GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארזה צ'רצ'מן: קצת הגדרות.
ארזה צ'רצ'מן: ההגדרה של תכנון זה תהליך קבלת החלטות ביחס לעתיד.
ארזה צ'רצ'מן: זה מה שאנחנו עושים כשאנחנו מתכננים.
ארזה צ'רצ'מן: אבל, תכנון חברתי, אפשר להתייחס אליו כתהליך השואף להתאים את ההחלטות המתקבלות לצרכים ולמאוויים של האוכלוסייה הרלוונטית למקום או לנושא, והבוחן את ההשפעות האפשריות של החלטות אלה.
ארזה צ'רצ'מן: זה דבר שצריך לעשות ולא נעשה.
ארזה צ'רצ'מן: במיוחד, לדוגמא, משרד האוצר איננו בודק את ההשלכות של החלטות או רעיונות שהם מציעים, מה ההשלכות עבור קבוצות שונות של האוכלוסייה.
ארזה צ'רצ'מן: הם לא בודקים את זה.
ארזה צ'רצ'מן: תכנון מרחבי – מדיניות ציבורית - - -
ארזה צ'רצ'מן: בואי ניקח את העלאת המע"מ.
ארזה צ'רצ'מן: אני מדברת על חשיבה חברתית באופן כללי.
ארזה צ'רצ'מן: אנחנו מדברים על נשים היום אבל זה נכון לגבי כולם.
ארזה צ'רצ'מן: תכנון מרחבי – מדיניות ציבורית שמטרתה לכוון את צורות הפיתוח או השימור של אזורים שונים במדינה.
ארזה צ'רצ'מן: לגבי נושאים של דיור, למשל, שהמדינה מחפשת בכל מקום ובכל דרך פיתרונות לבעיית הדיור, אבל הם לא חושבים מה יהיו ההשלכות של ויתור על דיור ציבורי על אנשים שאין להם כסף?
ארזה צ'רצ'מן: מה אחוז האנשים העניים שיש במדינת ישראל כרגע.
ארזה צ'רצ'מן: לגבי תכנון סטטוטורי, אני מדלגת.
ארזה צ'רצ'מן: הנחות בסיסיות: תכנון מרחבי משפיע באופן משמעותי על איכות החיים של התושבים ועל צדק חברתי וסביבתי.
ארזה צ'רצ'מן: אחד הדברים שמאוד חשוב שאנשים יבינו זה עד כמה זה משפיע עליהם.
ארזה צ'רצ'מן: אם הם יבינו אז הם אולי הם יהיו עוד יותר פעילים בניסיונות להשפיע על ההחלטות לגבי תכנון, שהמועצה של העירייה מקבלת או הרשויות היותר גבוהות.
ארזה צ'רצ'מן: שיקולים חברתיים אינם תופסים מקום ראוי בתכנון מרחבי.
ארזה צ'רצ'מן: הגדרה של מגדר, אני יכולה להניח שאתם כולכם יודעים ואני לא צריכה להגיד את זה עוד פעם.
ארזה צ'רצ'מן: מגדר, זאת מילה חדשה.
ארזה צ'רצ'מן: מישהו יודע מי המציא אותה?
ארזה צ'רצ'מן: יופי, עכשיו למדתי משהו חדש.
ארזה צ'רצ'מן: מאפיינים המשותפים לשני המגדרים, יש כאלה דברים.
ארזה צ'רצ'מן: אלה הם תהליכים ביולוגיים ופיסיולוגיים בסיסיים, שהם משותפים לכל בני האדם, גם לנשים וגם לגברים.
ארזה צ'רצ'מן: יש גם דברים שהם שונים, אבל באופן בסיסי אנחנו עם עיניים, אוזניים וכדומה אותו דבר.
ארזה צ'רצ'מן: דבר שני.
ארזה צ'רצ'מן: תהליכים פסיכולוגיים בסיסיים.
ארזה צ'רצ'מן: האופן שבו אנחנו לומדים דברים, האופן שבו אנחנו זוכרים וכדומה, אלה תהליכים בסיסיים שהם משותפים לשני המגדרים.
ארזה צ'רצ'מן: דבר נוסף שיש לחלק קטן יותר מהאנשים, יש לנו תרבות משותפת.
ארזה צ'רצ'מן: אנחנו בחדר הזה, אני לא יודעת עד כמה יש לנו תרבות משותפת כי אני לא מכירה אתכם.
ארזה צ'רצ'מן: אנחנו כולנו ישראלים, אנחנו דוברי עברית, אנחנו יושבים על כיסאות בצורה מסוימת.
ארזה צ'רצ'מן: הדבר האחרון הוא שיש לנו לפעמים סביבה פיסית משותפת, כמו היום.
ארזה צ'רצ'מן: יש גורמים העשויים להבחין בין נשים.
ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה להראות שיש נשים וגברים די דומים, למרות שיש שונות ביניהם, לא בהקשר המגדרי בהכרח.
ארזה צ'רצ'מן: יש גורמים שעשויים להבחין בין נשים.
ארזה צ'רצ'מן: לא בהכרח יש לי דברים מסוימים משותפים עם נשים ולא עם גברים.
ארזה צ'רצ'מן: זאת רשימה של זה.
ארזה צ'רצ'מן: למשל, יכול להיות שיש לי יותר משותף עם אנשים מאותה דת מאשר עם נשים אחרות.
ארזה צ'רצ'מן: זה יכול להיות.
ארזה צ'רצ'מן: יכול להיות שמבחינת הבריאות שלי, יש לי יותר משותף עם גברים שיש להם אותם בעיות מאשר עם נשים שאין להן את הבעיות האלה.
ארזה צ'רצ'מן: לא בכל דבר יש לנשים משותף עם כל הנשים האחרות.
ארזה צ'רצ'מן: אבל, יש כן גורמים שהם משותפים לנשים.
ארזה צ'רצ'מן: דבר אחד הוא שקיימות מערכות ביולוגיות המובחנות על-פי מין.
ארזה צ'רצ'מן: הדבר המדהים הוא שעד לפני 40-50 שנה הרופאים התעלמו מזה, ממש התעלמו מההבדלים הביולוגיים שיש בין נשים וגברים.
ארזה צ'רצ'מן: הם ידעו שיש הבדל ביניהם אבל הם הניחו שגברים ונשים הם אותו דבר.
ארזה צ'רצ'מן: לכולם יש לב.
ארזה צ'רצ'מן: היום אנחנו יודעים שהלב הוא לא בדיוק אותו דבר.
ארזה צ'רצ'מן: זה כבר סוג אחר של התייחסות.
ארזה צ'רצ'מן: אמרתי שזה לא כולם.
ארזה צ'רצ'מן: היום גם אומרים שהסימנים לאפשרות של התקפת לב הם שונים אצל גברים ונשים.
ארזה צ'רצ'מן: בגלל שלימדו אותנו שיש סימנים מסוג מסוים, הנשים לא חובות את הסימנים האלה ואז הן מגיעות יותר מאוחר לבית החולים ואחר-כך הבעיה היא יותר קשה מאשר לגברים.
ארזה צ'רצ'מן: דבר שני שהוא משותף באופן כללי לכל הנשים, זה היכולת להרות וללדת.
ארזה צ'רצ'מן: אבל, אחד הדברים שאנחנו טוענים היום זה שזה לא כל-כך חשוב.
ארזה צ'רצ'מן: לא בגלל זה צריך לשנות את היחס כלפי נשים מבחינת תעסוקה או כל מיני דברים אחרים.
ארזה צ'רצ'מן: הנקודה השלישית שהיא מאוד חשובה, זה הגדרת תפקידן העיקרי כזיהוי עם הבית והאחריות עליו.
ארזה צ'רצ'מן: אני מצטערת להגיד לכם שגם אם זה לא מתאים לחיים שלכם, זה עדיין נכון.
ארזה צ'רצ'מן: זה לא משתנה ואם זה משתנה זה משתנה באחוזים קטנים מאוד.
ארזה צ'רצ'מן: את זה מוצאים במחקרים שעשינו פה ובמחקרים שנעשו בארצות מערביות אחרות.
ארזה צ'רצ'מן: מוצאים שגם הנשים עצמן וגם הגברים וגם החברה מגדירה את התפקיד העיקרי של אישה כזיהוי עם הבית והאחריות עליו.
ארזה צ'רצ'מן: לזה יש השלכות משמעותיות מבחינת תכנון.
ארזה צ'רצ'מן: נורמות התנהגות המשויכות על-פי מין, מה מותר לנו ללבוש ואיפה מותר לנו להיות ואיך אנחנו צריכות לשבת.
ארזה צ'רצ'מן: יחס החברה אלינו כקבוצה.
ארזה צ'רצ'מן: היחס של החברה אל נשים הוא שלא צריך לשלם להן כל-כך הרבה בעד אותה עבודה.
ארזה צ'רצ'מן: זה כך במדינת ישראל ובכל מיני מקומות אחרות.
ארזה צ'רצ'מן: הוספתי גם את הנקודה של היקף העוני כי חשוב להבין ולזכור שאחוז הנשים העניות הוא הרבה יותר גבוה מאחוז הגברים העניים.
ארזה צ'רצ'מן: גם בגלל הנורמות והיחס והכול ביחד.
ארזה צ'רצ'מן: הנקודה האחרונה היא הסיכוי לאלימות נגדן.
ארזה צ'רצ'מן: אני מסרבת לנסח את זה בצורה שכאילו אומרת שאנחנו חלשות יותר ולכן אנחנו פגיעות יותר.
ארזה צ'רצ'מן: הבעיה היא הבעיה של הסיכוי לאלימות מצד כל מיני אנשים.
ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה לספר לכם, ואני מניחה שזה נכון.
ארזה צ'רצ'מן: בשנות השישים היתה פתאום עלייה במספר הנשים שהותקפו במרחב הציבורי.
ארזה צ'רצ'מן: מישהו גאון הציע שמה שצריך לעשות זה לקבוע כלל שאחרי תשע או עשר, נשים לא יצאו החוצה מהבית ואז לא יתקפו אותן.
ארזה צ'רצ'מן: גולדה מאיר, שלא היתה פמיניסטית, אבל אז היתה ראש הממשלה.
ארזה צ'רצ'מן: כשהיא שמעה את זה, בפעם הראשונה שהיא אמרה משהו פמיניסטי: סליחה, שהגברים לא יצאו החוצה, מה פתאום שהנשים לא תצאנה החוצה.
ארזה צ'רצ'מן: הנחות ביחס לקשר בין נשים לסביבה.
ארזה צ'רצ'מן: הנחה זה משהו שאנחנו לא בודקים.
ארזה צ'רצ'מן: השערה אנחנו בודקים, הנחה לא בודקים.
ארזה צ'רצ'מן: ההנחה היא שהסביבה איננה מתאימה לצרכים של הנשים.
ארזה צ'רצ'מן: הסביבה מתאימה הרבה יותר לצרכים של גברים.
ארזה צ'רצ'מן: מצב זה נוצר בגלל שגברים הם אלה שיוצרים את הסביבה ומגדירים אותה.
ארזה צ'רצ'מן: גברים יכולים לעשות כך מפני שהחברה היא חברה פטריארכאלית.
ארזה צ'רצ'מן: אלה הנחות גדולות מאוד.
ארזה צ'רצ'מן: אם מישהו רוצה לבדוק אותם, בבקשה.
ארזה צ'רצ'מן: בקורסים שאני מלמדת ומדברת על הדברים האלה, הבחורים אומרים: למה את לא מדברת גם על מה שטוב או לא טוב לגברים?
ארזה צ'רצ'מן: יש לי שתי תשובות.
ארזה צ'רצ'מן: תשובה אחת היא שאין מחקרים על זה.
ארזה צ'רצ'מן: אולי אפשר לחשוב שאין מחקרים מפני שהגברים לא חושבים שיש בעיה?
ארזה צ'רצ'מן: הרי עושים מחקרים.
ארזה צ'רצ'מן: עשו מחקרים על נשים מפני שהיו נשים שהרגישו שיש בעיה ורצו להבין את הבעיה כדי לפתור אותה.
ארזה צ'רצ'מן: הבעיה השנייה שאני אומרת להם, אם זה מעניין אותם, שיעשו מחקרים על גברים ואני אשמח.
ארזה צ'רצ'מן: אני מרגישה צורך לתת בסיס יותר תיאורטי.
ארזה צ'רצ'מן: אתם זוכרים שיש הבדלים בין קבוצות וצריך להגדיר מהו איזון הולם וצודק.
ארזה צ'רצ'מן: השאלה היא, מי קובע הגדרה זאת?
ארזה צ'רצ'מן: היום התשובה של הרבה אנשים לשאלה היא שצריך להיות שיתוף הציבור בתהליכי קבלת החלטות.
ארזה צ'רצ'מן: פה אנחנו מגיעים לתכנון מפני שאני, נשים וגברים אחרים, אומרים שצריך להיות שיתוף הציבור.
ארזה צ'רצ'מן: בסדר.
ארזה צ'רצ'מן: שיתוף הציבור זה משהו שאני עוסקת בו מ-1978.
ארזה צ'רצ'מן: תעברו לדף שמדבר על ההשלכות עבור תכנון עירוני.
ארזה צ'רצ'מן: דבר אחד זה שמבחינת הצרכים של נשים, עדיף שהיישובים והשכונות יהיו בצפיפות גדולה יחסית.
ארזה צ'רצ'מן: אל תשאלו אותי מה זאת צפיפות גבוהה כי אני לא יכולה כל-כך להגיד כי זה לא משהו חד משמעי.
ארזה צ'רצ'מן: למה?
ארזה צ'רצ'מן: תלכו אחורנית ותראו שיש פה רשימה שלמה של יתרונות אפשריים של צפיפות מגורים אובייקטיבית גבוהה יחסית.
ארזה צ'רצ'מן: למקרה שיש פה אנשים שלא יודעים, הצפיפות שאני מדברת עליה כרגע נמדדת על-ידי מספר יחידות הדיור פר דונם.
ארזה צ'רצ'מן: זה אצלנו, במקומות אחרים משתמשים במשהו אחר.
ארזה צ'רצ'מן: צפיפות מגורים אובייקטיבית גבוהה יחסית מאפשרת מגוון איכותי של משאבי דיור, שירותים, תעסוקה, תרבות, מסחר, שטחים פתוחים, אנשים וחוויות.
ארזה צ'רצ'מן: זה לא משהו שאפשר להשיג במקום קטן עם צפיפות נמוכה.
ארזה צ'רצ'מן: זה רק אפשרי ביישובים גדולים יותר יחסית עם צפיפות מגורים גבוהה.
ארזה צ'רצ'מן: למה המגוון חשוב?
ארזה צ'רצ'מן: המגוון חשוב מפני שיש שונות בינינו.
ארזה צ'רצ'מן: גם בין האנשים יש שונות.
ארזה צ'רצ'מן: אם אני גרה במקום שיש מגוון של נשים, מגוון של הרצאות, מגוון של תחבורה, מגוון תיאטרון וקונצרטים, אני יכולה לבחור מה שאני רוצה, מה שמתאים לי.
ארזה צ'רצ'מן: הנקודה השנייה, האפשרות לעירוב שימוש קרקע.
ארזה צ'רצ'מן: זה אחד הדברים שהיום מקדמים בתור דבר חיובי.
ארזה צ'רצ'מן: במקומות שאנחנו גרים, זה לא יהיה רק בניינים.
ארזה צ'רצ'מן: מי שקרא את הספר של בני פרידן, היא דיברה על מקומות שלא היה עירוב שימוש קרקע בכלל.
ארזה צ'רצ'מן: היו בתים חד משפחתיים ושום דבר אחר.
ארזה צ'רצ'מן: יש הרבה מקומות בארצות הברית, שבמקומות כאלה אסור גם גני ילדים ולא שום דבר מלבד הבתים האלה.
ארזה צ'רצ'מן: מי שגרה במקום כזה שיש רק בתים אחרים, לא קרובים כל-כך אחד לשני, כדי להגיע למשהו אחר, כדי לקנות חלב, כדי לשלוח את הילדים לקנות חלק, אי-אפשר.
ארזה צ'רצ'מן: המרחקים כל-כך גדולים שהם לא יכולים לעבור את זה.
ארזה צ'רצ'מן: אפשרות למספר רב של דברים במרחק הליכה ברגל או נסיעה באופניים, אפשרות למערכת תחבורה ציבורית נגישה, נוחה, זולה ותדירה.
ארזה צ'רצ'מן: אי-אפשר במקום קטן עם צפיפות נמוכה.
ארזה צ'רצ'מן: תרומה לאיכות הסביבה וניצול יעיל של משאב הקרקע, שזה דבר שהוא מאוד חשוב בשבילנו.
ארזה צ'רצ'מן: השלכות מעבר לצפיפות: מיקום של שירותים החשובים לחיי היום יום קרוב ככל האפשר לבתי המגורים.
ארזה צ'רצ'מן: אם אתם גרים בישוב שיש בו צפיפות גבוהה יחסית – הבת שלי גרה בהוד השרון.
ארזה צ'רצ'מן: הוד השרון זה לא מקום עם צפיפות מאוד גבוהה, אבל הוא מתוכנן בצורה כזאת שהילדים הולכים לבית הספר לבד, הילדים הולכים לקולנוע, לחברים ולחוגים לבד.
ארזה צ'רצ'מן: פה יש לי בעיה מפני שאני מדברת מנקודת מבט של האישה, מה זה תורם לה שהילדים יכולים לעשות את הדברים לבד.
ארזה צ'רצ'מן: זה אומר שאני לא צריכה להסיע אותם.
ארזה צ'רצ'מן: זה משחרר אותי אולי לעבוד שעות רבות יותר, אולי לעבוד במרחק גדול יותר ואולי לנוח וזמן לקרוא.
ארזה צ'רצ'מן: יש נשים שאומרות לי: כשאת מדברת כך, בעצם את מקבלת את המצב הנוכחי ולא מנסה לשנות אותו.
ארזה צ'רצ'מן: התשובה שלי לטיעון הזה הוא שאם אני מדברת כארזה, כבת אדם, מותר לי לנסות לשנות את החברה.
ארזה צ'רצ'מן: בתור אשת מקצוע, אני לא חושבת שיש לי זכות לנסות לשנות את החברה מפני שאני לא יודעת מה טוב לכם.
ורד סוויד: אבל בראייה בתכנון לעתיד, כשבונים עיר או שכונה ויש תכנון לעוד 10 או 20 שנה, השאיפה היא שבעוד 20 שנה 50% מהגברים יהיו בגן או בבית הספר בלקיחת הילדים.
ארזה צ'רצ'מן: ביום שישי הם כבר לוקחים את הילדים.
ארזה צ'רצ'מן: מה שאני מציגה כאן זה תוצאה של כל מיני מחקרים ועבודות של נשים.
ארזה צ'רצ'מן: אנחנו חושבות שזה עדיף.
ארזה צ'רצ'מן: אבל אני מצטערת, אני לא יכולה לצפות שבהכרח כל אחד במדינה יחשוב שזה עדיף.
ארזה צ'רצ'מן: אני יכולה לנסות לשכנע, להיות פעילה בשדולת הנשים או בכל מיני ארגונים אחרים ולנסות לשכנע את הנשים ואת הגברים שזה עדיף.
ארזה צ'רצ'מן: אבל, בכל זאת, אנחנו חיים בדמוקרטיה ויש אפשרות לכל אחד לבחור.
מאיה פרנקפורטר: שלום, אני מעמותת במקום.
מאיה פרנקפורטר: אנחנו עמותה של מתכננות ואדריכליות שמסייעות לקהילות בתחום התכנון.
מאיה פרנקפורטר: ההקדמה הזאת היתה נפלאה בשביל להביא דוגמאות מהשטח מהקהילות שעבדנו איתן.
מאיה פרנקפורטר: אני אמשיך עם מה שארזה סיימה, עם התפיסה שהשתתפות הציבור בתכנון היא מהותית והיא צריכה להיות חלק מכל תכנון.
מאיה פרנקפורטר: אנחנו פועלות לקידום הנושא הזה.
מאיה פרנקפורטר: התכנון לא יכול לבוא מלמעלה ולהיכפות על הקהילות אלא צריך לשקף את הצרכים של הקהילות שאנחנו עובדים איתן.
מאיה פרנקפורטר: אני אביא כמה דוגמאות.
מאיה פרנקפורטר: אני חושבת שמה שאמרת זה בדיוק הדילמה.
מאיה פרנקפורטר: האם תכנון צריך להיות מחנך?
מאיה פרנקפורטר: להציג איזה שינוי של תפיסת העולם שלנו איך צריך להתייחס לנשים?
מאיה פרנקפורטר: או, שתכנון צריך לשקף את המציאות?
מאיה פרנקפורטר: או, משהו באמצע, להיענות לצרכים הקיימים ולספק איזו חשיבה וראייה לעתיד.
מאיה פרנקפורטר: אנחנו מנסות לקחת את דרך האמצע.
מאיה פרנקפורטר: כשאנחנו עובדות עם קהילות שנפגעות בתחום התכנון.
מאיה פרנקפורטר: בד"כ אנחנו פונות אליהם או הם פונים אלינו ואז אנחנו יושבים איתם וחושבים על הצרכים שלהם.
מאיה פרנקפורטר: לרוב אנחנו נפגשים עם קבוצות גברים או קבוצות מעורבות.
מאיה פרנקפורטר: בקהילות שהן מסורתיות יותר אנחנו מתעקשות לפגוש גם קבוצות נשים.
תמי סלע: העמותה שלכם היא של נשים בלבד?
תמי סלע: האם אתן שמות לב רק לצרכים המגדריים של הנשים?
מאיה פרנקפורטר: לא.
מאיה פרנקפורטר: אנחנו שמות דגש על שיתוף הציבור כולו בתכנון.
מאיה פרנקפורטר: הסדנאות שלנו מיועדות לכלל הציבור בקהלים מעורבים.
מאיה פרנקפורטר: כאשר זאת קהילה שמראש מגיעים רק גברים לסדנאות התכנון, אנחנו עושות את מרב המאמצים כדי לפגוש גם נשים.
תמי סלע: זה מצליח?
מאיה פרנקפורטר: כן.
מאיה פרנקפורטר: יש לנו 3 מתודות לפגישה עם נשים.
מאיה פרנקפורטר: אנחנו מגיעות לקבוצות נשים שקיימות ופעילות.
מאיה פרנקפורטר: בדרך-כלל זה מצריך עבודה מקדימה של פגישה עם גברים ורכישת אמון מצד הגברים.
מאיה פרנקפורטר: במפגשים הראשונים הגברים אומרים שלא צריך שהנשים יבואו, הם מייצגים גם את העמדה שלהן ונשים לא מבינות בדברים האלה.
מאיה פרנקפורטר: לאט לאט, אחרי שנוצר אמון עם הגברים והם רואים שהמידע שאנחנו מספקות הכרחי לכלל האוכלוסייה הם משתפים פעולה ואפשר לעשות סדנאות גם לנשים.
מאיה פרנקפורטר: אפשר לעשות זאת בקבוצות קיימות או בקבוצות של נשים שמוכנים לשבת יחד.
מאיה פרנקפורטר: יש לנו אופציה של פגישות פרטניות עם נשים בביתן, לשבת איתן ולדבר איתן.
מאיה פרנקפורטר: הגישה השלישית היא מחקר אנתרופולוגי.
מאיה פרנקפורטר: בעמותה שלנו יש גם אנתרופולוגית שנכנסת לקהילה מסוימת, שוהה בה זמן מסוים, ותוך כדי המגורים והשהייה באזור היא יכולה לקבל את הפרספקטיבה גם של הגברים וגם של הנשים, מתוך ההשתתפות שלה בחוויות של הקהילה.
מאיה פרנקפורטר: אני אתן כמה דוגמאות ספציפיות.
מאיה פרנקפורטר: למשל, באבו תלול, שזה ישוב בדואי בנגב.
מאיה פרנקפורטר: הוא עבר תהליך של הכרה ואנחנו נכנסנו ועשינו סדנאות עם הגברים.
מאיה פרנקפורטר: אחרי שנוצר אמון, הצלחנו גם לעשות סדנאות לנשים.
מאיה פרנקפורטר: זה היה בלתי אפשרי להביא את הנשים מהמתחמים המשפחתיים השונים למפגש אחד, כך שהתקיימו במקביל כמה פגישות לנשים במתחמים המשפחתיים.
מאיה פרנקפורטר: עלו שם דברים מאוד חשובים.
מאיה פרנקפורטר: אלה דברים שהיו גם במצגת שלך לגבי נגישות ולגבי עירוב שימושים.
מאיה פרנקפורטר: היו גם הבדלים מבחינת הגיל.
מאיה פרנקפורטר: הנשים הצעירות היה להן יותר חשוב שיהיה קרוב למקבץ המשפחתי מרכז עם עירוב שימוש, גם מסחר, גם שירותים, גם בית ספר.
מאיה פרנקפורטר: הנשים המבוגרות יותר שימרו יותר את הגישה המסורתית שהנשים לא יכולות להתרחק מהמתחם המשפחתי.
מאיה פרנקפורטר: היה להן מאוד חשוב לדבר על בית ספר לנערות, כי באיזה שלב נערות הפסיקו ללכת לבית הספר כי זה הצריך אותן לקחת תחבורה ציבורית ולהיות יותר מידי במרחב הציבורי ולכן הן הפסיקו ללמוד.
מאיה פרנקפורטר: הבקשה היתה לעשות בית ספר לבנות בתוך תחומי הישוב, כדי שבנות לא יצטרכו להפסיק ללמוד.
תמי סלע: האם התהליך הזה השפיע על התכנון?
מאיה פרנקפורטר: עדיין לא.
תמי סלע: האם יש דוגמה של מקרה שבאמת הסדנאות או האינפוט שקיבלתם מהנשים השפיע בשטח?
מאיה פרנקפורטר: אני מביאה חומר שהוא יחסית מהשנים האחרונות ואלה תהליכים מאוד ארוכים.
מאיה פרנקפורטר: אני יכולה להביא את הדוגמה של עיסו ואייה שבסופו של דבר הגענו לתכנית שהיא מאוד מפורט ומקיפה.
מאיה פרנקפורטר: הגשנו אותה לעירייה ועכשיו העירייה לקחה על עצמה לתכנן בעיסוויה.
מאיה פרנקפורטר: יצאנו מהתמונה אבל כן הגשנו תכנית שלקחה בחשבון גם צרכים של נשים.
מאיה פרנקפורטר: למשל, אנשים אמרו שבגלל הצפיפות הגדולה, הן צריכות להיות מכוסות גם בתוך ביתן כי השכנים יכולים להשקיף לתוך הבית.
מאיה פרנקפורטר: אפילו בתוך הבית הפרטי הן לא יכולות להוריד את כיסוי הראש.
מאיה פרנקפורטר: לכן צריך לחשוב על פחות צפיפות אבל זאת צפיפות ממש קיצונית.
מאיה פרנקפורטר: גם הגנים הציבוריים צריכים להיות בתוך השכונות.
מאיה פרנקפורטר: לנשים יהיה מאוד קשה להגיע לאיזה פארק ציבורי שמרוחק מהבתים שלהן והוא מרכזי יותר.
מאיה פרנקפורטר: אז לעשות גינות כיס אבל שלא יהיו בהם פינות מסתור.
מאיה פרנקפורטר: המרחבים שנשים משתמשות בהם יהיו חשופים לעיניי כל ולא נסתרים מעיניי המשפחה.
ורד סוויד: יש פה סתירה בין צרכי התושבים לבין צרכי נשים בראייה מגדרית.
ורד סוויד: בית ספר נפרד הוא טוב לגברים, לא לנשים.
מאיה פרנקפורטר: זה בדיוק מה שרציתי לומר.
מאיה פרנקפורטר: התפר הדק הזה שבין שימור לשינוי, באיזה מקום אנשים אמרו שהתכנון הזה לא משנה את התפיסה המגדרית אבל הוא כן מרחיב את צעדיהן.
מאיה פרנקפורטר: הוא כן מאפשר להן להרחיב את המרחב הציבורי שלהן.
מאיה פרנקפורטר: זה אולי בקטן, אולי קרוב לבית בהתחשב במגבלות, אבל זה כן הרחבה של המרחב הציבורי שהוא מאוד מצומצם.
יעל היימן: בוקר טוב לכולם.
יעל היימן: קודם כל אני רוצה לומר שארזה היתה המנחה שלי בתואר השני.
יעל היימן: אני לא ידעתי שהיא תדבר כאן אבל לי זה מאוד נעים.
יעל היימן: באמת כל מה שהיא אמרה מתקשר.
יעל היימן: בעצם בית שמש מתייחסת בתכנון לאוכלוסיות שונות.
יעל היימן: כל הזמן אנחנו מנסים להתאים בתכנון את הראייה של התפיסה השונה בין האוכלוסיות, לתכנון השונה שצריך להיות בין השכונות השונות.
יעל היימן: כיום אנחנו תכננו 14,000 יחידות דיור עבור מגזר חרדי.
יעל היימן: הדרישה של הבחנה בין המינים היא דרישה מאוד מאוד חשובה במגזר החרדי ויש לה השפעות על התכנון.
יעל היימן: בשכונות החדשות אנחנו התייחסנו גם לנושא הצפיפות, כמו שארזה ציינה, אבל לא בהתייחסות של יחידות דיור לדונם אלא בהתייחסות של מספר אנשים לדונם.
יעל היימן: אנחנו מדברים על מגזר חרדי.
יעל היימן: יחידת דיור היא גדולה, משק הבית מאוד גדול.
יעל היימן: אם הממוצע של משרד הפנים מדבר על 5.5 נפשות במגזר החרדי, המציאות מדברת בשכונות הקיימות 20 שנה על 7.5 נפשות.
יעל היימן: אנחנו לא יכולים להתייחס ל-5.5.
יעל היימן: במגזר הכללי הממוצע עומד על 3.2 ואצלנו זה 4.
יעל היימן: יש פער של פי 2 במספר הנפשות שחיות.
יעל היימן: אם אני לוקחת שכונה של 1,000 יחידות דיור במגזר הכללי יש לנו 4,000 נפשות ו-8,000 באוכלוסייה החרדית.
יעל היימן: אנחנו מדברים על 6,000 ילדים לעומת 2,000 ילדים.
יעל היימן: אני מדברת על 120 כיתות בשכונה של מגזר חרדי, לעומת 60 כיתות בגזר הכללי.
יעל היימן: הדברים האלה הם משמעותיים בתכנון ואני חייבת לקחת אותם בחשבון.
יעל היימן: כמובן שיש התייחסות בנושא הזה של המרחב הציבורי לנשים.
יעל היימן: אנחנו גם מתייחסים למוסדות חינוך.
יעל היימן: מוסדות חינוך לבנות הם מוסדות שקולטים את כל המגזרים החרדיים.
יעל היימן: לעומת זאת, בבנים, מוסדות החינוך מתפצלים לתלמוד תורה חסידי, תלמוד תורה ליטאי ותלמוד תורה ספרדי.
יעל היימן: אצל הבנות אנחנו מתייחסים לכלל האוכלוסייה והבנות לומדות יחד.
יעל היימן: יש, אבל לא כל-כך.
יעל היימן: גם בבתי ספר "בית יעקב" הרגילים יש אחוז של ספרדים שנכנס.
יעל היימן: נכון שהם יכולים להגביל ל-35% - - -
יעל היימן: אנחנו יודעים על כל מיני, אבל אני מדברת על "בית יעקב" החינוך העצמאי.
יעל היימן: נכון שפותחים גם בתי ספר של "מעין החינוך התורני", אבל אני מדברת באופן כללי על מגזרים שמתאחדים בו בנות.
יעל היימן: לכן קודם נבנה בית ספר לבנות ואחר-כך נגיש בקשות לבנים.
יעל היימן: נכון מבחינת המשאבים לא לבנות דברים קטנים אלא לבנות משהו אחד גדול.
יעל היימן: מבחינת החלוקה של המשאבים העירוניים זה נכון.
יעל היימן: מבחינת התעסוקה.
יעל היימן: הרבה תעסוקה לנשים היא בתוך הבתים.
יעל היימן: אנחנו ניתן בתכניות אפשרויות.
יעל היימן: אם יש לי ספרית שהיא לא פותחת את המספרה במרכז המסחרי אלא בתוך הבית.
יעל היימן: הן גם בוחרות את שעות העבודה בן 8 בערב עד 12 בלילה כי אלה השעות שהן מתפנות ויכולות לעסוק במשהו שהוא מפרנס.
יעל היימן: אנחנו נאפשר את השימושים המעורבים האלה בדירות.
יעל היימן: אנחנו ניצור את השימוש החורג מראש באפשרות של התכנון על-מנת שהאישה תוכל לעבוד מתוך הבית.
יעל היימן: כמובן שיש את מרכזי התעסוקה בתוך השכונה.
יעל היימן: כבר היום יש לנו "מטריקס" ויש לנו "נטסורס" ויש לנו כל מיני מרכזים שנותנים אפשרות על-יד הבית, עם חדרי הנקה, עם מעון ליד, בצורה שמשלבת את הדברים.
יעל היימן: נשוב למרחב הציבורי.
יעל היימן: פה מדובר על מדרכות רחבות, שיהיה מקום לעגלה.
יעל היימן: שימוש בתחבורה ציבורית שמתאימה.
יעל היימן: גם בגינות המשחק יש את מרב ההתייחסות על-מנת שגינת משחק תהיה ברדיוס של .
יעל היימן: גינת משחק קטנה שהאחות יכולה לקחת את האח.
יעל היימן: בצורה כזאת אנחנו מדברים על 20 שנות פריון באוכלוסיה חרדית.
יעל היימן: כלומר, גם שכונה שהוקמה לפני 20 שנה אנחנו נראה בה היום ילדים בני שנתיים ובני שלוש משחקים.
יעל היימן: לעומת זאת, אם נלך למגזר הכללי, לא נראה את זה.
יעל היימן: זה מאוד משמעותי.
יעל היימן: אם העירייה אצלנו היום לקחה את כל השכונה הוותיקה וחידשה בה את גני המשחק, אתה תראה אותם עם מאות ילדים כי תקופת הפריון שונה ואנחנו חייבים להתייחס לדברים האלה.
יעל היימן: אני חושבת שזה חשוב, זה נכון וזה צודק להתייחס לתכנון ערים בפן המגדרי.
יעל היימן: תודה רבה.
יעל היימן: אני לא חרדית.
כרמית לובנוב: במגבלת הזמן ובהמשך ישיר לדברים שאמרת עכשיו לגבי נשים בדואיות ונשים חרדיות, אני אתייחס לשני דברים.
כרמית לובנוב: יש כאן גם בקשה לבדיקה אופרטיבית של חברות הכנסת הנמצאות באולם.
כרמית לובנוב: בשבועות האחרונים אנחנו מסיימות דוח מקיף ראשון שבוחן חמישה תחומי יסוד שמגדירים איכות חיים ואיכות סביבה ב-200 ישובים בארץ, ישובים מסוגים שונים.
כרמית לובנוב: חמשת התחומים הם: ביוב, נגישות תחבורה ציבורית, איכות מים, זיהום אוויר שנבדק אזורי ונושא של תכנון.
כרמית לובנוב: בכל ארבעת התחומים, למעט זיהום אוויר, יש הבדלים מאוד גדולים בין שני סוגי ישובים, בין ישובים יהודים לבין ישובים ערבים ובין ישובים מאשכולות עליונים לבין ישובים מאשכולות תחתונים.
כרמית לובנוב: בתחום התכנוני של שטחים ציבוריים פתוחים יש את הפערים הגדולים ביותר.
כרמית לובנוב: לדוגמה, במעל 50 ישובים יש אפס שטחים פתוחים לנפש.
כרמית לובנוב: 95% מהישובים שבהם יש אפס שטחים פתוחים לנפש, הם ישובים ערביים.
כרמית לובנוב: לזה מתקשר הדבר הבא.
כרמית לובנוב: לפני כשנה פרסם משרד השיכון מדריך הנחייה למתכננים שעובדים עם משרד השיכון, שבו יש הנחיה לגבי גינות ציבוריות.
כרמית לובנוב: בהנחיה הזאת של משרד השיכון, לישובים יהודים ההנחיה היא למינימום שטחים ציבוריים לנפש של 15 מ"ר, לישובים ערביים ולישובים חרדים, לנפש.
כרמית לובנוב: כן, כי זה משהו שצריך לבדוק ולהעלות את זה לדיון קונקרטי ולראות איך לשנות את זה.
כרמית לובנוב: זה פשוט דבר שלא יעלה על הדעת.
כרמית לובנוב: זה רק עכשיו פורסם בעיתון.
כרמית לובנוב: לפני חודש זה פורסם בעיתון הארץ.
כרמית לובנוב: אני אשמח לשלוח לך.
כרמית לובנוב: כתבתי על-כך גם במסמך הרקע ששלחתי לוועדה.
כרמית לובנוב: אני אקריא לכם את מה שכתוב: "משרד השיכון גיבש תקן תכנון גנים ציבוריים לפיו אדריכלים יתכננו שטח קטן יותר של גנים ציבוריים ושטחים פתוחים בישובים ערביים וחרדים בישראל לעומת ישובים יהודים.
כרמית לובנוב: לפי ההנחיות, בעיר ישראלית רגילה יש לתכנן 15 מ"ר של גנים לנפש ואילו בערים חרדיות וערביות, 10 מ"ר גנים לנפש בלבד".
כרמית לובנוב: זה, יחד עם הפערים שמצאנו, שנסקרו על פני עשור שנים - - -
כרמית לובנוב: ברור.
כרמית לובנוב: זה גם בלמ"ס.
קריאה: של מי ההנחיה?
כרמית לובנוב: זאת הנחיה של משרד השיכון.
כרמית לובנוב: זה פורסם רק לפני חודש.
כרמית לובנוב: היא פורסמה בעיתון.
כרמית לובנוב: אנחנו לא ידענו ולא הצלחנו לאתר אותה.
סיגלית רחמן: אני מהחברה להגנת הטבע ובעוונותיי הייתי חברת ועדה.
סיגלית רחמן: מדובר על תדריך הקצאת קרקע לצרכי ציבור, מסמך שאושר בממשלה מ-2005.
סיגלית רחמן: משרד השיכון, יחד עם משרד הפנים - - -
סיגלית רחמן: זה כן זה.
סיגלית רחמן: זה עדכון לתדריך הקצאת קרקע לצרכי ציבור 2005 שאושר בממשלה.
סיגלית רחמן: למיטב ידיעתי, גם המסמך הזה, אבל לא ליוויתי אותו בשלב הזה והוא אושר.
סיגלית רחמן: בתדריך הקצאת קרקע לצרכי ציבור יש מפרט שמדבר על 22 מ"ר לנפש, אבל לפי קטגוריות שונות של סוגים של שטחים פתוחים, החל משטחים גדולים של פארקים לאירועים גדולים, סגנון פארק רעננה.
סיגלית רחמן: אחר-כך פארקים בגודל בינוני, לדוגמה גן סקר בירושלים.
סיגלית רחמן: אחר-כך, גנים שכונתיים וגינות כיס שהוזכרו פה.
סיגלית רחמן: גינות קטנות שיש בהן מתקני משחק.
סיגלית רחמן: רק ברמה השכונתית ומטה, זה המקומות שבהם יש את גני המשחק והמקומות שבהם הילדים משתמשים בהם.
סיגלית רחמן: צריך לזכור שלכל המערך הזה יש עלויות תחזוקה מאוד גדולות עבור הרשות המקומית.
סיגלית רחמן: העבודה שמוזכרת פה של משרד השיכון ושהיו שותפים לה עוד משרדים ממשלתיים, הוביל אותה פרופ' גדעון שריג ותמי טרוג מהטכניון.
סיגלית רחמן: בעצם עשתה מחקר שימושים ואמרה שהקצאת הקרקע הזאת לא מתאימה לישובים ערבים, חרדים ולא לפריפריות בדרום ובצפון, מקומות עם אקלים מאוד קשה.
סיגלית רחמן: היא ניסתה לתת רזולוציה.
סיגלית רחמן: העובדה ששם השטח יותר נמוך היא בדיוק בשביל לאפשר את הכמות הגדולה יותר של גינות כיס וגינות שכונתיות.
סיגלית רחמן: הוזכרה פה עיריית בית שמש.
סיגלית רחמן: זה בדיוק מה שהאוכלוסייה הזאת מבקשת.
כרמית לובנוב: אני חושבת שזה פירוש מאוד חלקי כי גם גדעון שריג, בעקבות פרסום הכתבה, נסוג מההמלצה.
ענת בר-כהן: צהריים טובים לכולם.
ענת בר-כהן: אני מאוד שמחה להיות פה כי אני מרגישה שאני פה בעצם בכובע משולש.
ענת בר-כהן: גם חקרתי את חוק התכנון והבניה ובמהלך העבודה שלי היתה איזו הסתעפות להיבט המגדרי של חקיקת החוק וגיליתי כמה דברים מעניינים.
ענת בר-כהן: אני גם הממונה על מעמד האישה במשרד להגנת הסביבה ואני גם מתכננת סביבתית, חברת ועדות תכנון ומקבלת החלטות ומעבירה משובים לגבי התכנון בפועל.
ענת בר-כהן: אני חושבת שזאת הזדמנות.
ענת בר-כהן: אני לא יודעת אם אנשים מודעים אבל הדיון החשוב הזה הוא בעצם סגירת מעגל.
ענת בר-כהן: כשהעבירו את חוק התכנון והבנייה בעצם בפעם הראשונה בארץ, אולי גם בעולם, עלה כל הנושא של חשיבות ייצוג הנשים בוועדות ובהחלטות וכל הנושא של תכנון מגדרי.
ענת בר-כהן: יש על זה הרבה חומר ולא ארחיב עכשיו.
ענת בר-כהן: אני רק רוצה לצטט מדברי חברת הכנסת בבא אידלסון ז"ל: "אני מדגישה שיש לדאוג לכך שגם נשים תיוצגנה בוועדות אלה.
ענת בר-כהן: טבעי הדבר שסומכים על האישה בכל הנוגע לתכנון הבית והנהלת המשק אבל צריך לשתף אותה גם בתכנון הכללי של בניין עיר ושכונה".
ענת בר-כהן: למרות שניסו להתעלם והיתה התנגדות, בקריאה האחרונה של החוק בכנסת הכניסו שבמועצה הארצית תהיה גם נציגות נשית.
ענת בר-כהן: זאת הפעם הראשונה שהיה דבר כזה, אחרי שבוועדה שדנה לא הסכימו.
ענת בר-כהן: עכשיו נעבור לימינו ולעניינו.
ענת בר-כהן: אני מסייגת מראש שאני מדברת בהכללות.