GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דליה איש-שלום: אולי צריך לחשוב על קביעת תקופה מסוימת שאחריה תתגבש הסמכות למתן צו ארוך יותר.
דליה איש-שלום: במקרה של מטריד שלא נרתע מהצווים התכופים – אין טעם לבקש שוב צו קצר.
יעל דיין: אבל מהי נקודת ההתחלה?
יעל דיין: האם מתחילים בשלושה חודשים?
יעל דיין: זה נראה לי מעט ביחס לעברות האלה.
יעל דיין: האפשרות האחרת היא לקבוע תקופה אחרת מזו שקבועה בחוק למניעת אלימות במשפחה.
יעל דיין: השאלה היא איפה נקודת ההתחלה.
יעל דיין: עכשיו מדברים על תקופות של שלושה חודשים, ואני מציעה לדבר כאן על מינימום של שישה חודשים.
יעל דיין: ההארכה תהיה גם כן לשישה חודשים.
יעל דיין: זו התייחסות מסוג אחר.
יעל דיין: האם היום יש אפשרות להאריך את הצווים בשנה נוספת, מעבר לשנה שנקבעה?
דליה איש-שלום: למעשה מוציאים צו חדש.
דליה איש-שלום: אני מבהירה שלנשק ולערובה נקבעים צווים ארוכים יותר.
יעל דיין: אני מציעה לקבוע את הצו לשישה חודשים עם הארכה לשנה.
יעל דיין: בתום השנה תהיה הארכה לשנה נוספת.
יעל דיין: זו תפיסה הפוכה מזו של החוק למניעת אלימות.
יעל דיין: אם אחרי שישה חודשים נמשכת ההטרדה, ואחרי התוספת של שישה חודשים עדיין ההטרדה נמשכת – הסיכון גדל, ולא קטן.
יעל דיין: בתום השנה צריך לאפשר הארכה לעוד שנה.
יעל דיין: אלה ההגבלות המקסימליות שאפשר לקבוע כשאין ממש הוכחה שזה לא ייפסק לעולם.
יעל דיין: לדעתי חשוב להבחין בין החוק למניעת אלימות לבין החוק הזה, בכל הנוגע למשך הצו.
יעל דיין: שלושה חודשים מספיקים אולי לבני זוג כדי להתחיל להסתדר ביניהם.
יעל דיין: כאן יש צורך בזמן ארוך יותר.
דליה איש-שלום: כמו שהצו מנוסח כרגע, הוא חל על בני משפחה.
דליה איש-שלום: אולי צריך לחשוב עוד על הדברים.
דליה איש-שלום: כמו שההצעה מנוסחת כרגע, גם לבית משפט שדן בבני זוג יהיו הסמכויות האלה.
דליה איש-שלום: השאלה היא איך הדברים מתיישבים זה עם זה.
דפנה בוסתן: אם כן, החשש הוא שתהיה התגנבות לחוק הזה.
יעל דיין: צריך לדבר עם התביעה.
יעל דיין: היא זאת שצריכה לנצל את השינוי, הסנגוריה בוודאי לא תקפוץ משמחה.
יעל דיין: הייתי רוצה שגם הם יקבלו את העיקרון שמאחורי ההבחנה.
דליה איש-שלום: בחוק למניעת אלימות במשפחה בדרך כלל הנפגע פונה, ולא התובע.
דליה איש-שלום: אינני יודעת אם אי פעם תובע השתמש בסמכותו.
דליה איש-שלום: זה קורה מעט מאוד – אגב גזר דין וכדומה.
דליה איש-שלום: זו לא סמכות שתובעים עושים בה שימוש כל הזמן.
יעל דיין: אם כן, מה החשש?
יעל דיין: שכולם יעברו לחוק הזה?
דליה איש-שלום: למעשה זהו תיקון עקיף, בדלת האחורית, לחוק למניעת אלימות במשפחה.
דליה איש-שלום: אם כבר רוצים להתמודד עם הבעיה, צריך לתקן גם את החוק למניעת אלימות במשפחה וכך השינוי ייעשה באופן ישיר.
יעל דיין: למה לא לראות את זה הפוך?
יעל דיין: אם קובעים את התקופה הארוכה יותר במסגרת החוק למניעת הטרדה מאיימת, מדוע צריך לשנות את משך הצו שם?
דפנה בוסתן: כי סעיפי האלימות, שתי החלופות החמורות יותר, הם בעצם הסעיפים של החוק למניעת אלימות.
דפנה בוסתן: אם מישהו צריך לבחור בין החוק הזה לחוק השני, הוא יבחר בחוק הזה.
יעל דיין: אבל הוא צריך בסיס לכך.
יעל דיין: מי שמבקש צו הרחקה לשישה חודשים צריך בסיס.
דליה איש-שלום: הבסיס קיים באותה מידה בשני החוקים.
תמר חריף: אפשר לקבוע שהצו יהיה עד שישה חודשים.
גלי עציון: בצו האוסר נשיאת נשק – שהוא הכלי המסוכן – אין שיקול דעת ברגע שמוצא צו.
גלי עציון: כאן במסגרת אחד התנאים, נשאר שיקול דעת.
גלי עציון: אולי צריך לקבוע צו עד שישה חודשים, זמן קצר יותר, אבל לוודא שהנשק יילקח.
דליה איש-שלום: העניין חוזר לשאלה הראשונה שדנו בה: האם בכלל נכון לחוקק חוק נפרד, או שכדאי לקבוע חוק אחד שמטפל בבעיות שאלימות והטרדה מאיימת, בהתייחס לפן של בני משפחה ולפן של זרים.
דליה איש-שלום: זה יהיה חוק הרמוני יותר, כי כאן יש חשש לשעטנז לא בריא.
יעל דיין: לא נכון לקשור בין החוקים.
דפנה בוסתן: חזרנו לשאלה כמה חסר כאן החלק הפלילי.
דפנה בוסתן: אנחנו בוחנים את הדברים רק מהפן האזרחי ואז עולה השאלה מה הסיבה להפרדה.
דליה איש-שלום: כעת עוסקים ביחס בין שני חוקים אזרחיים.
דפנה בוסתן: אך ההצעה כאן היא להבליע את העניין במשהו אחר.
דליה איש-שלום: לא הצעתי להבליע אותו, אלא ליצור חוק חדש.
דליה איש-שלום: אני לא חושבת שצריך להבליע את העניין.
אדי וייס: אלה שתי פנים של אותו מצב, בעצם.
דפנה בוסתן: אני חושבת שצריך לעשות הכל כדי לשמור את ההטרדה המאיימת כחוק נפרד.
יעל דיין: לדעתי עדיין איננו מבינים היטב את ההבדלים.
יעל דיין: כשחוקקנו את החוק למניעת הטרדה מינית כולם טענו שהעניין כבר קיים בחוקים שונים, החקיקה הקיימת מכסה, אין טעם בכפילות, והחוק מיותר לגמרי.
יעל דיין: אנחנו מודעים לבעייתיות של החוק כשהוא ללא החלק הפלילי, אבל אני מציעה להסתכל על ההיבטים שמסביב למעשה החקיקה.
יעל דיין: אנחנו מכניסים לחוק אלמנט חדש שבעיני רבים לא נחשב לעברה, ובעיני אחרים נחשב למופרעות.
יעל דיין: יהיו גם כאלה שיגידו שזהו ייבוא מארה"ב.
יעל דיין: לנו חשובות הנפגעות, אנחנו רוצים גם להגן על החשוד במידה ראויה, אך גם הנפגעות בארץ עוד לא מודעות – אלא כשהן מתות או חבולות קשה – לחומרת העניין.
יעל דיין: איננו הולכים עם ראש בקיר, אבל אנחנו בהחלט מתמודדים עם דבר סבוך מאוד.
יעל דיין: לכן קיבלתי את הצורך לפעול בשלבים.
יעל דיין: כדאי להתרכז בכך שיש כאן חוק נפרד, הגדרת עברה מדורגת – לפי שלושה חלקים, ושהחוק פועל על שטחים שבעבר לא התייחסנו אליהם כלל.
יעל דיין: אנחנו יודעים על המקרים, אך הם לא נתפסים כלל כעברות: החל באינטרנט, דרך הטלפונים וכלה בשליחת פרחים כל יום.
יעל דיין: בסוף, אחרי שנתיים, המטריד בא ומפוצץ את האישה ובני ביתה – או את חיית המחמד במקרה הטוב יותר.
יעל דיין: חשוב לחוקק חוק נפרד.
יעל דיין: הטענה היא שמהחוק הזה משתמעים דברים לגבי החוק למניעת אלימות.
יעל דיין: השאלה היא איך פותרים את הבעיה כאשר בן המשפחה מטריד הטרדה מאיימת.
יעל דיין: אז תהיה אפשרות להחמיר על פי חוק זה.
נעמי שטרסר: במקרה כזה צריך לאחד את העילה לפי החוק למניעת אלימות במשפחה.
אבישי פדהצור: צריך לעשות איחוד של הענישה.
יעל דיין: אנחנו מדברים על צו הרחקה ועל אורך הזמן שהוא יקבל ומתי יידרש לחדש אותו.
נעמי שטרסר: אם מדובר בבני זוג, הם צריכים למצוא את הסעד שלהם בחוק למניעת אלימות במשפחה.
נעמי שטרסר: אם זו הטרדה כוללת, אז יחולו ששת החודשים שהציעה היו"ר, עם הרחבה לשנה.
דליה איש-שלום: לא צריך להפלות לרעה מקרה של מטריד שהוא בן משפחה.
נעמי שטרסר: אך שם יש כלים, הדינמיקה שם אחרת.
יעל דיין: בהגדרה של בני משפחה אנחנו כוללים גרושים, חברים לשעבר וכו' – אני לא רוצה להקל על מקרים של מטרידים כאלה, אך גם אינני רוצה להכביד על בעל אלים שמקבל הרחקה לשלושה חודשים, ולאפשר טענה שהוא בהזדמנות זו עוסק גם בהטרדה מאיימת אם הוא לא עושה זאת.
יעל דיין: אם הוא מטריד הטרדה מאיימת – יש לתת צו הרחקה לשישה חודשים.
דליה איש-שלום: לפעמים ההגדרה חופפת.
גלי עציון: אני מבינה שהחשש הוא לגבי הסעיף הראשון, סעיף הסל.
גלי עציון: אבל אפשר להכניס את המילה "עד" ולקבוע צו עד שישה חודשים.
גלי עציון: כך לבית המשפט יש שיקול דעת.
גלי עציון: אם בית המשפט יחוש שזהו ניסיון לעבור למסלול האחר כדי לקבל צו ארוך יותר – הוא יוכל לתת צו מצומצם יותר.
אבישי פדהצור: זה ייצור עומס על בית המשפט.
גלי עציון: זה לא משנה לבית המשפט.
יעל דיין: אך אם הבעל עוסק בהטרדה מאיימת, מדוע שייהנה מצו קצר?
דפנה בוסתן: אני מבקשת להזכיר שההצעה המקורית לחוק למניעת אלימות הייתה של שישה חודשים.
דפנה בוסתן: אז התחיל מקח וממכר, ירדו לחודשיים והתפשרו על שלושה.
דפנה בוסתן: אם כן, לא נורא כל כך אם החוק הזה גם יתקן את החוק למניעת אלימות.
אבישי פדהצור: קביעה אחידה תנטרל את האינטרס לבחור במסלול אחד ולא באחר.
אבישי פדהצור: ברגע שיוצרים את אותם הסעדים מנטרלים את היכולת למניפולציה של אחד מהצדדים או באי כוחם, ובחירתם במסלול מסוים.
יעל דיין: אני מבקשת לבחון את ההצעה לקבוע צו של שישה חודשים, או צו של עד שישה חודשים שישאיר לבית המשפט את הקביעה.
דליה איש-שלום: כך זה גם מנוסח היום.
דליה איש-שלום: בחוק למניעת אלימות כתוב "לא יעלה על שלושה חודשים".
יעל דיין: אם כן, אני מציעה לקבוע שישה חודשים במקום שלושה באותו נוסח, ו"לא יעלה על" כולל גם אפשרות לתת צו של חודש.
יעל דיין: אני מעדיפה להחמיר כאן ולא להקל באופן לא ראוי.
גלי עציון: אך אני חייבת לסייג את עצמי: יש סיכון שבתי המשפט יתנו צו של פחות משישה חודשים ואנחנו רצינו שהתקופה תהיה לפחות שישה חודשים.
דליה איש-שלום: צריך להשאיר שיקול דעת לבית המשפט.
גלי עציון: או שיהיה פיצול: לגבי הסעיף הראשון, סעיף הסל, יקבע החוק "עד שישה חודשים" ולכל האחרים ייקבעו שישה חודשים.
יעל דיין: אינני רוצה לחרוג מהנוסח "לא יותר מ-".
דליה איש-שלום: בדרך כלל זאת תהיה התקופה שתיקבע.
יעל דיין: אם ימציאו לי פסיקה של בתי המשפט משלוש השנים האחרונות ויתברר שהם תמיד מקלים – זה עניין אחר.
יעל דיין: הבעיה העיקרית היא עם הפרות צווים ולא עם מתן הצווים.
יעל דיין: השאלה היא מה עושים כשיש הפרה, ומתי האישה מתלוננת עליה.
יעל דיין: זה סיפור בעייתי בכל מקרה.
יעל דיין: ד"ר קמיר כבר אמרה שצווים לא פועלים במקרים של הטרדה מאיימת.
יעל דיין: התנאים כאן שונים.
יעל דיין: נראה איך תפעל המשטרה וכמה נשים יודיעו למישהו שהצו הופר, ובאיזה שלב יעשו זאת.
אורית קמיר: אם עוד יהיו אז בחיים.
יעל דיין: שלב המודעות לאיום הוא מאוחר מאוד.
יעל דיין: נניח שהתבקש צו הרחקה, הצו ניתן, והחיזור הוא עדיין אינוסנטי: לא הרגו את הכלבלב, לא השחיתו ולא הכפישו את שמה במקום העבודה – נניח שהצו מופר – אינני יודעת באיזה שלב תודיע האישה על הפרת הצו.
דפנה בוסתן: נדמה לי שממוצע התלונות למשטרה בגין הפרת צווים הוא 5,000 תלונות בשנה.
יעל דיין: התלונות הן על הפרת צווים באלימות בכלל.
יעל דיין: ההבדל כאן מאוד ברור.
יעל דיין: בכל כך הרבה משפחות יש שיקולים אחרים: ילדים, גירושין, תחנונים, כליאה ותחליפי כליאה ועוד.
יעל דיין: כאן המצב אחר.
יעל דיין: אינני יודעת מה המצב בארה"ב.
יעל דיין: ד"ר קמיר אומרת שצווי ההרחקה לא עובדים שם.
אורית קמיר: כאמור, יש שם פתרונות חדשים – אזיקים אלקטרוניים וכו'.
יעל דיין: האם הצווים שם לא אפקטיביים משום שהאישה לא מתלוננת על הפרת צו?
אורית קמיר: לא, משום שזוהי התנהגות אובססיבית.
דליה איש-שלום: בארה"ב לא תמיד יש עברה על הפרת צו.
יעל דיין: אך הטענה שהצווים אף פעם לא עוזרים גם היא מסוכנת.
יעל דיין: בארץ יש השפעה חברתית, ולא עוברים למדינה אחרת אלא נשארים כאן, וכולם יודעים שהמטריד מנוע מלהתקרב וכו'.
יעל דיין: אם האישה עצמה תודיע על הפרת צו – המשטרה תתייחס למצב ברצינות רבה מאוד.
רקפת גלעד: זה בעקבות חינוך של בתי המשפט.
דפנה בוסתן: אני מבקשת לשאול שאלה על הנחיות המשטרה.
דפנה בוסתן: בסעיף ב(8), בעמ' 6 נאמר: "הטרדה מאיימת תרשם בכרטסת מיוחדת לעברות אלה, שתנוהל בכל יחידת חקירות, בנוסף להזנתה למערכת הממוחשבת".
דפנה בוסתן: הסבירו לי שמדובר בתהליך ארוך, אך בעיני זה לב לבו של העניין.
דפנה בוסתן: חשוב שמערכת המחשב המרכזית תקלוט את התלונות המפוזרות בכל מיני תחנות משטרה.
דפנה בוסתן: זה מה שאנחנו מתמודדים עמו ביום-יום.
דפנה בוסתן: האם ההזנה למערכת המרכזית היא בעייתית?
יעל דיין: תינתן כעת תשובה בקיצור, אך בהמשך, אחרי שהחוק יוגש ונצביע עליו לקריאה ראשונה, נשב כולנו ונדון בהנחיות המשטרה.
יעל דיין: גם משרדים אחרים יצטרכו להתקין תקנות.
יעל דיין: אז נעבור על ההנחיות בפרוטרוט.
רקפת גלעד: המערכת הממוחשבת "פלא 2000" עדיין לא נכנסה לתוקף, והיא באמת מחברת בין כל תחנות המשטרה.
רקפת גלעד: אך אפשר להזין את הנתונים בתוכנה שהוכנסה עבור חוקרי אלימות במשפחה – והיא תוכנה ייחודית, שיכולה לקשור בין התחנות.
רקפת גלעד: נוסף על כך אפשר לעיין במסוף המשטרתי ולראות בגין איזה סעיפים נפתחו לאדם תיקים.
רקפת גלעד: גם מהבחינה הזאת אין לחוקר בעיה עם קבלת מידע.
רקפת גלעד: ברגע שיש מודעות להטרדה מאיימת אפשר לפעול בכלים האלה.
יעל דיין: אנחנו מאשרים את סעיף 5, סדרי דין.
יעל דיין: לבחינה עומד משך הזמן, בידיעה שקביעה שהוא לא יעלה על שישה חודשים – הדבר יחייב גם את החוק למניעת אלימות.
דליה איש-שלום: בסעיף 6, הפרת צו, יש סמכות מעצר בידי שוטר ללא צו.
דליה איש-שלום: גם זו העתקה מהחוק למניעת אלימות במשפחה.
דליה איש-שלום: אין סיבה להבחין בין החוקים.
דליה איש-שלום: לא שינינו מההצעה המקורית, היא בהחלט נראית לנו נכונה.
דליה איש-שלום: סעיף 9 הוא התוספת היחידה, והוא נוגע להסמכה של בית המשפט שדן בבני משפחה לפי החוק למניעת אלימות במשפחה בכל הסמכויות שאנחנו נותנים כאן, כדי לא להעמיד בן משפחה במצב פחות טוב ממצבו של נפגע אחר מהטרדה מאיימת.
יעל דיין: האם יש הערות לסעיפים האלה?
יעל דיין: אין הערות, אולי התעייפנו.
יעל דיין: אין בעיה לגבי סעיף 8 – הסמכת שר המשפטים לביצוע ותקנות.
יעל דיין: אני מאשרת את סעיף 9 כפי שהוא.
יעל דיין: אינני יכולה לאשר את הסעיפים האחרים, כי הם לא שלמים כאן, ולכן נקבל את הניסוח המלא בהמשך.
יעל דיין: בסוף המסמך מופיעות שאלות: "האם יש לאחד חוק זה עם החוק למניעת אלימות במשפחה?
יעל דיין: " אני חושבת שניתנה על כך תשובה.
יעל דיין: דיברנו גם על אורך תוקף הצו, ההצעה שלנו היא לקבוע צו של עד שישה חודשים עם הארכה של שישה חודשים נוספים, ולגבי הטרדה מאיימת – להאריך גם מעבר לשנה.
יעל דיין: לגבי החזקת נשק, הגענו להסכמה שהדבר יהיה כמו בחוק למניעת אלימות במשפחה, עם צורך בהנמקה כאשר חורגים לכאן או לכאן.
דליה איש-שלום: עניין נוסף שלא כתוב כאן, אך הוא דומה לצו איסור נשיאת נשק, הוא הערובה להתנהגות טובה.
דליה איש-שלום: בחוק למניעת אלימות במשפחה קבועה תקופה ארוכה יותר לגבי ערובה, אך אינני רואה מקום להבחין בין החוקים.
דליה איש-שלום: צריך לאפשר זאת גם כאן.
רוברט ויינפלד: אם הבנתי נכון בחוק למניעת אלימות במשפחה היה סיכום שברירת המחדל לא תהיה לקיחת הנשק באופן אוטומטי, אלא יש צורך בהנמקה.
יעל דיין: נכון, זה יהיה בהתאם למקרה, ונתון בידי בית המשפט.
אורית קמיר: מדוע?
אורית קמיר: הטרדה מאיימת מסתיימת ברצח יותר מאשר אלימות במשפחה.
יעל דיין: זה לא נכון בארץ מבחינה סטטיסטית.
אורית קמיר: כי אין סטטיסטיקה בארץ.
יעל דיין: אין לנו סטטיסטיקה, אבל יש מקרים שכן הסתיימו ברצח, אנחנו יודעים עליהם אך לא יודעים על האחוז שהם מהווים מתוך ההטרדות הקיימות.
אורית קמיר: אך למה להחמיר פחות בכל הנוגע לנשק?
יעל דיין: כאן אין סטטיסטיקה.
יעל דיין: המשפט שאמרת הוא מאוד מסוכן.
אורית קמיר: אנחנו יכולים רק להסתמך על סטטיסטיקה ממקומות אחרים.
יעל דיין: לא חייבים להסתמך על סטטיסטיקה כזאת.
אורית קמיר: אך למה להפלות לרעה את ההטרדה המאיימת לעומת אלימות במשפחה דווקא בנקודה הקריטית של החזקת נשק?
אורית קמיר: אני לא מבינה את ההגיון בטענה זו.
יעל דיין: הסטטיסטיקה של שימוש בנשק לרצח או פגיעה בנשים היא איומה ונוראה, גם בהשוואה למדינות אחרות.
יעל דיין: הנשק כאן זמין – לא כמו בארה"ב.
יעל דיין: אינני יודעת מה קובע החוק האמריקאי לגבי נשיאת נשק, אך שם אין בכלל איסור.
יעל דיין: כאן הנשק הוא בהרשאה.
יעל דיין: הכוונה לנשק שנמצא לצורך כלשהו: נשק צה"לי, משטרתי, של חברות שמירה.
יעל דיין: אין הכוונה לאדם שהשיג רשיון וקנה אקדח.
יעל דיין: כשנוטלים נשק מאדם כזה, בעצם מונעים שירות מילואים או גורמים לפיטורים מהמשטרה.
אורית קמיר: שיעור מקרי ההטרדה המאיימת נמוכים בהרבה משיעורי ממקרי האלימות במשפחה.
אורית קמיר: נכון שיש לנו רק מחקר מארה"ב, אך מספר הנשים שם שדיווחו שהן מוטרדות מהטרדה מאיימת הוא 8%.
אורית קמיר: באלימות במשפחה אלה עשרות אחוזים.
אורית קמיר: זה פלח קטן יותר אך עברה חמורה מאוד.
רקפת גלעד: ההגדרה בחוק רחבה מאוד.
יעל דיין: אין הסכמה להגדרת ההטרדה המאיימת כעברה פלילית, וההגדרה כאן רחבה.
יעל דיין: אם צו ההרחקה יכלול נטילת נשק אוטומטית – תיווצר בעיה.
יעל דיין: אם זה יהיה המצב, נראה את התוצאות בפסיקה.
יעל דיין: אם מישהו מטריד באינטרנט והוא קצין בצה"ל, ויישלל ממנו הנשק באופן אוטומטי – הצבא יצטרך להתיר את החוזה עמו, כי עבודתו מותנית בשימוש בנשק.
יעל דיין: לא ניכנס כאן לוויכוח פוליטי, אך לדעתי כאן בית המשפט והצבא, או חברת השמירה או ההתנחלות, יהיו חייבים לשתף פעולה במעקב אחר ההרחקה.
יעל דיין: אם הצבא יידע שהאדם מחזיק נשק על תנאי ושיש נגדו צו הרחקה – הוא יהיה שותף לאחריות בצורה מסוימת.
יעל דיין: מי שרוצה להשתמש בנשק – לצערי הרב – משיג אותו, ואין צורך בנשק של צה"ל.
יעל דיין: מי שרוצה לרצוח לא צריך להתגייס לצה"ל, להיות קצין במילואים ולקבל נשק.
יעל דיין: האובססיביות מובילה לשימוש בנשק, ובוודאי שאין צורך לעבור בחברת שמירה לשם כך, או להתגורר במקום שמחייב רשיון להגנה עצמית.
יעל דיין: אני לא יודעת איך מתמודדים עם הנושא בארצות אחרות, שבהן כל רישום הנשק הוא קל.
אורית קמיר: דווקא בהטרדה מאיימת יש איסור על נשיאת נשק משום שזו התנהגות שמובילה לרצח.
אורית קמיר: נכון שההגדרה שם רחבה פחות.
יעל דיין: בחלופות 3-2 בחוק זה ממילא המצב חמור ביותר, ונושא הנשק נדון אחרת.
אורית קמיר: לא הבנתי ששם צו איסור נשיאת הנשק יהיה חובה.
יעל דיין: הדיון היה לגבי סעיף הסל, החלופה הראשונה.
יעל דיין: בעניין הזה אנחנו מעוניינים לאפשר לבית המשפט לא לשלול נשק באופן אוטומטי, ולנמק את ההחלטה.
יעל דיין: נקבעה ישיבה נוספת בנושא לעוד שבועיים, ואז תידון גם הצעת החוק בנושא חובת דיווח.
יעל דיין: אנחנו מקיימים היום ישיבה של שעה אחת ואני מגבילה את הזמן בעיקר משום שזו ישיבה חוזרת.
יעל דיין: בסרט הזה כבר היינו והיינו יותר מפעם אחת.
יעל דיין: אני חייבת להעלות שוב את הנושא.
יעל דיין: הנושא הזה כבר סוכם, הנושא הזה הוחלט, הנושא הזה הובטח, הנושא הזה תוקצב.
יעל דיין: אני מדברת על אותם 25 מיליון מפורסמים שהם מחצית הסכום של 50 מיליון שהובטחו בהתחלה ועכשיו אנחנו שומעים – ואני מניחה שנקבל על זה אישור, לפחות לגבי ההשהיה – שחלק מהקיצוצים של תוספת התקציב לעבודה ורווחה, שהיה בסדר גודל של 100 מיליון והיה מיועד לנושאים שונים, אלה הם ה 25 מיליון "שלנו" במירכאות, אלה שהובטחו, סומנו ונצבעו בהתאם להסכמות והבטחות שהיו לנו.
יעל דיין: כפי שאמרתי, נעשה ישיבה קצרה של סבב אחד.
יעל דיין: בפתח הדברים אני חייבת להביע את הצער והזעזוע המוחלט של כולנו על הרצח בתקוע הבוקר.
יעל דיין: זה הפך להיות לחם חוק, אבל בשום אופן אי אפשר לעבור על זה לסדר היום.
יעל דיין: מי שלא יודע – שני נערים נמצאו חבולים, נרצחו, יצאו לטיול בתחום של כמה מאות מטר ממרכז הישוב תקוע.
יעל דיין: לא חזרו הביתה.
יעל דיין: סרקו אחריהם, מצאו את הגופות שלהם במערה עם סימני דקירה וחבלה חמורים וסקילה.
יעל דיין: מה שבעינינו נראה תמיד הגרוע מכל.
יעל דיין: זה תום הלב, תום הנפש, הגיל הצעיר, האינוסנטיות, החפות המוחלטת, ש"חוטפת" את הדברים.
יעל דיין: אז לא משנה מה הנושא על סדר היום, אני חושבת שחייבים בכל ישיבה או התכנסות להעלות את זה ולהעלות את זה בצער עם כל מה שמשתמע מכך.
יעל דיין: מבחינתי – בתקווה שלא יקרו מקרים כאלה ובתקווה או באמונה שיש מוצא אחר.
יעל דיין: בינתיים השתתפות, כמובן, בצער המשפחות ובצער הישוב תקוע.
יעל דיין: לחזור לנושא שלפנינו, אני חושבת שלכל מי שיושב כאן מיותר בכלל לדון בזה מבחינה של איך זה קורה.
יעל דיין: אנחנו פשוט שואלים: איפה הכסף, מתי הוא יגיע?
יעל דיין: נוסף לזה, ראיתי העתק, הייתי מכותבת לעותק של מכתב של המקלטים, שפונה ביחס ל 3.6 מיליון שקל שהובטחו ואם לא נקבל את כל הסכום של ה 25 מיליון שקל, , אז בבקשה תנו לנו 5 מיליון או תנו לנו את הסכום הזה.
יעל דיין: אני מאד מבקשת: אנחנו עובדים עבודה משותפת.
יעל דיין: כשצריך -הפעלת לחץ וכשלא צריך אז שיתוף פעולה.
יעל דיין: אני אומרת את זה כיו"ר הוועדה: אני רואה בעין מאד לא יפה פניות "פרטיות" במירכאות לחלק מהסכום.
יעל דיין: אם כך, אז תעבדו לבד.
יעל דיין: אז אתם לא צריכים את הכנסת ואתם לא צריכים את הוועדה.
יעל דיין: תעבדו לבד.
יעל דיין: תפנה טל ותבקש את המיליון פסיק משהו, תגיד: בסדר, חבל מאד שקיצצו את ה 25 מיליון, אבל אני מבקשת את שלי.
יעל דיין: יפנו המקלטים ויגידו: בסדר, לא יקבלו אלה ואלה, אבל תנו לי את ה 3.6 מיליון שלי.
יעל דיין: אני רואה בזה אי תקינות.
יעל דיין: אם מישהו רוצה להעיר על זה אחר כך, בבקשה.
יעל דיין: אני לא מונופוליסטית במובן שהכל יעבור דרכי, אבל כוחנו פי אלף יותר גדול כשאנחנו עובדים ביחד.
יעל דיין: היה לנו אותו סיפור עם מרכזי סיוע בפעם שעברה.
יעל דיין: הולכים ישר לראש הממשלה ולשר האוצר ונשארים עם פחות ממה שנשארים כאשר אנחנו עובדים בצורה מרוכזת, בהסכמה ובחלוקה נכונה של התקציבים.
יעל דיין: אין כאן אף בן או בת יחיד/ה ואני אומרת את זה בלשון ברורה לגמרי.
יעל דיין: יכול להיות שלפעמים נגיע למסקנה שיש קדימות לנושא מסוים ואז ננסה לדחוף אותו לחוד, אבל כאן אני מבקשת מכולם לתת גיבוי להבטחה - שאנחנו דורשים לקיים אותה – של ה 25 מיליון.
יעל דיין: זה לא שמקלט במצוקה או מקלט ערבי נוסף פחות חשוב ממרכזי סיוע.
יעל דיין: ההתאמה של תקציב המקלטים לא יותר חשובה ממרכז קשר הורים-ילדים.
יעל דיין: יחד ניסחנו, בחנו, עבדנו על התקציב הזה, הצטערנו כשזה ירד ל 25 מיליון.
יעל דיין: אל תעשו כאן "לובים" פרטיים, אלא אם כן תגידו לי: תודה רבה, לא צריך את התיווך שלך.
יעל דיין: אני אומרת את זה בלשון חברית סביב השולחן הזה.
יעל דיין: זה מעמיד אותי במצב מאד לא נוח, שאני מובילה את הדרישה על כל הקופה ובאים ואומרים לי: תשמעי, אלה הסתפקו בקטע שלהם, אז אולי נתחיל בזה.
יעל דיין: ברגע שפירקנו את כל הקופה לגורמים, ההפסד הוא של כולנו ופשוט חבל.
יעל דיין: שאלה מופנית לאוצר.
יעל דיין: שאלתי בשעתו את שר האוצר, הוא אמר: כן.
יעל דיין: ה 25 מיליון נכללים בתוספת של 100 מיליון.
יעל דיין: זה לא מענייני.
יעל דיין: מה משרד הרווחה מקבל בכל הסכום, לא מענייני.
יעל דיין: ענייני בקטע שהובטח לנו.
יעל דיין: אני רוצה להוציא גינוי מכאן לכל המחשבות שזו היתה הבטחת בחירות, מאחר והיא אושרה על ידי ראש הממשלה שרון, שאמר שכל מה שהובטח הוא יקיים וגם נראה מחויב לגמרי לנושא הזה.
יעל דיין: לכן אני רוצה להתעלם מהערות הלוואי.
יעל דיין: ביררנו בינתיים גם מה קרה לשישה מיליון ₪ שהובטחו בפריסה שנתית של ארבע פעמים שש לנשים במגזר הערבי, על ידי ראש הממשלה הקודם, עם אישור של הממשלה הזו.
יעל דיין: כשהיו המהומות והאירועים בצפון הוקצה תקציב של, נדמה לי, ארבעה מיליארד פרוס על ארבע שנים.
יעל דיין: מתוכו, הסכום האדיר של עשרים וארבעה מיליון לקידום נשים וטיפול בנשים במגזר הערבי, פרוס על ארבע שנים.
יעל דיין: כל זה היה כבר לפני יותר מחצי שנה.
יעל דיין: אנחנו מחפשים גם את השישה מיליון האלה.
יעל דיין: נפגשתי עם מנכ"ל ראש הממשלה והוא אמר שהוא יודע על הדבר בכללו, הוא לא ידע על התקציב לנשים, זה נמצא בידיו של משרד ראש הממשלה.
יעל דיין: אנחנו מחכים לתשובה.
יעל דיין: זאת אומרת שיש לנו עשרים וחמישה מיליון שהלכו לאיבוד בנתיבות תמוהות ובנסיבות תמוהות ויש לנו עוד שישה מיליון, שלא דרך משרד העבודה אלא דרך משרד ראש הממשלה, שגם כן לא הגיעו ליעדם, בלשון המעטה.
יעל דיין: אני אבקש קודם כל מהמשרדים להתייחס.
יעל דיין: אנחנו במצוד אחרי הכסף שהובטח פעמיים, אושר וכל מה שצריך ומנסים לראות איך אפשר שהוא יגיע ליעדו.
יעל דיין: הנייר הזה זה הפירוט שהוסכם עליו, בשעתו.
יעל דיין: אולי נשמע קודם את משרד הרווחה ואחר כך את משרד האוצר.
מנחם וגשר: אני לא יודע מאיפה להתחיל, כי כמו שאת אומרת, אנחנו חוזרים על הישיבה הקודמת שהיתה בעניין.
מנחם וגשר: החשיבות של הנושא ברורה וידועה.
מנחם וגשר: הנושא התקציבי, לאחר שהובטח ברמה העקרונית, ישבנו עליו בתוך המשרד לפי החלטת המנהל הכללי ועשינו איזושהי צורה הכי נכונה של חלוקה שלו.
מנחם וגשר: יש כאן את הרכיבים.
מנחם וגשר: אני חושב שאין טעם כרגע לעבור על הרכיבים אחד אחד.
יעל דיין: זה אושר והוסכם.
מנחם וגשר: נכון.
מנחם וגשר: זה הובא אחר כך לוועדה.
מנחם וגשר: אני מניח שלמירב שביב יהיה מה לומר לא לגבי החשיבות – או אי החשיבות – של הנושא הזה, אלא על המצב שכרגע נוצר.
מנחם וגשר: אני מציע לשמוע אותה, כי הוויכוח כאן הוא לא על חשיבות הנושא הזה.
מנחם וגשר: אני מניח שהוויכוח יהיה על הנושא הזה בקונטקסט הרחב של הנושאים האחרים ואני מציע לשמוע אותה.
מנחם וגשר: על החשיבות של הנושא הזה אני מבין שאף אחד לא מתווכח.
יעל דיין: האמת היא, שאנחנו כבר מעבר לעניין של חשיבות.
יעל דיין: אנחנו נמצאים במצב - שנמשך כבר יותר משנה אחת – שכל שנה אנחנו פותחים מחדש את אותם דברים וטיפין טיפין הדברים שמובטחים - לא משנה אם זה היה בשנה שעברה המקלט החרדי וכו'.
יעל דיין: אז כל שנה – תפסנו את העניין – אנחנו צריכים להתקדם בשלבים וללחוץ בכל שלב כדי שנקבל את המינימום.
יעל דיין: מבטיחים או יש תוכנית בין משרדית ל 90 מיליון, מקבלים מזה בקושי 12 עם matching מהמשרדים, לדברים ספציפיים.
יעל דיין: שוב, הכל מסומן.
יעל דיין: בחיים הוועדה הזו לא בקשה תקציב שלא היה מפורט ומסומן.
יעל דיין: אף אחד לא יבוא בשמנו ויגיד: אנחנו צריכים חמישים או מאה מיליון ונפתור את בעיית האלימות.
יעל דיין: תמיד הכל תוצאה מדיונים מפורטים.
יעל דיין: לכן, הסיפור הוא לא של החשיבות, אלא השאלה לגבי משרד העבודה – ותכף נגיע לאוצר – יש הסכמה מוחלטת על זה.
יעל דיין: אני מניחה שחלק מן הדברים הם בהליכים של הוצאה לפועל.
יעל דיין: אנחנו נמצאים במחצית שנת התקציב, אנחנו מדברים על תקציב של 2001.
יעל דיין: אני רוצה פשוט לדעת האם אכן זה היה חלק מהתוספת של המאה מיליון וכל המאה מיליון לא ניתנו והאם בתוך המאה מיליון, לפחות שם – ועל זה יהיה המאבק – אנחנו בעדיפות.
יעל דיין: האם אנחנו בעשרים וחמישה הראשונים או האחרונים בתוך המאה מיליון?
מנחם וגשר: אני יודע לענות בוודאות על השאלה הראשונה, אני פחות יודע לענות על השניה, אני יכול לומר לך את הערכתי.
מנחם וגשר: לגבי השאלה הראשונה: האם העשרים וחמישה מיליון הם חלק מהמאה מיליון?
מנחם וגשר: התשובה היא חד משמעית כן.
מנחם וגשר: זה ברור שהעשרים וחמישה מיליון היו חלק מהמאה מיליון.
מנחם וגשר: גם בזמנו, כשזה ניתן על ידי שר האוצר, זה ניתן מפורט.
מנחם וגשר: המסמך לא היה מאה מיליון פתוחים.
מנחם וגשר: שר האוצר לא נתן בזמנו הבטחה למאה מיליון והשאיר אותם פתוחים לעשות בהם מה שאנחנו רוצים.
מנחם וגשר: המאה מיליון האלה היו פרי של דיונים ובמסמך של שר האוצר הנושא של העשרים וחמישה מיליון הוא נושא מסומן.
מנחם וגשר: החשיבות של העניין הזה, להערכתי, ידועה וברורה ואני לא חושב שיש כרגע על הנושא הזה בכלל שאלות.
מנחם וגשר: אתמול היה ביקור של השר יחד עם המנהל הכללי במקלטים לנשים מוכות.
מנחם וגשר: הם שמעו שם את הדברים.
מנחם וגשר: השר עמד שם ואמר מה שאמר.
מנחם וגשר: היו שם מנהלות מקלטים, חיה ליאונוב היתה שם ורונית לב ארי.
מנחם וגשר: אין ספק שהנושא הזה נמצא בחשיבות במשרד.
מנחם וגשר: אם אני אגיד שהאוצר יקצה את הכסף וזה יגיע אחר כך לדיון מחודש במשרד, האם שר העבודה והרווחה יבוא ויאמר: העשרים וחמישה מיליון נמצאים כרגע אצלי ראשונים בעדיפות, או שניים, או שלישיים – אני לא יודע להגיד לך.
מנחם וגשר: אני חושב שזה נמצא אצלו בעדיפות מאד גבוהה, בטח אחרי הביקור, אחרי מה שהוא ראה, אחרי מה שהוא שמע ואחרי שהוא מעורב בעניין.
מנחם וגשר: הוא גם יודע על ההבטחה של ראש הממשלה הנוכחי – אז הוא היה עוד ראש הממשלה הנבחר, כשהיא ניתנה – הוא עמד ואמר את מה שאמר והדברים ברורים.
מנחם וגשר: אני מקווה שהדברים האלה יקבלו את הביטוי.
מנחם וגשר: לפני שמירב שביב תתייחס אני רוצה לומר משהו.
מנחם וגשר: אני חושב שיש פה שני פרמטרים שצריכים לדבר עליהם.
מנחם וגשר: פרמטר אחד זה פרמטר שהנושא הזה נידון, הובטח, היה מסמך פחות או יותר מוסכם שנידון בתוך המשרד ואחר כך הועבר לוועדה והוועדה דנה בו.
מנחם וגשר: אני לגמרי מסכים עם הדברים האלה, כי כללי המשחק צריכים להישמר.
מנחם וגשר: אם הלכנו הביתה ודנו במסמך ואחר כך הבאנו אותו לכאן, שמענו כאן וחזרנו ובדקנו את עצמנו, אז צריך גם איזושהי עבודה של הגינות בתוך העניין הזה ולא כל פעם שמישהו יגיד יותר או פחות.
מנחם וגשר: אני לא יכול לומר שזה נייר שאתם פשוט הגשתם אותו.
מנחם וגשר: זה נייר שאנחנו יודעים בדיוק איך הוא נוצר.
מנחם וגשר: יחד עם זה – ואני לא בגלל זה מפחית מהמעמד.
מנחם וגשר: את שואלת אותי מה תהיה עמדת שר העבודה והרווחה – אני לא אגיד לך שאני לא לוחץ במקביל ללחץ הנוראי שאני לוחץ על העניין הזה, גם על דברים אחרים.
מנחם וגשר: אני לא אגיד לך שאני לא שלוש פעמים ביום מרים טלפון גם למנכ"ל, גם לשר, גם לברוך יפה נוף שהוא התקציבן שלנו ואומר להם שמאה שמונים נערות ממתינות לצופיה ונמצאות ברחוב, אין להן מקום שם ואוי ואבוי אם לא יהיה להן פתרון.
מנחם וגשר: הלחץ הכולל הוא לחץ כולל.