GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודית אבולעפיה: הפעלת ועדות יישוביות למניעת אלימות נגד נשים, כלומר שבתוך היישוב כל הגורמים שעוסקים בתוך התחום - וזה מתקשר למה שדני אמר קודם - יישבו ביחד וידונו, ואז יהיה תהליך של איגום משאבים ולא של פיזורם.
יהודית אבולעפיה: 6.
יהודית אבולעפיה: הכשרת עובדים בנושא של אלימות נגד נשים בשני מישורים מרכזיים: שילוב הנושא בתוכנית הלימוד האקדמי ובקורסי הכשרה של עובדים מקצועיים רלוונטיים.
יהודית אבולעפיה: זה קיים, אבל זה איננו קיים בכל המקצועות שעוסקים בכך.
יהודית אבולעפיה: צריך שהציפייה לא תהיה שהשטח יכשיר, או כשיגיעו לשטח ילמדו.
יהודית אבולעפיה: הנקודה הנוספת היא הכשרה במהלך ביצוע תפקיד של עובדים ייחודיים העוסקים בדבר.
יהודית אבולעפיה: כלומר, מי שכבר עוסק בעניין - שיקבל הכשרות.
יהודית אבולעפיה: זה קיים בחלק מהמקומות.
יהודית אבולעפיה: אין זה קיים בכל המגזרים שעוסקים במניעת אלימות כנגד נשים.
יהודית אבולעפיה: 7.
יהודית אבולעפיה: פיתוח שירותים ומסגרות שיתנו טיפול רציף לעבריינים ולקורבנות.
יהודית אבולעפיה: הרעיון פה הוא התמקדות גם בעבריין וגם בקורבן.
יהודית אבולעפיה: התייחסות לתוקפים אלימים אומרת אכיפה, טיפול ושיקום.
יהודית אבולעפיה: הרעיון שעומד פה הוא שגבר מכה צריך לעבור טיפול כדי שיפסיק את ההתנהגות שלו.
יהודית אבולעפיה: התייחסות לקורבנות אלימות - תמיכה, ליווי, ייעוץ, טיפול ושיקום.
יהודית אבולעפיה: הרעיון הוא בליווי - כשאישה מגישה תלונה, שילוו אותה בתוך התהליך; איתור וזיהוי של מוקדי אלימות נגד נשים.
יהודית אבולעפיה: המלצות נוספות שהן יותר כלליות: תמיכה בפעילות למניעת אלימות גברים באמצעות הפעלת קו חם טרם ביצוע העבירה; ביצוע שוטף ושיטתי של מחקר והערכה.
יהודית אבולעפיה: כלומר, קיימות היום הרבה מאוד תוכניות שעוסקות בנושא, אבל יש מעט כאלה שבאמת עובדות.
יהודית אבולעפיה: אנחנו איננו יודעים מכל התוכניות מה באמת עובד, כי אין כמעט מחקרי הערכה; מתן דגש על מניעת הטרדה מאיימת; מניעת סחר בנשים לצורכי זנות; חיזוק מערך גורמי אכיפת החוק; הפעלת מערך מיוחד לתמיכה בקורבנות עבירה.
יהודית אבולעפיה: אני יודעת שקיימים חלק מהדברים - תוכנית לליווי קורבנות יש כבר היום, לפחות חלקית.
יהודית אבולעפיה: המלצה כללית: מתן דגש של שוויון וכבוד האדם, שלמעשה זה הבסיס לכל.
נחום לנגנטל: אני אומר פה שני משפטים - משהו אישי שלי.
נחום לנגנטל: לפני 5-6 שנים, כשהייתי מנכ"ל משרד התחבורה, היה העניין של בטיחות בדרכים.
נחום לנגנטל: נמצאנו אז בשנה מאוד קשה, היו מעל ל- 600 הרוגים, ואז ממשלת ישראל הקימה את הוועדה הבין-משרדית למלחמה בתאונות הדרכים, שעמדתי בראשה.
נחום לנגנטל: באמת, אחת הבעיות הכי גדולות שמצאנו הייתה שבעצם כל משרד עשה מה שהוא עשה, ולא היה שום סינכרון בין המשרדים.
נחום לנגנטל: כלומר: בפתיחת שנת הלימודים, מערך ההסברה הסביר למשל על משאיות במטען חורג ולא על ילדים.
נחום לנגנטל: בקיצור, בעצם הדבר הכי מרכזי היה הסינכרון בין המשרדים, כי הרבה כסף "נשפך" על בטיחות בדרכים, אלא שהוא 'נשפך' לריק.
נחום לנגנטל: אז הקמנו את "הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים", שהיא הייתה סינכרון של כל המשרדים עצמם, עם מנכ"ל ועם הכל.
נחום לנגנטל: עשינו את זה בחוק, וברגע שה'עסק' התחיל לעבוד באופן יותר מסודר, וכל אחד היה צריך לתת גם דין וחשבון מה הוא עשה למסגרת מסודרת ממשלתית, ואחת ל- 4 חודשים צריך לבוא לממשלה לדווח לה, ולכנסת - לדווח למליאה, זה חלק מהחוק, זה התחיל להתארגן איכשהו.
נחום לנגנטל: אם פתאום משהו לא היה בסדר, ראו זאת מייד, וזה היה בין שאר הסיבות לכך שירדו מ- 630 ל- 500 הרוגים.
נחום לנגנטל: אם כי בנושא זה אי אפשר להיות מרוצים עד שנגיע לאפס, הרי אלה 130 הרוגים ב- 3 שנים - זו ירידה משמעותית מאוד; היא הגיעה ל- 24% פחות הרוגים בשנה.
נחום לנגנטל: אני קראתי את הדוח אתמול.
נחום לנגנטל: זה מזכיר לי שהדבר הזה קיים גם כאן.
נחום לנגנטל: יש איזשהו רצון, איזשהו סינכרון, של הקמת אירגונים מסודרים ומתואמים.
נחום לנגנטל: מה שלי היה חסר בקריאה של החוברת הזו הוא דברים ביצועיים ומחשבות מאוד מעשיות איך לפעול.
נחום לנגנטל: כל הסינכרונים האלה יכולים להוות המלצה מספר אחת, אבל שימו לב למה שאנחנו עשינו: אנחנו לקחנו 90 ומשהו פרוייקטים, למשל 90 צמתים שזוהו בהם מעל ל- 6 תאונות בשנה, והצמתים האלה מתבטלים תוך שנתיים, כלומר הופכים להיות או מעגלי תנועה או מחלפים.
נחום לנגנטל: ותקציב בצדו - זאת אומרת כמה זה עולה; איפה הצמתים במדויק נמצאים - זה חלק מעבודתה של הוועדה.
נחום לנגנטל: כל הפרוייקט הזה איננו פה בחוברת הזו שקראתי, או שלא הבנתי.
נחום לנגנטל: אך בעוד שנה, אם תתכנס הוועדה לקידום מעמד האישה ותדון בפרק שלה של אלימות כנגד נשים על מה בדיוק נעשה, ואילו משרדים - מה הם עשו?
נחום לנגנטל: זה אין לנו בחוברת כאן, ולא בסקירות עצמן.
נחום לנגנטל: בעניין הזה אני מבקש ממר מנחם שיציג באופן יותר קונקרטי, כדי שנוכל אחר כך לבחון את עצמנו.
נחום לנגנטל: הנושא של הקמת המסגרות הארגוניות המסונכרנות הוא יותר פעולתה של הממשלה.
נחום לנגנטל: היא צריכה להחליט איך היא מאגמת את התקציבים - מה היא עושה עם זה.
נחום לנגנטל: מה שאנחנו צריכים, כגופים מפקחים - כי אנחנו איננו גופים ביצועיים - זה לדעת מה אתם מתכוננים לעשות ביצועית כדי שאנחנו נוכל לשם מעקב - מבחינתנו, כך אני רואה את זה - לדעת בעוד 6-12 חודש ולשאול מה קרה, ובעוד 24 חודש לשאול: אולי לא פעלנו נכון?
נחום לנגנטל: צריך להיות הגונים גם, לא סתם "לזרוק" כסף, אלא לבדוק אולי סתם "חיפשנו את המטבע מתחת לפנס", וצריך לחפש אותו במקום אחר.
נחום לנגנטל: השאלה אם הוא היה מתחת לפנס או לא.
שמואל אביטל: רק הערה בעניין הזה: צריך פשוט לזכור שקיימות בעיות לגבי זה.
שמואל אביטל: ישנו הקרב התקציבי שעומד בפתחנו; והכי חשוב, לפחות לתפיסתי, כי ראיתי אצל חלק מהנושאים בנטל במשרדי הממשלה השונים הנהון די מסיבי על הדברים הנכונים שאמרת - רק צריך לזכור שמשרדי הממשלה לא נעלמו.
שמואל אביטל: במשרד החינוך ובמשרד העבודה והרווחה יש עבודה, ולכן אנחנו בדיוק נמצאים עכשיו ב"תפר".
שמואל אביטל: אני למשל, באופן אישי, אם בטווח של חודש-חודשיים עד גיבוש התקציב הזה לא ישיגו את האמצעים, לי יש רק מסקנה אחת: הממשלה איננה רוצה לעשות - אין הדבר מעניין אותה.
שמואל אביטל: האם אתה יודע מה אני עושה עם התארים?
שמואל אביטל: אני פשוט 'מעיף' אותם.
שמואל אביטל: אי אפשר הרי להוות "עלה תאנה" בסדרה של דברים על מדינה שבורחת מהאחריות שלה או כלפי נשים או כלפי משהו אחר.
נחום לנגנטל: בתוכנית העבודה צריך להיות למשל: פרוייקט כזה וכזה, תקציב כך וכך באחריות משרד העבודה והרווחה; פרוייקט כזה וכזה, תקציב כך וכך באחריות משרד החינוך.
נחום לנגנטל: בעמוד 1: מה מתכוננים לעשות?
נחום לנגנטל: מה תוכנית העבודה?
נחום לנגנטל: ובאחריות מי?
נחום לנגנטל: זאת תוכנית עבודה שאני כרגע אינני רואה אותה.
מנחם וגשל: אני אינני מייצג כאן את כל החברים, אבל יש כאן קונצנזוס, דעה של הרבה מאוד אנשים כאן בחדר.
מנחם וגשל: קודם כל צריך לדעת שנקודת המוצא היא שונה מנקודת המוצא של מר דני בצורה שהוא הציג אותה.
מנחם וגשל: מר דני, בפתיחה שלו - ובסדר גמור, זה נותן את האפשרות לקיים את הדיון - הציג נקודת פתיחה שאמרה: מבחינתי כל נושא האלימות זה אותו נושא, וצריך להתמודד אתו דרך נקודת מבט אחת, כשאחר כך זה זוקף כל מיני זרועות.
מנחם וגשל: אנחנו טוענים שסוגי האלימות השונים הם סוגי אלימות שונים.
מנחם וגשל: שונה האלימות נגד נשים מהאלימות של בני נוער, מאלימות כלפי ילדים ומאלימות בכבישים.
מנחם וגשל: נכון שצריך לעשות איזשהו סינכרון של כל הבעיות האלה; לכן החלטת ממשלה הייתה בסדר גמור מבחינתי, כי אנחנו - אני מבטא כרגע את עמדת שר העבודה והרווחה, היא עדיין לא השתנתה - מעולם לא התנגדנו לעובדה שיש כאן כרגע ועדת שרים שהשר אביטל עומד בראשה, ושהיא תהיה ועדה שתסתכל על כל העניין הזה במבט כוללני.
מנחם וגשל: הבעיה הייתה איך צריך להפעיל את כל העניין.
מנחם וגשל: ועדת בן שלום הוקמה כדי לתת תיאור של כל המצב שנאמר כאן, ואחרי זה יש החלטת ממשלה נוספת שאומרת שהוועדה הבין-משרדית שהוקמה כדי לכתוב את הדוח תקום מחדש כוועדה מתמדת, שתעשה בדיוק את מה שאתה אמרת, חבר הכנסת לנגנטל.
מנחם וגשל: חבל, כל מילה שאני אומר היא מיותרת! יש ועדה בין-משרדית, שהיושב ראש שלה הוא מנכ"ל משרד העבודה והרווחה.
מנחם וגשל: יש לי הכבוד לרכז את הוועדה הזאת.
מנחם וגשל: לגבי הנושא של אלימות נגד נשים ואלימות בני נוער אחרי שעות הלימודים, יש ועדה שיושבת - יש לה תת ועדות; קבענו את המבנה.
מנחם וגשל: היא התכנסה פעם אחת.
מנחם וגשל: בשבוע הבא היא מתכנסת עוד פעם.
מנחם וגשל: הוועדה הזאת התכנסה.
מנחם וגשל: הוועדה הזאת מתכנסת.
מנחם וגשל: תת הוועדות שלה יציעו בדיוק את כל ההצעות.
מנחם וגשל: הוועדה תדון בדיוק בנושאים שעלו כאן
מנחם וגשל: בשקף.
מנחם וגשל: הרי צריך לזכור שבוועדה שמר שדני ריכז אותה, בעלי המקצוע שהביעו את הדעות היו חלק מהאנשים שבמשרד העבודה והרווחה.
נחום לנגנטל: אני קצת "עולה חדש" ב'עסק', ויש פה אנשים שיושבים בחדר ועוסקים בעניין הזה יום וליילה.
נחום לנגנטל: אדם מן הצד בא ואומר: הממשלה ישבה, הקימה ועדה, ועדה בין-משרדית; הוא מרכז אותה, ויש שר שעומד בראש הוועדה.
נחום לנגנטל: אתה אומר לי: שמע נא, אל תדאג! יש עוד ועדות! יש לנו ועדה של מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, ויש ועדות משנה.
נחום לנגנטל: בינתיים אתה פותח את העיתונים בעמודים האחרונים - וזה נהרג, וזה נרצח!
נחום לנגנטל: אני אינני נגד הועדות - אני בטוח שההתנעה חייבת להיות על ידי ועדות והחלטות ממשלה - אין לי ספק בזה; ולא יהיה תקציב, אם לא תהיה ועדה שיחליטו ליישם אותה, ואז בצדה שמים את 'תג המחיר', את התקציב - ומתחילים לעבוד.
נחום לנגנטל: אין לי בעיה.
נחום לנגנטל: אבל מה שאני רוצה לשמוע ממך: איפה זה עומד מבחינתך, לדעתך - תהליך של עבודה בשטח?
שמואל אביטל: אנחנו עוסקים בוועדות.
שמואל אביטל: למה שמשהו ייצא לביצוע?
מנחם וגשל: אנחנו עובדים קשה מדי כדי שההתייחסות תהיה צינית לכל מה שעשינו כל השנים.
מנחם וגשל: לפחות את אותן שנים שהאנשים שיושבים כאן עובדים בעניין הזה, אני עוסק באותו תחום.
מנחם וגשל: אני התראיינתי לטלוויזיה לגבי הנושא של בני נוער, ואמרו לי: יש כל כך הרבה בני נוער שזקוקים היום לסידור, או אז, מה בכלל עושה הממשלה?
מנחם וגשל: אמרתי: גם אפשר לבדוק קודם כל מה הממשלה כן עושה, לא רק מה היא לא עושה! היא גם עושה.
מנחם וגשל: אני מבקש לחזור ולומר: אם אתה שואל אותי אם צריך להקים 20 ועדות, התשובה שלי היא לא.
מנחם וגשל: כמו שנאמר כאן, יש במדינת ישראל משרדי ממשלה שיש להם אחריות למה שקורה.
מנחם וגשל: אתה יכול לקבל את המסקנות של החוברת של ועדת בן שלום.
שמואל אביטל: לא.
שמואל אביטל: התוצאות - על זה אני מדבר.
קריאה: לכל אחד יש חוברות!
שמואל אביטל: אני מדבר על תוכנית העבודה.
שמואל אביטל: מנחם וגשל: אתה יכול לקבל קודם כל את החוברת של מה היו המסקנות של ועדת בן שלום.
שמואל אביטל: אתה יכול לקבל את ההצגה שאני הצגתי בוועדה הבין-משרדית האחרונה, מה מוועדת בן שלום יושם.
שמואל אביטל: אתה יכול לקבל את זה.
שמואל אביטל: יש כל מה שיושם.
שמואל אביטל: אנחנו קיבלנו 12.5 מיליון מתוך 90 מיליון שהוחלט לתת לוועדת בן שלום.
שמואל אביטל: אני אתן לך דיווח מדויק לאן 'הלכה' כל ועדה.
שמואל אביטל: אני אומר לך שהוועדה הזאת שאני יושב בה כאן כרגע הייתה הוועדה שלחצה על העניין הזה, ולכן נתקבלו עוד 25 מיליון שקל לבסיס, 12.5 מיליון לשנה הנוכחית - זה עכשיו התקבל.
שמואל אביטל: אתמול.
שמואל אביטל: אתה רוצה שעכשיו אנחנו נביא מידע מה יהיה עם ה- 12.5 מיליון האלה?
שמואל אביטל: גם על זה תקבל דוח - יש לנו דוח על מה שעומד לקרות.
שמואל אביטל: אנחנו טוענים טענה מאוד פשוטה: יש לנו התוכניות.
שמואל אביטל: יש לנו הכיוונים.
שמואל אביטל: השר אביטל, שלא תהיה כאן אי הבנה.
שמואל אביטל: אני אינני בא בוויכוח.
שמואל אביטל: אין אני מתכוון להתעסק, לא אתך ולא עם שום עובד מדינה אחר.
שמואל אביטל: אני מכבד כל אחד, ואתה אינך הפרטנר שלי - לא לוויכוח ולא לניואנסים.
שמואל אביטל: אין לך מה לפנות אליי, עם כל הכבוד.
שמואל אביטל: טפל בעניין אחד, תציג לוועדה מה שאתה רוצה.
שמואל אביטל: אנחנו בסך הכל באנו לכאן למטרה אחת: להציג בפני הוועדה - ולא את כל הוויכוח שקיים או איננו קיים - מה עמדת שר זה, ומה עמדת שר זה.
שמואל אביטל: אני מבין את העניין, שבאים לוועדה בכנסת, וצריכים, כל אחד לבוא ולחזור גם למשרד ששלח אותו עם 'אמרתי', ו 'עשיתי' ו'הצגתי'.
שמואל אביטל: אני אינני חדש בדברים האלה, אבל צריך להבין שיש החלטות ממשלה, והן ברוח מסוימת.
שמואל אביטל: אני אינני מבין למה הדיון בכלל נגרר לניואנסים כאלה.
שמואל אביטל: אני מבקש ממך: אין לך מה לפנות אליי - הצג מה שאתה רוצה.
שמואל אביטל: אני איני מנהל את הוועדה, ואל תפנה אליי.
שמואל אביטל: אני אינני רואה ויכוח בעניין הזה.
מנחם וגשל: אני התבקשתי להגיב - הגבתי.
מנחם וגשל: עם כל הכבוד, אין לי כאן שום עניין לוויכוח בין-אירגוני.
מנחם וגשל: אני מנסה להציג איך אני חושב שמדינת ישראל צריכה להתמודד בצורה הכי נכונה עם הנושא של האלימות כלפי נשים - כי זאת הוועדה כרגע.
מנחם וגשל: אני אומר שלדעתי, כשיושב צוות בין-משרדי היום, שעובד בצורה מאוד מתואמת - דרך אגב, הצוות הבין-משרדי הזה איננו בין-משרדי.
מנחם וגשל: הוא בין-אירגוני; כל אירגוני הנשים יושבים בו.
מנחם וגשל: כל משרדי הממשלה יושבים בו.
מנחם וגשל: הכנסת יושבת בו.
מנחם וגשל: הוועדה הזאת עובדת ברוח מאוד טובה.
מנחם וגשל: יש טענה למשל במשרד הבריאות, שהכספים לא עברו - אני אבדוק את הדבר הזה.
מנחם וגשל: אבל, בעיקרון, אנחנו יודעים איך הדברים האלה צריכים להיעשות.
מנחם וגשל: אני חושב שמרכז או יו"ר הצוות הזה יצטרך לדווח לאיזשהו מרכז ארצי ויצטרך באיזשהו מקום שיהיה סינכרון של כל המידע; אבל נוסף על הצוות הזה יקום עוד צוות אחד, שיתחיל ליישם את המסקנות ולבדוק את היישום.
מנחם וגשל: לדעתי, יקרה מה שקורה במדינה הזאת כל השנים: מקימים גוף אחד שהוא כבר פחות או יותר עובד במתואם, והצליח לתאם את העמדות שלו, ועכשיו יקום גוף נוסף - שינסה להיכנס לעומק העניין הזה - ובמקום שנשקיע את כל מאמצינו בכיוון של פתרון הבעיה, נשקיע אותם ב'איך לריב בין הוועדות'.
מנחם וגשל: אני אינני חולק על איש.
מנחם וגשל: אני חושב שצריך לתאם את הדברים.
מנחם וגשל: אינני יודע למה הכעס.
שמואל אביטל: אם תרשו לי - אני נכנסתי ל'עסק' הזה ממש באמצע, וכדי שלא נשאיר פה מטענים של כעס, הייתי רוצה אולי בכל זאת לתעל את הדיון לכיוון המעשי.
שמואל אביטל: נכחתי במספר ישיבות של הוועדה הזאת קודם.
שמואל אביטל: אני יודעת אילו מאבקים היו כדי להשיג כספים, כדי להוסיף תקציבים, וכמה מאמצים נעשו כדי לגשת לראש הממשלה הקודם ולראש הממשלה הנוכחי כדי להציג אמצעים נוספים.
שמואל אביטל: מה שהייתי רוצה, ברשותך אדוני השר, שנעשה פה סיבוב - ובמקום לבנות עוד גופים ועוד ועדות, להפיק את הלקחים של מה שכבר נעשה ולבקש התייחסות של הנוכחים של מה צריך עכשיו להיעשות, what next?
שמואל אביטל: - מה אנחנו רוצים, מה דרוש לנו, כיצד אנחנו רוצים להמשיך לפעול.
שמואל אביטל: אני רוצה להגיד לכם שאני באה כרגע מוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא הסחר בנשים, שזה גם כן סוג של אלימות.
שמואל אביטל: אני הופעתי שם משום שיש ביקורת מאוד קשה של משרד החוץ האמריקאי, של מחלקת המדינה, על ההתייחסות ועל דלות האמצעים שממשלת ישראל משקיעה בהתמודדות גם עם התופעה ההיא - שהיא תופעה בינלאומית של סחר בנשים - אבל גם עם דלות האמצעים שאנחנו משקיעים במאבק שלנו באלימות במשפחה.
שמואל אביטל: אנחנו ממשיכים לטחון, אנחנו ממשיכים לבקש אמצעים - ובסופו של דבר, כל יום אנחנו נתקלים בתופעה חדשה של אלימות, גם בנשים וגם בילדים.
אורנה סד-גת ארז: שמי אורנה סד- גת ארז.
אורנה סד-גת ארז: אני עובדת במשרד החינוך, ואני רוצה להגיב לגבי החלק שמר דני הציג: עבודת מטה משרד החינוך.
אורנה סד-גת ארז: אני יודעת שניטור תופעת האלימות בחברה הוא משהו שלא נעשה.
אורנה סד-גת ארז: אינני יודעת אם לשמחתי או לא לשמחתי, אבל כשהשר לוי כיהן כשר החינוך, הוא מצא לנכון לעשות ניטור בבתי הספר, וכן יש ניטור, ואנחנו כן יודעים - פחות או יותר - מה סדר הגודל של האלימות בבתי הספר.
אורנה סד-גת ארז: כשהתקבלו תוצאות המחקר של מר בנבנישטי, שמיפה את האלימות בבתי הספר, הוקמה ועדת וילנאי.
אורנה סד-גת ארז: מר וילנאי הגיש את המסקנות לפני כשנה וחצי, ומשרד החינוך כתבו חוזר מנכ"ל מפורט, ארוך, ממצה - מצוין לדעתי - בנושא הזה.
אורנה סד-גת ארז: לפני כחודש פורסם דוח שלנו, תוכנית של משרד החינוך לגבי מה אנחנו מתכוונים לעשות עם תופעת האלימות, ומר ודני היה נוכח ביום שהציגו את זה במשרד.
אורנה סד-גת ארז: אני אדבר על 4 או 5 נקודות מרכזיות.
אורנה סד-גת ארז: משרד החינוך כן יעשה ניטור בבתי הספר, כן יעביר שעות בנושא האלימות בבתי הספר, כדי למפות ולמקד את התגובה שלנו בבתי הספר שבהם התופעה היא חריגה.
אורנה סד-גת ארז: מסקנות וילנאי, לפי מה שאני רואה, יושמו כמעט במלואן.
אורנה סד-גת ארז: המסקנות היחידות שלא יושמו הן מסקנות שאינן תלויות במשרד החינוך, אלא במשרדי ממשלה אחרים; או מסקנה אחת לפחות שאני זוכרת, שהייתה תלויית ארגוני המורים - וגם בזה אנחנו נעשה איזשהו מעשה.
שמואל אביטל: הואילי אולי להתמקד יותר בנושא של מה עושה המשרד שלך בעניין אלימות נגד נשים - כי בכך מדובר, לא באלימות בבתי הספר.
שמואל אביטל: אני מנסה למקד חזרה את הדיון על תחומים שבהם אנחנו דנים כעת.
שמואל אביטל: אין לי שום בעיה, אבל אני חושבת ב"משקפיים" של כך שהילדים של משרד החינוך היום הם האזרחים של החברה כולה לעתיד.
שמואל אביטל: מה שאנחנו נעשה ולא נעשה - ואמר גם מר דני - מגיל הגן, ואני מסכימה אתו ב- 100%, זו החברה שלנו בעוד יום או יומיים.
שמואל אביטל: אני בדיוק מתייחסת למה שנאמר פה קודם - לא למשהו שאני הבאתי מהבית.
שמואל אביטל: בנוגע להשתלמויות והכשרות: כן נעשות השתלמויות, ובשנה הבאה זה ייכנס כחלק מתוכנית ההוראה וכחלק מתוכנית מחייבת בבתי הספר.
שמואל אביטל: מורים יעברו השתלמויות - עברו עד היום גם כן, אבל מהשנה הבאה תהיה זו חובה.
שמואל אביטל: משרד החינוך הקצה לכך כספים, למרות הקיצוץ בהשתלמויות.
שמואל אביטל: אתה דיברת על תוכנית חובה בבתי הספר.
שמואל אביטל: מהשנה הבאה בכל בית ספר, בכל שכבת גיל, תהיה תוכנית חובה בנושא אלימות.
שמואל אביטל: אמורה להיות פה עוד נציגה שתדבר על החלק הזה.
שמואל אביטל: אני מכירה רק תוכנית אחת, שקוראים לה: "התבגרות מכבדת ומכובדת", שזו תוכנית של המשרד ונוגעת בדיוק לנושא הזה.
חוה ברנע: בזמנו השם של התוכנית היה "התבגרות מכבדת ומכובדת".
חוה ברנע: שם התוכנית היום הוא: "חברות וזוגיות ללא אלימות".
חוה ברנע: זה היה איזשהו שם זמני, כי הנושא המרכזי אז היה קשור בכבוד וכוליה.
חוה ברנע: בכל אופן, זאת תוכנית שקיבלה את עידוד משרד ראש הממשלה בנושא של מלחמה באלימות, בעיקר כנגד נשים.
חוה ברנע: בנינו תוכנית שהיא לחטיבה העליונה, לכיתות י'-יא' בבתי הספר התיכוניים.
חוה ברנע: התוכנית עוסקת גם בפן החיובי של חברות וזוגיות וגם מגיעה עד הפן השלילי - זאת אומרת:
חוה ברנע: דרך "נורות אדומות' - מה צריך לעורר "נורות אזהרה" במערכת יחסים של חברות, ואיך אפשר להתמודד או איך למנוע את האלימות.
חוה ברנע: התוכנית הזאת היא בהחלט בשיתוף פעולה של משרד העבודה והרווחה וגם המימון הוא משותף.
חוה ברנע: זאת השנה השלישית, וכל שנה כ- 100 בתי ספר תיכוניים - וזה קרוב ל- 1,000 כיתות - ברחבי הארץ עוברים את התוכנית.
חוה ברנע: ההנחיה נעשית על ידי יועצים של בתי הספר ועובדים סוציאליים מהמרכזים למניעת אלימות במשפחה בישובים השונים.
חוה ברנע: הם מנחים ביחד את צוות המורים של בית הספר.
חוה ברנע: צוות המורים עובד עם התלמידים בכיתה, ובצורה כזאת אנחנו מצליחים איכשהו לפרוס באמת את התוכנית.
חוה ברנע: זאת תוכנית שמחייבת כ- 10 מפגשים כפולים בכיתות.
חוה ברנע: אנחנו גם התאמנו אותה למגזר הדתי, גם בממ"ד (ממלכתי-דתי) וגם בחינוך הדתי התוכנית מועברת, והיא מתורגמת השנה לשפה הערבית, עם התאמות תרבותיות כמובן.
חוה ברנע: כבר השנה הועברה בכ- 50 בתי ספר ערביים ובכ- 50 בתי ספר דתיים - ובשנה הבאה אנחנו נרחיב את ההיקף.
חוה ברנע: יש רצון מאוד גדול ליישם את התוכנית בבתי הספר - זאת איננה הבעיה.
חוה ברנע: הבעיה היא, כפי שאני רואה אותה בבתי הספר התיכוניים - "זמן תלמיד".
חוה ברנע: הלחץ הוא כל כך גדול; יש כל כך הרבה תוכניות, כל כך הרבה פרוייקטים - וכמובן גם ה"בגרות".
חוה ברנע: זאת אומרת שהרבה פעמים יש לחץ, ואין מתי - אין זמן.
חוה ברנע: זאת תוכנית שמחייבת כ- 20 שעות כדי להעבירה בצורה נכונה והדרגתית.
חוה ברנע: זה דבר מאוד קשה לנו, ושוב - זה מעבר לתוכנית.
חוה ברנע: האידיאלי היה שיהיה זמן נינוח של שעתיים בשבוע בתקופה מסוימת, כדי שהתוכנית הזאת תוכל להיות מועברת ברוח שאנחנו רואים אותה.
חוה ברנע: כמובן שגם בתוכניות "כישורי חיים", שהן ידועות יותר, שמתחילות מגן הילדים, כל הזמן הנושא שדיברו עליו הוא כבוד בכלל בין ילדים, בין בני אדם - שהוא מודגש מאוד - וכישורים באמת של הבנה, של הקשבה, של סבלנות.
חוה ברנע: אנחנו עובדים המון על סטריאוטיפים בנושא של שוויון.
חוה ברנע: זאת אומרת, זה כבר בגיל הצעיר ביותר - בגיל הגן; כמובן "בנים ובנות" - מה דומה ומה שונה?
חוה ברנע: אי מתן כבוד לכל אחד מהמינים.
חוה ברנע: אנחנו יודעים שהתפיסה היא תפיסה התפתחותית.
חוה ברנע: זאת אומרת שאם לא נתחיל לעבוד בגיל צעיר על הנושאים האלה, או אז, מה נעשה אחר כך כשנגיע לבית הספר התיכון?
חוה ברנע: מהבחינה הזאת מאוד חשוב באמת שהתוכנית תהיה תוכנית חובה, שיהיה לה זמן במערכת, שהיא תתחיל בגן הילדים, שיהיה לה איזה רציונל ואיזושהי תפיסה התפתחותית.
חוה ברנע: אם נצליח להגיע לזה, זה יהיה טוב.
שמואל אביטל: שתי שאלות: שאלה ראשונה היא, האם במסגרת התוכנית הזו, כשהיא מוקנית, יש גם מידע, הפניה של בחורות אם וכאשר תותקפנה?
שמואל אביטל: העברת ידע לגבי מוקדים?
חוה ברנע: לא אמרתי את זה, אבל בשבילנו זה ברור שבכל תוכנית, גם הסיום של התוכנית מדבר ממש על אלימות במשפחה כתופעה של מעגל האלימות.
חוה ברנע: אז מביאים גם מידע מאוד ברור.
חוה ברנע: יש כאן מספרי טלפון וכתובות למרכזים השונים.
חוה ברנע: תלמידים גם פונים - הרבה פעמים הם פונים.
שמואל אביטל: האם לדעתכם אפשר להרחיב לפחות את החלק הזה של התוכנית לבתי ספר שאינם נמצאים בתוך התוכנית?
שמואל אביטל: אתם מעבירים עכשיו ל- 100 כיתות, ומה עם השאר?
חוה ברנע: ל- 100 בתי ספר - כ- 800 - 900 כיתות.
שמואל אביטל: אבל בתי הספר שעדיין אינם כלולים בתוכנית הזו, לפחות יכולים לקבל דפי מידע במסגרת שיעורי אזרחות או שיעורים אחרים.
שמואל אביטל: אפשר להעביר מידע לתלמידים על מוקדי חירום וכוליה.
חוה ברנע: אפשר אולי לחשוב על הפקה של מספרי טלפון חשובים, כדי שיהיו תלויים בכל אחד מבתי הספר.
חוה ברנע: אנחנו מאוד רוצים - זה קשה; זה נושא מאוד קשה, כי אם אינך עובר בו הכשרה, "שליפה מהמותן" של המחנך איננה דבר פשוט; צריך לחשוב על כך.
חוה ברנע: אנחנו, דרך אגב, שואפים שכל בתי הספר יעברו את התוכנית.
חוה ברנע: אנחנו עושים פעולת פרסום מאוד רחבה.
חוה ברנע: בחוזר מנכ"ל לקראת החופש הגדול פרסמנו שוב את התוכנית על עמוד אחד, עם מספרי טלפון, לבתי הספר שרוצים להצטרף.
קריאה: האם יש ציוד אור-קולי?
קריאה: קלטות?
קריאה: יכול להיות שזה יכול לפתור בעיה.
קריאה: יש בעיה שצריכים להכשיר מורים - זה מה שעושים היום במרכזים לטיפול באלימות עם אנשי מקצוע.
קריאה: מורה צריך לעבור איזושהי הכשרה לפני שהוא נכנס עם הנושא הספציפי הזה של אלימות.
קריאה: אבל אילו היה אפשר לצרף לזה מכשיר אור-קולי, כמו קלטת - זה ממחיש.
יפה פרנק: יש קלטת שויצ"ו עשתה - סרט בן 20 דקות של זיהוי סימנים ראשוניים של אלימות בחיזור.
יפה פרנק: אבל כשאין נכנסים בכל התוכנית - ביום האלימות במשפחה ובימים אחרים אנחנו נכנסים כמו ב"זרקור" לנקודות כאלה, בהרצאה חד-פעמית של סרט והסברה במסגרות כאלה של בתי ספר.
חוה ברנע: כשעושים זאת במערך כשאין כל ה- 20 שעות, בהחלט מקיימים זאת זה כ"שעת מחנך", כדי להעביר איזשהו ידע - עם טלפונים של אנשי מקצוע ועם מערך שנותנים בקהילה.
חוה ברנע: האם יש עוד מה לעשות?
שמואל אביטל: אני בטוחה שיש מה לעשות.
שמואל אביטל: אני למשל "יושבת" בוועדת החינוך; את באה, ואת אומרת שבעצם בשנתיים האחרונות הלחץ גדול, ואין די בשעות.
שמואל אביטל: האם לדעתך נכון יהיה מצדנו לנסות להביא לידי הוספת שעות לימוד?
חוה ברנע: אני חושבת שכן, בלי שום ספק.
חוה ברנע: כשיש שעות ייעודיות, זאת אומרת כשהזמן הפיסי מוקצב, הכשרה זה כורח - אין מה לדבר; זה ברור.
חוה ברנע: אבל אנו נוכל להתגבר על נושא ההכשרה.
חוה ברנע: יש הרבה פעמים פער בין ההכשרה לבין היישום.
חוה ברנע: זאת אומרת שכשהנושאים האלה שאינם נושאי לימוד ישירים, יקבלו יותר זמן.
חוה ברנע: זה בוודאי יהיה חשוב.
שמואל אביטל: או במסגרת יום לימודים ארוך.
שמואל אביטל: אנחנו נעביר את רשות הדיבור עכשיו למשרד המשפטים.
ענת אסיף: למשרד המשפטים אין מה להוסיף על כך.
נחום לנגנטל: האם יש אילו שהם צרכים חקיקתיים?
ענת אסיף: בנושא חקיקה הוועדה הזאת יודעת היטב שיתוף פעולה רצוף.
נחום לנגנטל: האם אתם מרגישים איזשהו צורך של סעד מצד הכנסת לחקיקה בנושא הזה של המאבק באלימות?
ענת אסיף: אינני יודעת כרגע על רעיונות מתוך התוכנית או מתוך ועדת בן שלום שעדין מצריכים חקיקה.
ענת אסיף: יוזמות חקיקה ופעולות חקיקה יש כל הזמן בנושא הזה.
ענת אסיף: צרכים של משרד המשפטים שלא בענייני חקיקה הם כמובן צורכי תקציב לפרקליטות בנושא אכיפה, והם צרכים מאוד חשובים.
ענת אסיף: פרקליטות, סנגוריה וסיוע משפטי הם נושאים חשובים, אך הם נושאים תקציביים.
דני ג'משי: אני רק רוצה להצביע על צורך בחקיקה שעלה בהחלט מהמלצות הדוח, וזה להגן ברמה של הרשות המקומית את המועצות היישוביות האלה להתמודדות - לעגן בחקיקה זה חלק מההמלצות.
דני ג'משי: השנה הזאת עברה חקיקה של הקמת ועדות למעמד הילד.
דני ג'משי: זאת אומרת, יש גומחה (נישה) אחת שקיימת, המלצות של הוועדה ממליצות לעגן בחקיקה את הקמת המועצה היישובית הזאת של התמודדות, שתעסוק במכלל אנשים ברמה היישובית.
נחום לנגנטל: האם משרד הבריאות רוצה להוסיף משהו?
אילנה בן שחר: אנחנו הגשנו לשר אביטל גם את כל פריסת התוכניות היישומיות שלנו בתחום טיפול באלימות במשפחה, בנושא של ילדים, נשים, קשישים וכדומה; גם את חוות דעתנו ואת הערותינו לגבי המסמך שהציג מר דני ג'משי לוועדה, שכבר שמענו אותו בוועדת השרים.
אילנה בן שחר: ה'קטע' הקשה ביותר בכל התוכנית והיישום שלה הוא שאנחנו תלויים במשרדים אחרים.
אילנה בן שחר: כל התקציב הועבר לוועדת בן שלום, וכדי ליישם את התוכנית שלנו, אנו צריכים להגיש חודש בחודשו חשבונות על הוצאותינו, על העסקת אנשים, על פיתוח תוכניות למשרד האחר.
אילנה בן שחר: הם בודקים; עד היום, נכון לחודש יולי, לא קיבלנו אגורה אחת ממשרד העבודה והרווחה, בעוד משרד הבריאות כבר נתן את חלקו, בערך שני מיליון ש"ח, כי זה נכנס לבסיס התקציב; ובימים אלה אני סוגרת את התוכנית עם משרד הרווחה, למרות התערבות שר הבריאות, שהוא מאוד מודע לנושא ושותף פעיל.
אילנה בן שחר: הוא התערב ברמה שלו, ונכון לאתמול הכסף לא הועבר אלינו, ונצטרך לפטר כ- 20 אנשים, להפסיק תוכניות בכל הארץ שמכוונות לאיתור נפגעי אלימות במשפחה, טיפול ראשוני והעברה להמשך טיפול.
נחום לנגנטל: למה זה עובד במצב שבו הכסף ש"צבוע" אצלכם עובר למשרד אחר, כדי שמשרד אחר הוא זה שישחרר את הכסף על פי ההוראות שלו?
נחום לנגנטל: למה אין זה עובד בשיטה יותר פשוטה?
נחום לנגנטל: כסף צריך להיות "צבוע" בכל משרד ומשרד, ברגע שעובדים במשרדים על פי התוכנית המאושרת על בסיס הדבר הזה.
נחום לנגנטל: אם תהיה הוראה של הממונה באותו משרד לחשב משרדו על הוצאת הכספים בחתימת האיש, כי אז המשרד שלו יוציא את הכסף.
נחום לנגנטל: למה אתה צריך לחכות שמשרדים אחרים יוציאו את הכסף?
אילנה בן שחר: בשנה שעברה העבירו לנו את הכסף בחודש יוני.
אילנה בן שחר: לפני שנתיים - בחודש נובמבר.
שמואל אביטל: אני רוצה להגיד דבר מתוך ניסיוני - ראיתי את זה פועל בשנה החולפת.
שמואל אביטל: יש לאוצר כל מיני שיטות; הוא משחרר תקציבים בעיקר לקראת סוף השנה, כשאנשים כבר אינם יכולים להוציא אותם, ואז באים ואומרים: הרי לא הוצאתם את הכסף - בשנה הבאה מורידים לכם תקציבים.
שמואל אביטל: זה תרגיל קבוע של האוצר מול המשרדים.
שמואל אביטל: זה לא רק על פי מחויבים.
נחום לנגנטל: מה שאת אומרת זאת בעיה, אבל זאת איננה הבעיה הזו.
נחום לנגנטל: ברגע שיש לך תקציב מאושר במדינת ישראל - אם הוא מאושר בינואר, אתה אינך מקבל את הכסף, אבל אתה יכול להתחייב עליו.
נחום לנגנטל: או אז גם אם ישחררו דרך העתודות (רזרבה) ביולי, נכון שהכסף יגיע ביולי-אוגוסט.
נחום לנגנטל: נכון שהכספים יגיעו בספטמבר.