GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאירה בסוק: נכון, בדיוק.
בני פפרמן: צריך להבין - - -
בני פפרמן: אני רק רוצה - - -
מאירה בסוק: זה דבר שכל כך יכול לעזור.
הדס אגמון: אני לא חושבת שאנחנו - - - אני חושבת שהרצון המשותף פה, יש פה פורום שכולו, ההתכוונות של כולם היא אותה התכוונות.
הדס אגמון: אני לא עושה ועדת ביקורת או זה, אני יכולה להגיד שאני מבינה שכולם מגויסים, אנחנו ביררנו, היה שיג ושיח מתמשך על התקנות, שמגיע עכשיו באמת, אם להשתמש שוב במונח, לישורת האחרונה, יש לנו ישיבה בשבוע הבא לליבון קצוות אחרונים.
הדס אגמון: אני מבינה שעיקר הזמן היה נדרש לאיזה שהיא עבודת הכנה שהביטוי שלה הוא בתקנות אבל זה הרבה מעבר.
בני פפרמן: שר הכלכלה.
הדס אגמון: אז אנחנו מקווים לסגור את הדברים בזמן הקרוב.
הדס אגמון: אנחנו מחויבים לפרויקט, כמו כולם פה.
הדס אגמון: מעבר לזה אין לי מה להוסיף.
קריאה: לא, התמ"ת.
הדס אגמון: באופן שגרתי תקנות של משרדי הממשלה עוברות שלב של דיון עם משרד המשפטים, אבל התקנות הן תקנות של המשרד.
הדס אגמון: כן, אנחנו מגיבים, מחזירים למשרד, לפעמים יש דברים שדורשים הבהרות.
הדס אגמון: עכשיו אנחנו לקראת ישיבה בשבוע הבא לליבון מחלוקות.
הדס אגמון: לא, הם באים אלינו לפגישה בשבוע הבא, ב-18.
הדס אגמון: אנחנו מקווים ששם ייפתרו הדברים.
הדס אגמון: אלה דברים של יישום, זה לא צריך לעכב את ה - - -
מאירה בסוק: בשנה שעברה זה נתקע אצלכם ואז אתם רבתם איתם מי יעשה מה.
מאירה בסוק: הכול כתוב בפרוטוקול.
מאירה בסוק: אני כאילו עוצמת את העיניים ואני אומרת 'זה אותו דבר', כאילו לא קרה כלום.
מאירה בסוק: עדיין הם מתווכחים על ה - - -
הדס אגמון: אני לא יודעת.
מאירה בסוק: תסתכלי בפרוטוקול.
הדס אגמון: בסדר, אני מוכנה לבדוק שוב את הפרוטוקול, אני יודעת שיש - - -
מאירה בסוק: אני לא חושבת שאתם הייתם אשמים, אבל זה מה שהיה בשנה שעברה.
הדס אגמון: אני לא מחפשת אשמים, אני יודעת ש - - -
טלילה שחל-רוזנפלד: בשירות המדינה קודם כל החוק לא רלוונטי אלינו, אבל כן אני חושבת שכדאי לשתף קצת מהניסיון שלנו.
טלילה שחל-רוזנפלד: אנחנו מקיימים תחרות שנקראת אות המעסיק המתקדם מדי שנה, בכל משרדי הממשלה.
טלילה שחל-רוזנפלד: בעבר היינו עושים את זה גם עם שדולת הנשים, איגוד התעשיינים, רשויות מקומיות, ומתוך כל סקטור היה נבחר מישהו שהיה זוכה בפרס.
טלילה שחל-רוזנפלד: בשנים האחרונות אנחנו עושים את זה לבד, בין היתר בגלל החוק שאמור לדאוג לגופים האחרים.
טלילה שחל-רוזנפלד: אני חושבת שזה מאוד חשוב ועדיין צריך לקחת בחשבון שיש לזה את המגבלות שלו.
טלילה שחל-רוזנפלד: אצלנו גם לא נותנים כסף, אז יכול להיות שבגלל זה זה גם פחות מתמרץ.
טלילה שחל-רוזנפלד: נותנים אות בטקס מאוד מכובד על ידי נציב שירות המדינה, ומשרדים שמעוניינים וזה חשוב להם, זה מאוד מתמרץ אותם, משרדים שלא כל כך אכפת להם הנושא, זה לא מה שיעזור בעניין.
טלילה שחל-רוזנפלד: זאת אומרת צריך לעשות גם פעולות אחרות משלימות.
טלילה שחל-רוזנפלד: עוד דבר קצת שרציתי להתייחס.
טלילה שחל-רוזנפלד: בקטגוריות פה, שראיתי שהועברו לעיוננו אני חושבת שכדאי כן לשים לב גם לנושא של טיפולי פוריות, שמופיע פה רק תחת נשים וזה רלוונטי גם לגברים - - -
קריאה: הכול רלוונטי לגברים ונשים.
טלילה שחל-רוזנפלד: קודם כל הרבה דברים פה, אנחנו בכלל מאוד במגמה של לעבור לזכויות הורים ולדיבור על הורים ופחות על נשים.
טלילה שחל-רוזנפלד: אנחנו עובדים מאוד קשה כדי להכניס את הגברים הביתה, מה שגם מאפשר לנשים להישאר לפעמים שעות יותר ארוכות וגם אני מאוד מקווה שאולי ישנה קצת את שוק העבודה.
טלילה שחל-רוזנפלד: ברגע שגברים יהיו יותר בבית הם אולי פחות יקבעו את הישיבות לשעות המאוחרות.
טלילה שחל-רוזנפלד: אז קודם כל זה מאוד נכון וצריך להתייחס לכל המקרים, אנחנו נותנים מענה תמיד גם לזוגות חד מיניים וגם לחד הוריות ובאמת מכל הסוגים ומכל המינים, אבל עדיין יש הרבה מאוד במבנה של המשפחה המסורתית ועדיין בדרך כלל התפיסה היא שהנטל של גידול הילדים הוא על האישה, גם אם זה לא ככה בפועל.
טלילה שחל-רוזנפלד: זאת אומרת כשמגיעים לוועדת מכרזים או לריאיון עבודה, גם אם זו מישהי שככלל מסוגלת להישאר בשעות מאוחרות ההנחה הראשונית היא שאם יש לה ילדים קטנים כבר תהיה לה איזה שהיא בעיה.
טלילה שחל-רוזנפלד: זה משהו שאסור לשאול ולא שואלים, אבל זה נמצא איפה שהוא ברקע, ולכן זה משהו שמאוד מאוד חשוב לנו להילחם בו.
טלילה שחל-רוזנפלד: אני רואה את זה מופיע הרבה גם בקריטריונים ואני חושבת שמאוד חשוב לתת על זה את הדגש.
אינה דוד- סולטנוביץ: רק שתי אמירות כלליות.
אינה דוד- סולטנוביץ: אחת, לגבי בכלל כל הנושא הזה של מתן פרסים למעסיקים על זה שהם מקדמים נשים.
אינה דוד- סולטנוביץ: אני חושבת שזה דבר שהוא צריך להיות ואני מקווה מאוד שאולי מענק כספי כן יסייע ואחד הדברים שאני שמה ככה למחשבה לעתיד זה באמת לראות איך ממצבים את הדבר הזה.
אינה דוד- סולטנוביץ: אני מקווה שאם המעסיקים לא מבינים לבד את היתרונות שקיימים בהעסקת נשים אז לפחות התחרות וזכייה בפרס תהיה וכמובן שאנחנו עומדים לרשותכם, בני, לראות אם אנחנו נוכל לעזור לקדם את העניין כמה שיותר מהר.
יעל יצחקי: אנחנו פיתחנו כלי לפני כמה שנים כבר שנקרא מדד נט"ע שזה בדיוק על הדברים האלה.
יעל יצחקי: יש לו חמישה פרמטרים.
יעל יצחקי: אגב, אין שום סיכון בניהול של תרבות ארגונית שיותר ממוקדת נשים ואני יותר מתכוונת לא לנושא של הורות אלא למה נשים צריכות כדי להתקדם בעולם העבודה, שדברים כאלה הם לטובת הארגון ולטובת האישה.
יעל יצחקי: כשאנחנו מדברים על ארגון שוויוני למשל ומישהו חושב שאם דלתו פתוחה אז נשים תיכנסנה דרך הדלת הזאת בדיוק כמו גברים, אלה דברים לא נכונים.
יעל יצחקי: זאת אומרת צריך להיות פרו אקטיבי עם נשים.
יעל יצחקי: אני אדבר מאוד בקצרה על הקריטריונים.
יעל יצחקי: חמשת הקריטריונים כוללים את השאלות, האם קולן של נשים נשמע בארגון, כלומר האם הן מסוגלות לדבר בישיבות צוות, האם הישיבות מנוהלות בצורה כזאת שנשים לא חוששות לדבר.
יעל יצחקי: נושא שני הוא הערכה על פי הישגים ולא על פי שעות נוכחות במשרד, שאנחנו יודעים ששעות ארוכות מתוגמלות ובטח הגברים הם אלה שנשארים שעות ארוכות.
יעל יצחקי: אפשרויות קידום והתפתחות בארגון, שראיתי שזאת אחת התקנות של התמ"ת גם.
יעל יצחקי: שכר שווה לנשים וגברים וסעיף נוסף זה ארגון שפועל נגד הטרדה מינית.
יעל יצחקי: אני מבינה שתמ"ת קבע שארגון לא יקבל את המענק אם היה שם נושא של הטרדה מינית, אבל אנחנו מדברים על משהו שהוא הרבה מעבר.
יעל יצחקי: זאת אומרת לוודא שאין אווירה עוינת, שהממונה אכן עברה את ההכשרה שהיא צריכה לעבור.
יעל יצחקי: אנחנו העברנו את מדד נט"ע בכמה ארגונים, מצאנו כמה דברים ששותפים לארגונים האלה, למשל ישנו פער בין תפיסת המנכ"ל שהשכר הוא שווה לכולם, לבין זה שרוב הנשים חשבו שהשכר לא שווה.
יעל יצחקי: בנושא של הטרדה מינית, כאמור יש תופעות של אווירה עוינת, בדיחות סקסיסטיות שנשים גם לא יודעות איך להגיב.
יעל יצחקי: יש חוסר בהירות גם לגבי גברים איך נכון להתנהל אבל גם לגבי נשים, הן לא יודעות למשל שעל פי חוק ברגע שזה שטח אפור הן אמורות להגיד 'לא, את זה תפסיק'.
יעל יצחקי: אז הנושא הזה של הדרכה, חשוב שיהיה לכולם.
יעל יצחקי: אין מודעות לזה שלנשים הרבה יותר קשה להציע את עצמן לתפקיד.
יעל יצחקי: כמו שאמרתי, מישהו יכול להציע תפקיד ולהגיד 'בואו תיגשו למכרז', אבל נשים הרבה פחות ניגשות למכרזים האלה, אז גם את זה צריך לדעת איך לעודד.
יעל יצחקי: בנט"ע זה בדיוק מה שאנחנו יודעות לעשות.
יעל יצחקי: יש לנו את המודעות המגדרית של איך לפעול נכון בנושאים האלה, איך לשים את הזרקור לאנשים שהם לא שוביניסטים מלידה אבל באמת אין להם מודעות של למה נשים צריכות סוג של יחס שונה, ואני לא מדברת על אפליה מתקנת אלא באמת על הבנה מגדרית.
יעל יצחקי: אני מאוד רציתי לגשת למכרז, המכרז היה פשוט ברמה הטכנית בלתי אפשרי ואז חברנו - - -
יעל יצחקי: בתור ספק.
יעל יצחקי: כי אני חושבת שמדד נט"ע בדיוק מתאים.
מאירה בסוק: למה אי אפשר היה לגשת?
יעל יצחקי: אפשר היה לגשת, אבל הוא היה דרקוני.
יעל יצחקי: חברנו לבי די איי קופאס, שהם היו אמורים להביא את כל החלק הטכני, כי לי אין את החלק הטכני, יש לי את החלק של ההבנה המגדרית, בסוף פשוט נשברנו.
יעל יצחקי: זאת אומרת זה היה משהו כל כך דרקוני, כל כך מאיים, עם אלף סעיפים שגם יכולת להגיד שם שאתם בוחרים חלק ממה שאנחנו מציעים, אבל בעצם אני אחויב לעבוד עם מישהו אחר שאני בכלל לא רוצה לעבוד איתו.
יעל יצחקי: כאילו זה היה משהו בלתי אפשרי ובסוף ויתרתי.
מאירה בסוק: מי הוציא את המכרז הזה?
מאירה בסוק: זה אתם?
בני פפרמן: אנחנו, כן.
מאירה בסוק: ולמה?
בני פפרמן: אני יכול להגיד מה - - -
מאירה בסוק: כי אחרת אף אחד לא ייגש, אם את לא ניגשת אז לא ייגשו אחרים.
בני פפרמן: אני ברשות
בני פפרמן: כם רוצה להתייחס לעניין של המכרז.
בני פפרמן: ראשית, במכרז נקבעה מתודולוגיה ואמות המידה ואנחנו לא הולכים על שיטת נט"ע.
בני פפרמן: לא הולכים על הדבר הזה.
בני פפרמן: תפיסת העולם של המכרז, זה המוטו המרכזי, איזון חיי משפחה.
בני פפרמן: זו תפיסת העולם.
בני פפרמן: נכון שחלק מהדברים שאת מדברת עליהם נמצאים כפרמטרים בתוך הנושא הזה, אבל התפיסה היא הרבה יותר רחבה.
בני פפרמן: אבל זה לא מונע ממך, להיפך, אנחנו ראינו אותך כגוף פוטנציאלי לעשות את הדבר הזה, אבל במידה שגופים יבואו עם הידע שלהם, שזה מבורך בפני עצמו, בסופו של דבר הם יצטרכו לספק את השירות שאנחנו מבקשים.
יעל יצחקי: זה בסדר גמור, עם זה לא הייתה לי בעיה.
בני פפרמן: בסדר, אנחנו הרי לא נעשה עכשיו את הסשן.
בני פפרמן: עכשיו, כפי שאנחנו הבנו את מי שלא הגיש, היו שלושה ארבעה גופים שהם היו פוטנציאליים ואיתם אנחנו דיברנו ומה שבעצם הפריע להם זה לא הסעיפים.
בני פפרמן: אגב, יש הליך מאוד מסודר שאפשר לדבר איתנו, לבוא, לכתוב שאלות, זה הליך מאוד מסודר, אני לא חושב שזה צריך להבהיל, אלא אם כן זה מישהו שלא מנוסה.
בני פפרמן: מה שקרה, שרוב הגופים בעצם טענו טענה אחת פשוטה, שמכיוון שצריך לבוא לעסק עצמו ולעשות את העבודה הם לא ידעו לתמחר כמה שעות צריך לעסק הזה, וזה מה שהפיל את הדבר.
בני פפרמן: לכן הפקת הלקחים עכשיו במכרז הזה הייתה לנו פעם ראשונה אומדן של השעות שאנחנו חושבים שצריך.
בני פפרמן: חשבנו שהקבוצות בעצם יכירו טוב את המאטריה ויש להם ניסיון והם יגידו 'אוקי, מהניסיון שלנו אנחנו חושבים שפעילות כזאת בעסק הזה אמורה להיות שלוש שעות', כי זה משהו שהוא הרבה יותר מורחב.
בני פפרמן: מסתבר שהגופים שעמדו להתמודד אמרו 'אנחנו מצטערים מאוד, מכיוון שזה בסיס התחשיב לא ידענו לומר ולא קבעתם את זה', אז לכן מה שעכשיו עשינו, זה ועוד כמה דברים, זה הדבר המרכזי, אנחנו הודענו להם מה אנחנו חושבים על ה - - - וגם שינינו קצת את צורת ההתייחסות כדי שהם לא ייקחו על עצמם יותר מדי סיכון, אנחנו ניקח על עצמנו את הסיכון.
בני פפרמן: נראה לי שעכשיו זה יותר טוב.
בני פפרמן: כל מי שרואה את עצמו כמתאים, בקרוב מאוד ייצא המכרז, בין שלבד ובין שבשילוב עם גופים אחרים, יבורך.
בני פפרמן: אני מקווה שעלינו על הנקודות המרכזיות.
בני פפרמן: אגב, עוד דבר, הורדנו גם חלק מהשירותים.
בני פפרמן: זה היה אמור להיות איזה קומפלקס ענק, גם ימי עיון, כל מיני דברים שלא היו ליבת הדברים, ורצינו פעם אחת לעשות תחת קורת גג אחת את כל הדברים.
בני פפרמן: דר' יצחקי, את מכירה את המכרז.
בני פפרמן: רצינו לשים את כל הדברים תחת קורת גג אחת, פעם אחת בצורה מאוד מסודרת, שיהיה ברור שאנחנו מקבלים את כל השירות, אבל זה גם הפחיד את הגופים, הם אמרו 'אנחנו לא מתמחים בעניינים אחרים, אנחנו מתמחים בתחומים מסוימים', אז גם את זה הורדנו, פיצלנו את זה עכשיו והחזרנו את זה.
בני פפרמן: אני אומר שוב, יש נוהל של שאלות, שואלים שאלות ואז מקבלים תשובות ואם צריך אז גם נפגשים לפעמים.
בני פפרמן: זה לא משהו שפסול, אלה דברים שמי שעוסק בזה בשגרת הימים יודע שזו הדרך שהממשלה נוהגת.
בני פפרמן: אני אומר שוב, המכרז לטעמי הוא מכרז מצוין.
בני פפרמן: הוא מבהיל, כי הוא מבקש פעם ראשונה מספקים 'אנא התייחסו ברצינות, עשו את העבודה'.
בני פפרמן: זה באמת אחד המכרזים המורכבים שרעות בנתה איתי ביחד, זה משהו מאוד מורכב, אבל אנחנו יודעים מה אנחנו קונים.
דלית אזולאי: בני, הוא אמור לצאת אחרי התקנות?
בני פפרמן: לא, זה לא קשור, הוא יוצא עכשיו.
בני פפרמן: לא דיברנו על הדבר הזה, אנחנו נמצאים בשנה מאוד מיוחדת, זה גם עיכב חלק מהדיונים בנושא של התקנות, אי אפשר היה לדבר בכלל על התקנות בגלל השנה המיוחדת הזאת.
בני פפרמן: זה לא קשור אחד לשני.
בני פפרמן: אנחנו עכשיו נצא ואני בטוח שנקבל גם אישור בוועדת חריגים לדבר הזה.
בני פפרמן: כל פעילות צריכה אישורים של ועדת חריגים, אני אפעל עכשיו כדי לקבל את הדבר הזה.
בני פפרמן: (חילופי יו"ר, היו"ר חנין זועבי)
עדי גולדינר: לגבי מה שאמרת, לפי מה שזכור לי מהישיבה הקודמת כן יש התייחסות, אבל אני מניחה שמשרד הכלכלה יתייחס לזה ביתר פירוט.
עדי גולדינר: אני רציתי לשאול שאלה, בהמשך למה שהיה בישיבה הקודמת.
עדי גולדינר: לפני כשנה עלתה הצעה שמכיוון שאחת המטרות המרכזיות של החוק זה באמת להעלות את המודעות ולעודד העסקת נשים, הייתה הצעה להשתמש בתקציב לעשות איזה שהוא קמפיין ציבורי ורציתי לשאול אם העניין הזה נבחן ואם יש כוונה לעשות אותו, וגם אם לא, האם יש אפשרות שאם, לא עלינו, התקנות יתעכבו והחוק לא ייושם עד סוף שנת התקציב הנוכחית, האם יש אפשרות כן לנסות לעשות משהו מהסוג הזה.
עדי גולדינר: אני לא זוכרת, זה עלה בדיון.
מאירה בסוק: אפשר אולי באמת להשתמש בכסף שלא השתמשתם לעשות בזה את הקמפיין.
עדי גולדינר: זה מה שאמרתי.
בני פפרמן: אל"ף, כסף שלא השתמשנו בו זו פרוצדורה לקבל אותו מחדש.
בני פפרמן: אני לא אומר שהאוצר לא יכול, אבל זה לא משהו, זאת הרשאה להתחייב לכל שנה, מניסיוני רב השנים זה משהו שיהיה בתנאים מאוד מסוימים.
בני פפרמן: אז זה דבר ראשון.
בני פפרמן: עכשיו לגבי הנושא של הקמפיין, להזכיר לכם, זה היה רעיון מצוין ושמחנו, אבל רצינו שהוא יהיה בסמיכות לאירועים.
עדי גולדינר: כן, אבל הבעיה של נשים להשתלב במקומות עבודה היא נמשכת, זה לא משהו ש - - -
בני פפרמן: לא, אבל הקמפיין הזה נועד לכוון, זה לא רק קמפיין להעלאת מודעות לנושא הזה, אלא הוא קמפיין שנועד גם לומר בקצה, 'תוך זמן קצר מתחילה להיות פעילות מכוונת לנושא הזה'.
בני פפרמן: מכיוון שזה לא קרה, ואתם רואים את השנה הזאת, אז בסדר, אז גם לא יצאנו לקמפיין.
בני פפרמן: אפשר עכשיו לשקול את זה, גם אז אמרנו שזה נראה רעיון טוב.
בני פפרמן: (חילופי יו"ר, היו"ר עליזה לביא)
בני פפרמן: האוצר, אם מותר לי - - -
בני פפרמן: האוצר שמר בקפדנות על התקנה הזאת במשך שנים.
בני פפרמן: מה שקרה עכשיו זה הקיצוצים האחרונים שהם קיצוצי פלאט על כל המערכת וגם קיצצו את זה.
בני פפרמן: אגב, גם אם היינו משתמשים בזה הם גם היו מקצצים, כמו שהם מקצצים בכל מקום אחר.
עליזה לביא: עורכת סלנט, משרד הכלכלה.
יעל סלנט: רק שני דברים קטנים.
יעל סלנט: דבר ראשון, כמו שציין בני, לאור התלונות שעלו כאן, נמסר לוועדת מכרזים שבאמת המכרז עובר איזה שהיא בחינה, כמו שאמר בני, וזה משהו שחשוב לציין, לאור זאת שבאמת לא ניגשו מציעים.
יעל סלנט: הדבר השני שרצינו לציין, בהקשר לזה שעברה שנה מאז הוועדה הקודמת, זה נכון, אבל כן חשוב לזכור גם שהייתה תקופת בחירות באמצע, שזו תקופה שקצת יותר קשה לקדם בה דברים, שרים התחלפו ועכשיו באמת אנחנו ממש בישורת האחרונה מול משרד המשפטים ואני לא חושבת שנכון להטיל על משרד המשפטים את האשם.
ליאת גור: שלום.
ליאת גור: בסדר, תודה.
ליאת גור: היא הייתה המרצה שלי.
ליאת גור: אני רוצה לדבר קצת על העסקים הקטנים והבינוניים במגזר העסקי.
ליאת גור: מאוד קל להגיע למגזר הציבורי בענייני מגדר ולארגונים הגדולים אצל התעשיינים, אבל צריך לזכור ש-99% מהעסקים במגזר העסקי הם עסקים קטנים ובינוניים, אם זה בדפוס, או טקסטיל, או מכון של קוסמטיקאית, ואליהם מאוד מאוד קשה להגיע ומי שיושב שם אלה לא אנשים שסיימו לימודי מגדר, רחוק מזה, המודעות שם, ואני יודעת כי אנחנו מייצגים את העסקים האלה, היא מאוד מאוד קטנה.
ליאת גור: הפערים שם בין גברים לנשים הם מאוד גדולים ואני חושבת שלפני שמעניקים פרס, שאנחנו נברך על זה ואנחנו גם מזמינים פה את כל הארגונים והעמותות להשתמש בנו כצינור להגיע לכל העסקים הקטנים האלה, צריך לחשוב איך מגיעים אליהם ואיך מעלים את המודעות כדי שבכלל יוכלו להגיש מועמדות לפרס כזה.
ליאת גור: אני באמת תומכת בדברים של שדולת הנשים, שצריך לעשות איזה שהוא קמפיין וצריך להגיע לכל אותם עסקים.
ליאת גור: 50% מהמועסקים במגזר העסקי הם בעסקים קטנים ובינוניים, הם לא במפעלים הגדולים ששם יש אחראית על הטרדה מינית ושם יש הרבה מאוד מודעות ויש שם אפילו ייעוץ משפטי צמוד, הם דווקא בעסקים הקטנים שלא יודעים על הדברים האלה, שלא שומעים ואני חושבת שגם הוועדה וגם כל הארגונים פה צריכים להקדיש מחשבה איך אנחנו מגיעים אליהם, איך אנחנו מגיעים לכל מכון קוסמטיקה, לכל נגריה קטנה, ושם גורמים להעצמה של הנשים, לקידום שלהן ואז אולי גורמים להם להיות מועמדים לפרס כמו זה.
בני פפרמן: אני רוצה להתייחס לזה.
בני פפרמן: מי שיעיין באמות המידה יראה שיש התייחסות מאוד מפורטת למה שקראנו לו קטגוריות ארגוניות.
בני פפרמן: לעסקים קטנים יש אמות מידה קצת יותר פשרניות, כי ידענו שאנחנו לא יכולים לדרוש מהם, אז יש התייחסות ארוכה לכל הנושא הזה.
בני פפרמן: את מוזמנת להסתכל בזה.
בני פפרמן: יצרנו ארבע-חמש קטגוריות כדי בדיוק להתמודד עם הבעיה הזו והקדשנו לזה הרבה מאוד זמן.
בני פפרמן: לגבי קמפיין – בשעתו, אני רוצה להזכיר לכם, אמרתי שאנחנו נפעל באמצעות המוסד לביטוח לאומי.
בני פפרמן: יש טכניקה מצוינת שבה כל עסק מקבל פעם בשנה מכתב מהמוסד לביטוח לאומי על מה שהוא אמור לדווח, אז אנחנו משתמשים בזה, אנחנו מכניסים אגרת וזה מגיע ל-200,000 עסקים.
בני פפרמן: אגרת אישית.
בני פפרמן: גם עשינו את זה בהקשרים אחרים, זה משהו די יעיל.
בני פפרמן: פרט לזה אנחנו ננסה גם לעשות את הקמפיין, כמו שאמרתי.
ליאת גור: ואנחנו מזמינים אתכם להשתמש בנו גם כאיזה צינור לכל העסקים.
בני פפרמן: כן, אנחנו מתקדמים.
בני פפרמן: אבל צריך לסגור את התקנות.
בני פפרמן: כן, אבל צריך לסגור את התקנות.
בני פפרמן: כל המסיבות האלה, אין להן ערך אם התקנות לא יהיו.
רעות הררי: אני יכולה להתייחס?
רעות הררי: דווקא להיפך.
רעות הררי: אנחנו החלטנו לייחד לזה קטגוריה מיוחדת בפני עצמה.
רעות הררי: כן, יוענק מענק כספי ייחודי מטעם השר לקידום נשים שמשתייכות לאוכלוסיות שמתקשות להשתלב בשוק העבודה.
רעות הררי: התכנית תעסוק בקידום - - -
רעות הררי: זה לא מופיע במה שבפניכם.
רעות הררי: כן.
רעות הררי: למעשה מה ש - - -
רעות הררי: אני יכולה להרחיב קצת, אם את רוצה.
בני פפרמן: אפשר לשלוח אלייך את הניסוח המפורט יותר כדי שתראי את זה.
רעות הררי: במסגרת הקטגוריות האישיות.
גלי עציון: אני חייבת להגיד באמירה אישית, שאני ככה במסדרון מפעם לפעם ראיתי אותה והיא היתה נראית לי מאוד דודה ולאחרונה, היה לי הכבוד לטפל בהקמת ההקדש לזכרה, אז הכרתי קצת פנים אחרות ומעניינות.
גלי עציון: היא עלתה מרוסיה, מאוקראינה, היתה מעורבת בהקמת המדינה כמובן, היא היתה ממקימות מועצת הפועלות שלימים הפכה לנעמ"ת.
גלי עציון: עם קום המדינה, היא היתה חברה במועצת המדינה הזמנית, היתה אפילו יו"ר ועדת הסמל ודגל המדינה.
גלי עציון: היא היתה ממחוקקי ומנסות לקדם חוקים בכנסת הזאת, למשל, חוק שירות חובה לנשים בצה"ל, כמה אקטואלי היום, חוק שכר שווה.
גלי עציון: לכן אמרתי אקטואלי ביותר.
גלי עציון: היא ניסתה ללא הצלחה להביא להכרה בנישואים אזרחיים ולהקים בית-משפט לענייני משפחה.
גלי עציון: היא אפילו היתה שובבה משהו ונפרדה מבעלה וחיה כידועה בציבור עם פרופ' חיים הלפרין.
גלי עציון: אני רוצה להקריא לכם.
קריאה: שובבה?
גלי עציון: לימים ההם זה היה שובבה.
גלי עציון: אני רוצה להקריא לכם ציטוט שלה ממאמר של שושנה בורוכוב ב- 1934, בעיתון דבר: אתמול בבית מועצת הפועלות בתל-אביב, דיברה החברה בבה אידלסון על שוויון זכויות לנשים.
גלי עציון: היו באולם כ- 200 נשים שהקשיבו לדברי הנואמת.
גלי עציון: החברה אידלסון הדגישה את מעמדה הנחות של האישה בארץ ישראל לעומת הגברים.
גלי עציון: היא אמרה כי הגברים תופשים את מרבית המשרות.
גלי עציון: האם ידענו ששכרה של האישה במשק הוא פחות משני שלישים משכרו של הגבר?
גלי עציון: שאלה החברה אידלסון.
גלי עציון: האם שמנו לב שהמשרות היחידות שמאפיינות נשים היום הן עבודות שירות, חקלאות, משק בית, הלבשה ומזון.
גלי עציון: האם ידוע לנו שמספר הנשים העובדות קטן משמעותית ממספר הגברים.
גלי עציון: אז קצת התקדמנו, אבל עוד יש כמה דברים שנשארו מאוד רלוונטיים.
גלי עציון: אני רוצה לסיים במשהו נחמד.
גלי עציון: השנה לראשונה, נעמ"ת תחלק מלגות בהקדש שקם על שם בבה אידלסון, ובין השאר, ארבע מלגות לארבע דוקטורנטיות בתחום מדעי החקלאות והחיים, בתחומים של חקר הסרטן, של חקר ביו-טכנולוגי ועוד עשר מלגות לנשים בתארים ראשונים ותארים שניים ואני באמת חושב שהוועדה הזאת והאישה הזאת, בהחלט ראוי לציין אותה.
קרנית פלוג: תודה רבה.
קרנית פלוג: אני רק רוצה לציין שנמצאים אתי פה מבנק ישראל גם פרופ' נתן זוסמן, שהוא ראש חטיבת המחקר וניצה קסיר שהיא ראש תחום שוק העבודה ואת ניצן שהיא כלכלנית במחקר, אז הם גם שותפים לעבודה שנעשתה בבנק ישראל.
קרנית פלוג: אז אני רוצה להתחיל אולי עם איזה שהיא השוואה בינלאומית של מה קורה לגבי גיל הפרישה במדינות שונות, מהו התהליך ולאן הולכות מדינות אחרות.
קרנית פלוג: אחר-כך אני ארצה להתייחס לגיל הפרישה ויחס התחלופה, אני אסביר מה זה.
קרנית פלוג: אחר-כך להתייחס לעבודות שנעשו בבנק ישראל לגבי ההשפעה של שינוי שכבר נעשה בגיל הפרישה, על שוק העבודה, על ההשתתפות, על התעסוקה של נשים בגילאים הרלוונטיים.
קרנית פלוג: אחר-כך משהו על תעסוקת מבוגרים ואיך זה משפיע על תעסוקה בכלל וכמה מילים לסיכום.
קרנית פלוג: אז נתחיל עם תמונת המצב כפי שהיא היום.
קרנית פלוג: בעצם, היום גיל הפרישה לנשים בישראל הוא 62 ואתם יכולים לראות את ההשוואה הבינלאומית ובעצם אנחנו נמצאים בערך בחציון, מבחינת גיל הפרישה הנוכחי, פחות או יותר באמצע, בין מדינות שגיל הפרישה לנשים הוא 65, שזה די שכיח, לבין מדינות שגיל הפרישה הוא עדיין יותר נמוך.
קרנית פלוג: הרבה מאוד מדינות כבר נמצאות בתהליך הדרגתי של העלאת גיל הפרישה.
קרנית פלוג: זה בעצם הדבר השכיח.
קרנית פלוג: מה לגבי ההשוואה בין גילאי הפרישה של נשים וגברים, שוב, ב- 2010.
קרנית פלוג: מה שאפשר לראות זה שאצלנו הפער בין גיל הפרישה לנשים, לגיל הפרישה לגברים הוא גדול יחסית, חמש שנים ויש בערך שליש מהמדינות, שיש בהן, אני מדברת רק על מדינות מפותחות, מדינות ה- OECD.
קרנית פלוג: בערך בשליש מהן, יש פער בין גיל הפרישה לנשים, לבין גיל הפרישה לגברים, אבל גם בתוך השליש הזה, ברובן, הפער הוא יותר קטן.
קרנית פלוג: זה נכון להיום.
קרנית פלוג: מה שמעניין גם זה מה התהליכים שבהם נמצאות מדינות שונות, כי כאמור, הרבה מאוד מדינות מכריזות או מחוקקות שינוי בגיל הפרישה, כשהתהליך של היישום הוא מאוד הדרגתי ומה שאפשר לראות פה זה בעצם על-פי החוק הנוכחי, מה יהיו גילאי הפרישה של גברים ונשים, בשנת 2050.
קרנית פלוג: זה עוד הרבה מאוד שנים, בחלק מהמדינות התהליך הוא מאוד הדרגתי, בחלק הוא יותר מהיר, אבל יש כבר יעד לגיל הפרישה בעוד 40 שנה ומה שאפשר לראות כאן זה שביחס לגברים, אנחנו בגיל פרישה שהוא יחסית בין היותר גבוהים, אבל אנחנו, הפער שיישאר אצלנו, על-פי החוק הנוכחי, בין גיל הפרישה שלגבי נשים אמור לעלות עד 2017 ל- 64 וגיל הפרישה לגברים של 67, אנחנו נהיה יחד עם קומץ מדינות שעדיין ישמרו על הפער הזה, כשיחד איתנו בקומץ הזה נמצאות פולין, טורקיה ושווייץ.
קרנית פלוג: כלומר, בכל המדינות האחרות, בעצם התהליך מוביל לשוויון בגיל הפרישה, בין נשים וגברים.
קרנית פלוג: המוטיבציה כמובן לרצון להעלות את גיל הפרישה נובעת מהשינוי בתוחלת החיים ואם אנחנו מסתכלים על 30 השנה.
קרנית פלוג: זאת המוטיבציה העיקרית.
קרנית פלוג: המוטיבציה העיקרית היא עליית תוחלת החיים והעובדה היא שחיי העבודה ביחס לחיים של אחרי גיל הפרישה, הפרופורציה משתנה, כאשר משך התקופה שאנחנו נמצאים אחרי גיל הפרישה הולך ומתארך ולכן הצורך ליצור את המקורות שיאפשרו חיים ברמת חיים סבירה אחרי הפרישה, האיזון הזה מופר.
קרנית פלוג: וכאן אני מתייחסת לתוחלת החיים של אנשים שהגיעו לגיל 65.
קרנית פלוג: זאת אומרת, כמה, אנשים שהגיעו לגיל 65, מה צפוי להיות, מה צפויה להיות תוחלת החיים שלהם או מה תוחלת החיים שלהם בגיל 65.
קרנית פלוג: מה שאפשר לראות זה שב- 30 השנה שאנחנו רואים פה, תוחלת החיים של נשים עלתה מ- 81 ל- 86, של גברים מ- 79 ל- 83 והתהליך הזה נמשך וכל התחזיות הדמוגראפיות מראות שבכל עשור, תוחלת החיים גדלה בעוד 1.8 שנה, זאת אומרת, אם אנחנו חושבים על עוד עשור, אז תוחלת החיים של נשים תהיה בסביבות 88 וכך הלאה.
קרנית פלוג: וכל הציפיות, דרך אגב, שאנחנו נראה איזה שהיא התכנסות או איזה שהיא האטה, בינתיים התבדו.
קרנית פלוג: כל תחזית דמוגראפית שיוצאת, בעצם מעודכנת כלפי מעלה, משום שהתהליך הזה ממשיך, פחות או יותר באותו קצב כבר הרבה מאוד שנים.
קרנית פלוג: מה שקרה זה שעל פני ה- 30 שנה האלה, תוחלת החיים עלתה כאמור בחמש שנים בעוד שגיל הפרישה עלה בשנתיים, הועלה בשנתיים, נכון לעכשיו.
קרנית פלוג: נכון להיום, בממוצע, נשים אחרי הפרישה חיות 24 שנים וגברים חיים 16 שנים וזה נובע מהעובדה שנשים פורשות יותר מוקדם ושתוחלת החיים שלהן יותר ארוכה, זה נובע משתי התופעות האלה ביחד והמשמעות היא שבעצם, התקופה שאנחנו עובדות ביחס לתקופה שאנחנו אחר-כך צריכות לחיות מהמקורות שיצרנו במהלך התקופה שעבדנו, ביחס לגברים יש פה כמובן פער מאוד גדול, כאשר המשאבים שאנחנו יוצרות או חוסכות במהלך חיי העבודה, צריכים להספיק לתקופת חיים הרבה יותר ארוכה לאחר הפרישה.
קרנית פלוג: הדבר הזה, ציינתי כבר בהתחלה, שהפרישה אצלנו, של נשים וגם על-פי הצפי קדימה, היא יחסית בגיל צעיר.
קרנית פלוג: לעומת זאת, תוחלת החיים אצלנו, בישראל, היא יחסית גבוהה.
קרנית פלוג: כשאנחנו מסתכלים על תוחלת החיים בהשוואה בינלאומית, תוחלת החיים של אנשים אצלנו היא גבוהה יחסית למדינות המפותחות ולכן המשמעות היא, עוד פעם, אותה משמעית, שאצלנו גם פורשות מוקדם, גם חיות יותר ונוצר איזה שהוא חוסר איזון בין המקורות שנוצרים לבין התקופה שעבורה המקורות האלה צריכים להספיק.
קרנית פלוג: הדבר הזה בא לידי ביטוי בקשר בין גיל הפרישה ויחס התחלופה.
קרנית פלוג: אז אני רק אסביר מה זה יחס התחלופה.
קרנית פלוג: היחס הזה מסתכל על ההכנסה שתהיה לנשים ביום שהן יפרשו, לעומת ההכנסה שהיתה להן ערב הפרישה, כשההכנסה שתהיה להן כאשר הם יפרשו זה הכנסה מפנסיה, מהפנסיה התעסוקתית ומקצבת הזקנה וההכנסה שיש להם ערב הפרישה, בהנחה שהן עובדות וכאן ההנחה שהן עובדות, היא ההכנסה מעבודתן.
קרנית פלוג: אז זה היחס שאליו אני מתייחסת והוא בעצם עונה על השאלה באיזה מידה אנחנו נוכל ביום הפרישה לשמר את רמת החיים שהיתה לנו ערב הפרישה, כלומר כאשר היחס הזה הוא קטן מאחד והוא בדרך-כלל קטן מאחד, המשמעות היא שההכנסה שתהיה לנו לאחר שנפרוש תהיה X אחוזים, מההכנסה שהיתה לנו ערב הפרישה.
קרנית פלוג: אז איך הדבר הזה נראה כרגע ותסתכלו על הטור הימני, כאשר מטבע הדברים, היחס הזה הוא פונקציה של גיל הפרישה.
קרנית פלוג: פה אולי אני צריכה לציין, ההנחה היא והתחשיב הזה מתבסס על נשים שעובדות, עובדות לפני הפרישה, כלומר עובדות באופן רצוף, חוסכות על-פי הכללים של קרנות הפנסיה החדשות, על-פי השיעורים הנוכחיים והשכר שלהן מתפתח על-פי פרופיל השכר כפי שאנחנו אומדים אותו במשוואות שכר, עם הקשר שלו לגיל.
ברברה סבירסקי: קרנית, סליחה, ההנחה שלך זה 40 שנות עבודה?
קרנית פלוג: לא, 25 שנות עבודה.
קרנית פלוג: זאת ההנחה.
ברברה סבירסקי: 25 שנות עבודה?
קרנית פלוג: רצופה.
קריאה: במשרה מלאה?
קרנית פלוג: במשרה, נדמה לי שפחות או יותר במשרה מלאה, כן.
קרנית פלוג: זה תחשיב, כמובן שאפשר לעשות את אותו תחשיב בהנחות אחרות, אבל אני חושבת שכדי לפחות לקבל מושג, ההנחה היא – נשים עובדות, ההתמקדות כאן היא בנשים עובדות.
קרנית פלוג: אז הפנסיה או יחס התחלופה, כלומר ההכנסה מפנסיה ומקצבת זקנה, של נשים שפורשות היום בגיל 62, הוא בערך 0.72, כלומר, ההכנסה שלהן תהיה 72% מהכנסתן ערב הפרישה.
קרנית פלוג: אם גיל הפרישה היום היה 63, יחס התחלופה היה 76%, וכך הלאה.
קרנית פלוג: אם גיל הפרישה היה עומד על 67, אז יחס התחלופה היה 94, די קרוב לתחלופה מלאה בין ההכנסה אחרי הפרישה לבין ההכנסה ערב הפרישה.
עלווה קולן: זה כולל בפנים אבל גם אי-פדיון של פיצויי פיטורים, נכון?
עלווה קולן: ה- 25 שנה האלה.
עלווה קולן: אם אישה מקבלת פיצויי פיטורין ופודה אותם, אז מדובר על ירידה מאוד משמעותית באחוזים?