן השד – כשמדובר בדברים האלה אני חושב שאלה נושאים שצריכים להיות נדונים עם רופא הנשים.
נורית טולנאי: אני עוסקת בנושא סרטן השד.
נורית טולנאי: איכשהו נושא הסרטן הזה נכנס באמת בכמה וכמה תחומים, ובטח בנושא גיל המעבר.
נורית טולנאי: קודם כל, אני באמת רוצה לברך על הספרים.
נורית טולנאי: ספר אחד עוד לא קניתי וקראתי, אבל זה כבר עניין ששייך לארגון שלנו.
נורית טולנאי: במה שקשור לנשים קוראות, ואני מדברת על הנשים שבאות אלינו ופונות אלינו – נכון שעכשיו, עם תקופת האינטרנט, קורים קצת יותר דברים, ושוב, זה שייך לנשים הצעירות יותר ופחות למבוגרות.
נורית טולנאי: אבל מהיידע שלנו הנשים לא כל-כך קוראות, לא כל-כך מגיעות אל הספרים ובטח לא אל הספריות.
נורית טולנאי: כל מה שנאמר פה על חרדות, התנגדויות וכו' – אלה דברים שהם מוכרים.
נורית טולנאי: אבל זה לא אומר שלא צריך להוציא את הספרים האלה.
נורית טולנאי: זה בוודאי לא.
נורית טולנאי: יש לי שאלה לגבי נושא מרכזי בריאות האישה בפריפריות.
נורית טולנאי: לפי היקף הנשים הפונות אלינו אמנם בנושא סרטן שד, אבל גם בדברים אחרים שמתקשרים לכך, הפריפריות הן יחסית מוזנחות בארץ.
נורית טולנאי: מה קורה בתחום הזה?
מיכאל פיינגולד: אחד המרכזים הגדולים ביותר לבריאות האישה, שיושב בראשו יושב-ראש איגוד רופאי הנשים בקהילה, הוא בקרית-שמונה, לדוגמא.
מיכאל פיינגולד: יש כאלה בכל מקום.
יעל דיין: חברת הכנסת יעל דיין שאלה אם אפשר להגיע לאיזשהו רישום של המרכזים הללו.
יעל דיין: אני חושבת שזה היה מועיל לכולנו, אפילו לנו, כדי שנדע לאן להפנות את הנשים.
יעל דיין: אנחנו מנסים לעשות הרבה דברים כאלה.
יעל דיין: יש לנו אתר ראשון בעברית בנושא סרטן השד, שהוא גם משולב עם דוקטור.
יעל דיין: זאת אומרת, אנחנו מנסים לעבוד גם בהקשר הרפואי.
יעל דיין: ויש לנו יועצים רפואיים.
יעל דיין: לגבי נושא סרטן השד וגיל המעבר – על-פי התחושה שלי, או ממה שאנחנו מקבלים, וזה לא בדוק סטטיסטית כי אין לנו אפשרות לעשות זאת, אזי גם בנושא האוסטיאופרוזיס וגם בנושא גיל המעבר באופן כללי הרופאים עדיין לא ממש מתייחסים לאישה הצעירה, שעברה סרטן שד בגיל יחסית צעיר וקיבלה טיפול כימותרפי.
יעל דיין: לעתים נשאלת השאלה האם יחזור המחזור או לא.
יעל דיין: הרבה פעמים האישה היא נשאית של המוטציה, או שיש חולים במשפחה.
יעל דיין: לעתים צריך להוציא את השחלות אם האישה לא רוצה ללדת.
יעל דיין: אנחנו מכירים המון נשים צעירות שנמצאות שם.
יעל דיין: אני יודעת מהשיחה הכללית הקיימת גם על האוסטיאופרוזיס וגם על גיל המעבר שלא מתייחסים אל הנשים האלה, לא מתייחסים אליהן מספיק.
מיכאל פיינגולד: הנושא של מתן טיפול הורמונלי חלופי הוא סוגייה קשה מאד מבחינה רפואית.
נורית טולנאי: זה נכון, זו בעיה.
נורית טולנאי: יחד עם זה, אם אתם אומרים שהגניקולוג הוא זה שבאמת שומע את האישה בכל המכלול, אני רוצה להגיד לכם שאני הגעתי אל הגניקולוג בגיל מאד מוקדם, בגלל הקטע הסרטני.
נורית טולנאי: יחד עם זאת, יש לי חברות שעכשיו מגיעות לגיל המעבר.
נורית טולנאי: לצערי הרב, הרופא שולף להן בקלות את ההורמון החלופי בלי לעשות איתן יותר מדי דיונים, לאן ומה.
נורית טולנאי: את זה אני שומעת בשיחה.
נורית טולנאי: זה דבר אחד.
נורית טולנאי: בעניין של סרטן השד וגיל המעבר – נכון שזה בעייתי, אבל דווקא בגלל שזה בעייתי זה לא אומר שהגניקולוג לא צריך להבין את המערכת הכללית, או להיות איתה בקשר, כי האונקולוג זורק לה עניין אחד, הכירורג זורק לה דבר אחר וכו'.
נורית טולנאי: ונשים באמת עוברות דברים מאד מאד קשים.
יעל דיין: אני רוצה לחדד את הנושא ולאחר מכן נקיים סבב לסיום הדיון.
יעל דיין: נורית טולנאי אומרת שלמעשה לעתים גיל המעבר מקדים בתופעות שלו, או שהבעייתיות מתעוררת לפני הגיל המוגדר כאן משום מחלת סרטן השד.
יעל דיין: אז צריך להקדים את כל המערכת, להזיז אותה ולהגיד: רגע, לא נחכה עד שהאישה תגיע לגיל הנקוב ואז נעשה את כל הדברים, אלא נעשה זאת לפני כן, ולא נעשה את כל החישובים האלה רק ברגע שהאישה חולה בסרטן שד.
יעל דיין: אני מניחה שזו מערכת שהיא כן פועלת.
יעל דיין: אבל היא לא פועלת בתיאום שהיינו רוצים.
יעל דיין: זאת אומרת, האישה בסופו של דבר כן מגיעה אל כל הגורמים.
יעל דיין: היינו רוצים שזה יהיה יותר מרוכז ויותר מוסדר בראש שלכם.
יעל דיין: זאת אומרת, שזה יהיה כמעט אוטומטי.
יעל דיין: זאת אומרת, כאשר אישה נכנסת לטיפול, או ברגע שהיא מזוהה כנושאת סרטן שד והיא מועמדת לניתוח, והיא נכנסת לניתוח, כבר אז צריכים להיות בתמונה אותם גורמים שייכנסו מיד לאחר הניתוח לכל אותן התופעות שדובר עליהן.
מיכאל פיינגולד: הבעיה המרכזית של אותן נשים היא שהן נשארות אצל האונקולוג והן כמעט לא מוותרות עליו.
יעל דיין: בסדר, אני חוזרת על הדברים ואני שמחה שד"ר לוטן כאן, כי אנחנו דנים בינינו על דברים שדורשים איזשהו תיאום.
יעל דיין: אני קוראת לזה בצחוק חוזר מנכ"ל.
יעל דיין: אבל צריך להיות איזשהו תיאום.
יעל דיין: לכן, גם נציגי כל הקופות נוכחים בכל הישיבות שלנו, כי הרבה דברים הם ברמת הקופה, הם ברמה שצריך לעשות חושבים.
יעל דיין: יש מערכת שהיא לא פרפקטית ואז חוזרים אליי בדרך כלל ואומרים לי: הנה, ישבנו, חשבנו, בדקנו ומצאנו, ועכשיו העברנו חומר כזה וכזה לידיעת כל הרופאים.
יעל דיין: הנושא השני שנורית העלתה הוא נושא שעדיין אין עליו הכרעה.
יעל דיין: אני זוכרת שכבר לפני עשר ושנים ויותר היו מחקרים נוגדים האחד את השני בעניין הגלולות וההורמונים.
יעל דיין: כלומר, האם הגלולות וההורמונים מעלים את סרטן השד, או מורידים?
יעל דיין: מה מעלה ומה מוריד?
יעל דיין: אותו דבר לגבי הקורלציה בין הלב וההורמונים.
יעל דיין: מצד אחד זה תרם לפיתוח של כל מיני שכלולים של הורמונים, שהם נטולי כל מיני דברים אחרים ולכן ההשפעה המזיקה שלהם היא קטנה.
יעל דיין: אבל המחקרים האלה עוד לא הסתיימו.
יעל דיין: אני מוכרחה להגיד שכשאני מחפשת חומר שיחרוץ משהו – אין, ואני מניחה שזה גם לא יהיה אף פעם.
מיכאל פיינגולד: יצאו עכשיו מספר מאמרים די מובילים בנושא הזה ב-NEW ENGLAND ובאחרים, שפחות או יותר מכוונים את הנושא.
מיכאל פיינגולד: לא הייתי קושר את הגלולות ואת הטיפול ההורמונלי החלופי באותה קטיגוריה המתייחסת לסרטן.
יעל דיין: כל אחד בנפרד.
מיכאל פיינגולד: כל נושא הוא נושא בנפרד, כי לא תמיד אלה אותם הורמונים והמינונים הם בוודאי מינונים שונים.
יעל דיין: אותו דבר לגבי אוסטיאופרוזיס.
מיכאל פיינגולד: נכון.
מיכאל פיינגולד: אבל התמונה מתחילה להתבהר יותר לגבי הטיפול ההורמונלי החלופי, לפחות בתקופה של חמש השנים הראשונות, אם לא עשר השנים הראשונות.
מיכאל פיינגולד: אני חושב שהתמונה מתחילה להיות יותר ויותר ברורה.
מיכאל פיינגולד: נכון שישנו המחקר המפורסם, שכולנו מחכים שהוא יסתיים.
מיכאל פיינגולד: אבל אני חושב שכבר יש מידע מספיק חזק בכדי לבסס קביעות לגבי החלטה על טיפול.
מיכאל פיינגולד: הבעיה שהעלית לגבי טיפול כזה או אחר אצל נשים שעברו טיפולים כימותרפיים, או טיפולים אחרים, או עוברות הפסקת מחזור מוקדמת יותר – היא בעיה חמורה ביותר שכולנו, אנשי המקצוע, מתלבטים בה.
מיכאל פיינגולד: כמובן שבשלב הראשון אף אחד לא ייתן טיפול הורמונלי במקרים כאלה.
מיכאל פיינגולד: יש לי בחורה ששוחחתי איתה לפני שבועיים, שהיא VRC1 פוזיטיב.
מיכאל פיינגולד: היא עברה בגיל 39 כריתה פרופילקטית של שתי השחלות, לאחר שהיתה לה כבר רמה-סטקטומיה.
מיכאל פיינגולד: חלפו כבר שבע שנים מאז.
מיכאל פיינגולד: היה לנו דיון עם החלפת מאמרים.
מיכאל פיינגולד: אני נתתי לה מאמרים, היא החזירה לי מאמרים והיא הלכה לאונקולוג שלה.
מיכאל פיינגולד: אנחנו מנהלים כבר דיון, ואני יודע שהיא תסיים את הדיון בכך שהיא לא תיקח את ההורמונים.
מיכאל פיינגולד: האונקולוג שלה הפחיד אותה כל-כך שהיא לא תיקח את ההורמונים, למרות שלדעתי היא כן צריכה לקחת ושיש לה את כל הלגיטימציה לקחת.
מיכאל פיינגולד: אבל האונקולוגים פמפמו לה כל-כך לא לקחת הורמונים והיא לא תיקח.
מיכאל פיינגולד: וחבל.
מיכאל פיינגולד: היא בחורה צעירה.
מיכאל פיינגולד: אבל הנושא הוא נושא רפואי קשה ביותר.
מיכאל פיינגולד: אנחנו עצמנו הרופאים מתלבטים בזה.
מיכאל פיינגולד: זה קשה מאד.
חנה לבנטל: לגבי הנשים הצעירות – מדובר גם בגילאי 30, 30 ופחות מ-30.
חנה לבנטל: חלק מהן מקבלות "זולדקס" בנוסף לדברים אחרים.
חנה לבנטל: אני באמת חושבת שלא מספיק ניתנת הדעת, או שלא מספיק יש עקומלטיב-דתא על הנושא, קרי: מהי ההשפעה של הצגת הבלות לפני הזמן לאורך זמן?
חנה לבנטל: הנשים האלה גילן הוא פחות מ-30 שנה, או 30 שנה.
חנה לבנטל: ואני לא מדברת על גיל 50 שנה; כשאני למדתי גיל 50 היה צעיר והיום יש גילאים הרבה יותר צעירים.
חנה לבנטל: אני חושבת שזה נושא שטוב שאנחנו מעלים אותו בפורום הזה.
חנה לבנטל: אולי האנשים גם בקופות החולים השונים וגם במשרד הבריאות צריכים לתת יותר את הדעת לנושא ולראות אם יש חומר חדש.
חנה לבנטל: בכל אופן, עד כמה שאני יודעת, כולל מהמרכז בהדסה בעין-כרם, כן מקבלים הורמונים גם בגילאים מאד צעירים.
חנה לבנטל: השאלה היא באמת מהי הכמות המצטברת של אותן נשים או צעירות, מבחינת אוסטיאופרוזיס או דברים אחרים.
חנה לבנטל: אבל אמרתי זאת רק במשפט מוסגר.
חנה לבנטל: לגבי רופאי המשפחה – נראה לי שאפשר היה ב"פאנל" הזה לבדוק גם מה קורה למעשה היום ב"קוריקולום" של רופאי המשפחה ומה באמת ניתן לרופאים הצעירים במסגרת ההתמחות שלהם על תקופת הבלות ואחר-כך על הזקנה (גריאטריקס), שזה נושא שבטח יגיעו אליו ב"פאנל" אחר.
חנה לבנטל: בנושא הבלות ה"גריאטריקס" זה משהו חדש.
חנה לבנטל: אני לא בטוחה שצריך לעשות זאת בנפרד, או לא.
חנה לבנטל: יש דברים לפה ולשם לגבי הפרדה של כל קבוצה.
קריאה: אל תשתמשי במילה בלות.
קריאה: זה נשמע נורא.
יעל דיין: התרגום הזה של מנופאוזה לגיל המעבר הוא לא נכון, כי "פאוס" זה לא מעבר, "פאוס" זה הפסקה.
יעל דיין: לכן, להשתמש בספרות או בהתייחסויות במונח גיל המעבר זו דרך קלה.
יעל דיין: להגיד שמנופאוזה שווה גיל מעבר – זה גם לא תרגום מילולי נכון.
יעל דיין: אפשר לקרוא לזה או כשמו, שזה הפסקת מחזור, או משהו אחר.
יעל דיין: קבוצות הגילאים הן כן מוגדרות.
יעל דיין: אני לא הייתי רוצה שגריאטריה של נשים, גם באספקט של האוסטיאופרוזיס וגם באספקים אחרים, תיכנס לתחום של גיל המעבר.
יעל דיין: לא הייתי רוצה להגיד שגיל המעבר מתחיל בהפסקת המחזור ונמשך עד המוות.
יעל דיין: זה לא נכון מבחינה רפואית וזה גם לא נכון מבחינת ההתמחויות.
יעל דיין: רופא משפחה מקבל כפציינטיות יותר נשים זקנות מאשר נשים בגיל הביניים.
יעל דיין: זאת אומרת, לאישה זקנה יש יותר סיבות להגיע לרופא משפחה.
יעל דיין: יש לה אולי גם יותר זמן.
יעל דיין: אני נמצאת בסניף מאד גדול של קופת חולים ואני רואה מי יושב איתי בתור.
יעל דיין: מדובר גם בגברים וגם בנשים בגילאים יותר גבוהים.
יעל דיין: לעומת זאת, האישה בגיל המעבר או שהיא עובדת, או שהיא עסוקה, או שאין לה ראש לזה, והיא מגיעה פחות לקופת חולים.
יעל דיין: אני יוצאת מההנחה שנכון מה שנאמר כאן, שגריטאריה היא כן חלק אינטגרלי מההכשרה של רופא משפחה, אולי אפילו יותר מגיל המעבר .
יעל דיין: אבל את הנושא הזה אנחנו בוחנים במסגרת נפרדת.
יעל דיין: אני מתכוונת בראשית המושב לקיים ישיבה מקפת עם המנהלים של בתי הספר לרפואה, ובתוך זה עם האחראים לנושאי רפואת נשים, כדי לבדוק בדיוק את הדברים.
יעל דיין: עשינו זאת ביחס לאלימות, למשל.
יעל דיין: הסתברים שהסטודנטים מקבלים שעה אחת, והיא בבחירה, במסגרת ארבע השנים הראשונות.
יעל דיין: אחר-כך אפשר לשכוח מזה.
יעל דיין: רק באוניברסיטת חיפה נותנים להם שעה אחת חובה על אלימות נשים ולוקחים אותם אפילו למקלט לנשים מוכות, כדי שהם ייראו בעיניים את הדברים ולא רק דרך איזושהי שקופית.
יעל דיין: דנו בזה והבטיחו בשעתו – וצריך לבדוק זאת – להרחיב את הנושא ולעשות זאת כחובה.
יעל דיין: לא יכול להיות שיהיה סטודנט, בוגר בית הספר לרפואה, שלא ראה, אפילו לא בשקופית, את הבדל בין מה שהאישה אומרת, כלומר שהיא נכנסה בחלון בטעות, לבין זה ששברו עליה בקבוק.
יעל דיין: לכן, הנושא הזה של מה צריך להיות מכוסה ברפואת משפחה ומה צריכים להיות המעברים בין דיסצפלינה לדיסצפלינה הוא נושא שנדון בו בנפרד.
חנה לבנטל: דבר שני – מדובר כל הזמן רק על הרופא.
חנה לבנטל: נכון שהרופא מצוי בתוך הפירמידה של מספקי השירות הרפואי.
חנה לבנטל: אבל בסך הכל זה נושא כמו נושאים אחרים ברפואה, שהם צריכים להיות מולטי-דיסצפלינרים.
חנה לבנטל: יש, למשל, בארץ, מערכת של אחות לבריאות הציבור, שהיא מאד מפותחת, עם תת-התמחות.
חנה לבנטל: יש להם היום יותר הכשרה אקדמית.
חנה לבנטל: יש אנשים בהכשר של עובדים סוציאלים.
חנה לבנטל: יש גם אחיות של בריאות הציבור שיש להן התמחות במחלות נפש וכו'.
חנה לבנטל: זאת אומרת, הדגש צריך להיות יותר על הצד המולטי-דיסצפלינרי.
חנה לבנטל: אם לרופא יש רק 7 דקות זמן להיות עם האישה, אולי אם יש אחות עם תת-התמחות בנושאים הספציפיים היא יכולה לתת את הדעת וגם את החומר על הנושאים האחרים.
יעל דיין: האם במרפאות גיל המעבר יש צוות מעבר לרופא?
יהורם לוטן: יש עובדת סוציאלית, יש אחות, יש תזונאית, יש סקסולוג.
יהורם לוטן: יש הרבה דברים מעבר לזה.
יהורם לוטן: אבל האחיות לבריאות הציבור הן בכלל לא שייכות לשום קופה.
יהורם לוטן: זאת אומרת, הן שייכות למשרד הבריאות והן מטפלות באם ובילד, יותר בזמן ההיריון והלידה.
ברי קפלן: בשנים האחרונות יש אחיות שמטפלות גם בגיל המעבר.
חנה לבנטל: צריכה להיות אחות כזאת.
חנה לבנטל: אז יש לה זמן לקחת אנמנזה כמו שצריך.
חנה לבנטל: NURSE PRACTITIONAL זו אחות עם התמחות, עם תת-התמחות לנושא הספציפי.
חנה לבנטל: אני מעלה זאת כנושא למחשבה היות שיש כאן נציגים מקופות חולים שונים.
חנה לבנטל: זה דבר שגם אם הוא לא קיים – אפשר להרים אותו.
יעל דיין: אני מבינה שש מה שנקרא ביקורי בית של אחות או רופא.
יעל דיין: בדרך כלל זה גם כן מותאם לגיל של המבוקר.
חנה לבנטל: נושא אחר זה העניין של הנגישות של החומר.
חנה לבנטל: הספרים הם באמת טובים.
חנה לבנטל: אבל כמו שלא בכל בית יש את כל הספרים על כל הדברים שהם מאד חשובים בחיים – לדוגמא, גידול ילדים, התמודדות עם נערים ונערות בגיל ההתבגרות וכדומה – כך גם הספר הזה לא נמצא בכל בית.
יעל דיין: אני מבטיחה לך שלפחות שלושה ספרי בישול יש בכל בית.
חנה לבנטל: אני, למשל, חושבת שאין הצדקה לכך שלא יהיה חומר כתוב בקליניקה, אם זו קליניקה גניקולוגית או אחרת, שאישה באה אליה ויש לה בעיה של מיומה, או ניתוח, או דבר אחר.
חנה לבנטל: זה דבר חשוב גם מבחינת זכויות החולה, וגם מבחינת מה שמגיע למטופל, או איך שנקרא לו.
חנה לבנטל: צריך שיהיה חומר כתוב האומר מה זה שרירן, מה הן האופציות לטפל בו, מה זה גידול בשד, מה הן האופציות לטפל בגידול בשד וכדומה.
חנה לבנטל: אשר לנגישות החומר – זה יכול להיות גם באמצעות חוברות הסברה, ואני יודעת שזה קיים.
יהורם לוטן: קופת חולים כללית הוציאה סדרה שלמה של חוברות בכל הנושאים האלה.
חנה לבנטל: נכון.
חנה לבנטל: הנגישות צריכה להיות גם מבחינת שפות.
חנה לבנטל: החוברות צריכות להיות גם בשפה הרוסית וגם בשפה הערבית, כדי שהחומר יהיה נגיש גם לאוכלוסיות האחרות
ברי קפלן: אני מוכרח לעשות פרסום למרכז המידע שקיים במרכז רפואי "רבין".
ברי קפלן: השירות שם הוא ללא תשלום לכל חברי הקופות.
ברי קפלן: עומדות שם 3-4 אחיות בכירות.
ברי קפלן: במרכז רפואי "רבין" יש מרכז מידע מדהים וכל אישה שפונה מקבלת בכתב, בעל-פה, או בוידאו, או באינטרנט, חומר על כל בעיה רפואית שמטרידה אותה, במיוחד בנושא רפואת נשים, כי שם יש את מירב החומר.
ברי קפלן: מרכז המידע הזה פתוח כל יום.
ברי קפלן: החומר ניתן ללא תשלום ולחברי כל הקופות, בלי הבדל דת, גזע ומין.
ברי קפלן: עומדות שם אחיות, שהן היו אחיות ראשיות בבית החולים בלינסון, ואחיות אחרות.
ברי קפלן: יש רופאים שעומדים לשירותן, יש להן מאגרי מידע ויש להן את כל ה"ברושורים", לא רק של קופת חולים, אלא גם "ברושורים" אמריקנים.
ברי קפלן: גם הספרים האלה נמצאים שם.
נורית טולנאי: מיידע אישי אני יכולה לומר שזה באמת מרכז נהדר.
נורית טולנאי: אבל לא מספיק יודעים עליו.
נורית טולנאי: עכשיו אני נזכרת שגם אנחנו צריכים לפרסם זאת.
יעל דיין: זה גם תלוי במיקומים של המרכזים האלה.
יעקב מנצ'ל: יש מרכז גם בירושלים, בקרית יובל, במה שנקרא "הדסה הקטנה".
יעקב מנצ'ל: הוא מרכז עצמאי ואפשר לקבל בו מידע ללא כל תשלום.
יעקב מנצ'ל: אני לא יודע אם יש מספיק מודעות לכך.
ברי קפלן: אין מספיק מידע על כך.
ברי קפלן: הפניות הן לא מרובות.
ברי קפלן: אבל מי שפונה לשם מקבלת הכל.
יעל דיין: גב' תמר רודי, בבקשה.
תמר רודי: אני נמצאת כאן כנציגת "אמונה", אבל בעצם במקצועי אני עובדת סוציאלית, אני עובדת הרבה שנים במערכת הרפואית ואני מלווה את כל הנושאים הרפואיים.
תמר רודי: אני באמת מאד מסכימה איתך לגבי הצורך בעבודה אינטר-דיסצפלינרית.
תמר רודי: דיברו פה הרבה על הצד הרפואי.
תמר רודי: אבל לא כל הנשים שהן בגיל המעבר הן חולות.
תמר רודי: החלק הרגשי הוא לא פחות חשוב.
תמר רודי: לכן, אני חושבת שנכון שהנושא צריך להיות מטופל במסגרת הרפואה, אבל לא רק שם.
תמר רודי: אני נמצאת כרגע בגיל הזה וממה שאני רואה אין לנו פה חינוך בנושא הזה מהצד של האימהות, או מהדור הקודם, כי הן לא היו כל-כך מודעות לנושא הזה.
ברי קפלן: הן לא חיו את התקופה הזאת.
תמר רודי: בדיוק.
ברי קפלן: אני מדבר מבחינת תוחלת החיים.
ברי קפלן: ב-1900 תוחלת החיים היתה 49 שנה.
תמר רודי: נכון.
תמר רודי: לכן, אני חושבת שהחינוך בנושא הזה הוא מאד משמעותי.
תמר רודי: אני לא בטוחה שזה צריך להיות רק בתוך קופת חולים.
תמר רודי: הסיבה לכך שביקשו ממני להגיע לכאן היום היתה בגלל שאני העליתי את הנושא בתוך ארגון הנשים.
תמר רודי: העליתי את הצורך להתחיל לדבר על גיל המעבר בקבוצות וכדומה.
תמר רודי: כלומר, יש להתייחס לנושא הזה במסגרות שונות ולתת גירוי לנשים להתייחס אליו.
תמר רודי: אחר-כך אפשר להוסיף גם את החלק הרפואי.