GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אני שמחה מאוד לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא של ספורט בישראל, התבוננות מגדרית.
עליזה לביא: הנושא של הספורט חשוב לי מאוד, גם ברמה האישית וגם ברמה המפלגתית.
עליזה לביא: המפלגה שלנו חרטה על דגלה את נושא הספורט, וברוכה בספורטאים, איך יאיר לפיד תמיד אומר, שר האוצר שלנו אומר – אם הנשיא אובמה מוצא שעה ביום לעשות ספינינג, כולם יכולים וכולם צריכים וכולן חייבות וכולן צריכות ובאמת אחד הנושאים שדיברנו עליהם תמיד זה היה להקים רשות ספורט לאומית, ספורט הוא בכלל נושא חשוב מאוד.
עליזה לביא: אבל כשלוקחים את המשקפיים המגדריות שהורגלנו לקחת אותן בוועדה הזאת ככה ולשים באופן מדויק ולפקס למי שצריך גם לתקן את המספר של המשקפיים, כדי לחדד את הראייה המגדרית, כשבוחנים את נושא הספורט כאן בישראל, אנחנו רואים עיוות ממושך ועמוק מאוד ומספיק אם ניקח ככה את הנושאים השונים, גם כאדם מן המניין, מדיה, תקשורת, מי מספר לנו את הסיפור, איך מספרים לנו את הסיפור, החלוקה בין סיקור ספורט נשי לבין סיקור ספורט גברי.
עליזה לביא: נפתח למשל את ערוץ 5 ונראה מה ההתייחסות לנושא של ספורט נשים.
עליזה לביא: בואו נלך ל, שאתם משלמים את האגרה כמוני, ואני חייבת לציין במאמר מוסגר שהרבה גם מתלוננים על תשלום האגרה, אבל אם נתבונן על השידור של הספורט, כמה ספורט נשי בערוץ שהוא ערוץ של שידור ציבורי זוכה לסיקור ולמעקב.
עליזה לביא: נלך על תמונת מצב של החלוקה של תקציבי הספורט בהיבט המגדרי שאנחנו נשמע כאן בוועדה.
עליזה לביא: בואו נדבר קצת על מפעל הפיס וגם על הטוטו, על החלוקה של כספי ההימורים לטובת הקהילה ולטובת החברה בהיבט המגדרי.
עליזה לביא: הרבה נושאים לדבר ונושא מאוד מאוד חשוב.
עליזה לביא: למה אנחנו חייבים וחייבות לתקן את העיוות המתמשך?
עליזה לביא: איך מתקנים גם ברמה הלאומית, גם ברמה ההסברתית התודעתית, ובטח בכל הכלים שעומדים לרשות חברה מתוקנת.
עליזה לביא: יש לנו מנהג בוועדה הזאת ואנחנו נוהגים ונוהגות לפתוח כל ישיבת ועדה בדמות של אישה מההיסטוריה, מההווה, והיום נבקש ממיכל כפרי שתפתח את הישיבה שלנו, עם דמות מרתקת.
מיכל כפרי-ירדני: תודה.
מיכל כפרי-ירדני: ואני רוצה לברך אותך על הרעיון.
מיכל כפרי-ירדני: הייתי בישיבה הראשונה שזה הושק.
מיכל כפרי-ירדני: תשמעי, הרחובות, אנחנו יודעות, המחלפים, הכיכרות, למרות ששרת הבריאות ממפלגתך קראה כיכר על שמה של יעל רום, אני בחרתי לדבר על הטייסת הראשונה.
מיכל כפרי-ירדני: אנחנו לא שם, אז לפחות כאן.
עליזה לביא: בדיון הקודם שהיה הבוקר על מגדר וספרות ילדים והקדשנו אותו לדבורה עומר, אני סיפרתי בספר שנשאר בי והספר של זוהרה של שמוליק, שמוליק של זוהרה, טייסת, סיפרתי שכשנכנסתי לכיתה של הסטודנטים שלי וסיפרתי, בימים שדבורה נפטרה, אני סיפרתי על זוהרה גיבורת ילדותי ואף אחד לא ידע מי זאת.
עליזה לביא: זה היה לא מזמן.
עליזה לביא: סטודנטים לתואר שני.
עליזה לביא: זה היה קשה לשמוע.
מיכל כפרי-ירדני: אז אני בחרתי לדבר על יעל רום שהיתה הטייסת הראשונה.
מיכל כפרי-ירדני: אין לי הרבה זמן, אז אני רוצה להתמקד בסיפור שלה, איך היא הגיעה להיות טייסת ואחר-כך כמה נקודות ציון דרך שלה בקצרה, בנושא הפמיניסטי.
מיכל כפרי-ירדני: אני חושבת שאת הפעילות של יעל ניתן לתאר בהכללה כפעילות לצמצום הפערים בחברה הישראלית, פערים שמתייחסים לארצות מוצא, מועדי עלייה, מעמד כלכלי חברתי, התחלתי, ובעיקר הפערים בין נשים לגברים.
מיכל כפרי-ירדני: יעל נולדה בשנת 1932 ונפטרה ב- 2006.
מיכל כפרי-ירדני: באוגוסט 1950, היא התייצבה לטירונות בבה"ד 12, היא הצהירה על הניסיון העשיר שלה בהדרכה במסגרת הגדנ"ע ובגמר הטירונות היא שובצה לגדנ"ע, שם תכננו לה מסלול של הכשרה וקידום לתפקיד ניהול פעילות בגדנ"ע והיא רצתה משהו חדש, אחר ולכן היא התנדבה לקורס הכשרת מדריכי טיסה במסגרת גדנ"ע אוויר.
מיכל כפרי-ירדני: היא עברה כמו כולם מבדקי טיס ובנובמבר 1950, יחד עם עוד 30 גדנ"עים, כולל שלוש נשים, תחשובנה כמה זמן לקח לנו אחר-כך לחזור ולפתוח את קורס הטיס לנשים, הם התקבלו לבית-ספר לטיסה והם הפכו להיות קורס טיס מס' 5.
מיכל כפרי-ירדני: מתוך 100 פרחי טיס שהחלו את הקורס בנובמבר, לכנפיים הגיעו בסוף 1951 – 15 טייסים, ביניהם אישה אחת, זה היא ואגב, מבירור שעשיתי עם בתה, היא גמרה שנייה, מבחינת הציונים, שנייה, את הקורס.
מיכל כפרי-ירדני: בסיום הקורס שלחו אותה לאימוני טיסה על מטוסים דו מנועיים, עם החברים שלה, שהיו מיועדים לטוס במטוסי קרב הפצצה מסוג מוסקיטו.
מיכל כפרי-ירדני: היא סיימה בהצלחה את השלב הזה ושיבצו אותה להכשרת מדריכי הטיסה.
מיכל כפרי-ירדני: כאשר החברים שלה שובצו כמדריכים בבית-ספר לטיסה, שיבצו אותה להדרכה על מטוסים קלים בגדנ"ע אוויר, בתירוץ כי זאת היתה המטרה שלהם מההתחלה.
מיכל כפרי-ירדני: לשאלה למה לא בבית-ספר לטיסה, השיבו – לא ייתכן שמי שלא טס על מטוסי קרב ידריך את פרחי הטיס של חיל האוויר.
מיכל כפרי-ירדני: וכאן יעל כתבה שזה הפעם הראשונה בחיים שלה שהיא נתקלה באפליה בגלל שהיא היתה אישה.
מיכל כפרי-ירדני: 1951.
מיכל כפרי-ירדני: היא לא הפסיקה לנדנד ואחרי שישה חודשים היא הצליחה לעבור מההדרכה בגדנ"ע לטייסת תובלה, היא הוכשרה וסיימה בתפקיד של קברניט על מטוסי דקוטה והיא טסה כמעט שמונה שנים בשירות פעיל ובמילואים שלה וכולל השתתפות במבצע קדש ואני שמעתי אותה פעם מספרת שהיא הצניחה את מוישה וחצי ורפול, אני לא יודעת אם כולם יודעים, מוישה וחצי היה הרמטכ"ל גם כן, במעבר המיתלה.
מיכל כפרי-ירדני: בספטמבר 1957, חברת ארקיע שרכשה מטוסי דקוטה ויעל, כמובן הוכשרה, פנתה אליה בהמלצת חיל האוויר והציעה לה הצעה שהיא לא יכלה לסרב לה – להצטרף מיידית לחברה, בתפקיד טייסת ראשונה.
מיכל כפרי-ירדני: וככה היא עשתה היסטוריה והיא הפכה להיות האישה הראשונה בעולם המערבי, אנחנו כמעט ולא יודעות את זה, שהועסקה כטייסת בקווי תעופה.
מיכל כפרי-ירדני: ואחר-כך יש סיפור מעניין של הדרת נשים.
מיכל כפרי-ירדני: כשנה אחר-כך, היו שינויים בחברה, צמצומים וכו', ו-ויתרו עליה וקבעו מין ניקוד, ולמה ויתרו על יעל?
מיכל כפרי-ירדני: כי אמרו – אישה רווקה, שמתגוררת בבית ההורים, בעלת השכלה גבוהה וכישורים רבים נוספים, ולפיכך גם אם יפטרו אותה היא בטח תסתדר.
מיכל כפרי-ירדני: כלומר, התפישה הזאת שאנחנו כינור שני מפרנסות שניות וכיוצא, כבר היתה אז.
מיכל כפרי-ירדני: היא כתבה ואני מצטטת אותה – שהניסיון הכואב הזה ישמש אותה אחר-כך בעתיד, בעבודה שלה לקידום מעמד האישה, כאשר היא יזמה ופיתחה יחד עם הרבה אחרות אסטרטגיות לשיבוץ נשים בתפקידים ציבוריים ופוליטיים, מוועד עובדים ועד למועמדות לכנסת ולממשלה.
מיכל כפרי-ירדני: ועכשיו אחרי שאני סיפרתי את ההיסטוריה שלה כטייסת, אני רוצה לציין מספר נקודות שהיא היתה מעורבת בהן.
מיכל כפרי-ירדני: היא היתה מעורבת בהקמת המועצה הראשונה, הציבורית, שליד ראש העיר בחיפה, ב- 1974, שזה ממש היסטוריה להרבה מאיתנו.
מיכל כפרי-ירדני: אחר-כך היא היתה מעורבת בהקמת המועצה הלאומית לקידום מעמד האישה.
מיכל כפרי-ירדני: היא כמובן היתה מעורבת במשרד החינוך ושם היא העלתה את הצורך לכוון נערות לתחום התעסוקה, כדי שיהיה להן אחר-כך תחום תעסוקה ללימודי מתמטיקה והנדסה.
מיכל כפרי-ירדני: אני זוכרת בשנים שלי במשרד החינוך, ממש השתמשו במודלים שלה, שהיא קידמה.
מיכל כפרי-ירדני: והיא קידמה אחר-כך בטכניון את הנושא.
מיכל כפרי-ירדני: היא כמובן, אני מאוד גאה להגיד וזה ההתחברות האישית שלי אליה, היא חיברה אותי בסוף שנות ה- 80' לשדולת הנשים בישראל, שאני מאוד גאה, אני הרבה שנים חברת הנהלה שם ויעל היתה בין המקימות של שדולת הנשים, בין הנשים הראשונות שחברו והקימו, היא היתה חברת מזכירות בהתחלה, לפני שהיו בחירות ואחר-כך הנהלה.
מיכל כפרי-ירדני: בשנות ה- 80' היא עשתה דבר פנטסטי, אני חושבת זה שם דבר לאיך שציבור חברות הכנסת עובדות היום בשיתוף פעולה בין ימין לשמאל, מעבר לכל חילוקי דעות פוליטיים.
מיכל כפרי-ירדני: היא רצה בחיפה, יעל היתה מהימין, היא רצה יחד עם פרופ' יהודית נאות, שהיתה שמאל, למועצת העיר ושתיהן נכנסו בתחילת שנות ה- 80', לא היה כזה דבר, לא היתה חיה כזאת, נכנסו למועצת העיר.
מיכל כפרי-ירדני: וכאן אני סוגרת מעגל, לבסוף, לפני ציטוט , אני רוצה לומר לכן שבעצם יעל היתה מי שב- 1992 פנתה לסגן שר החינוך דאז, מיכה גולדמן, והיא שדחפה להקמת היחידה לקידום ספורט נשים במשרד החינוך.
מיכל כפרי-ירדני: עכשיו אני רוצה לצטט ציטוט שלה ובזה אני אסיים, ציטוט מ- 2002, כשהיא היתה בת 70, ויעל אמרה כך: "בזמנו נחשבתי פורצת דרך וספגתי לא מעט ביקורות והתנגדויות לקו המחשבה ולאסטרטגיה שהתוויתי על-מנת לקדם את מעמד האישה.
מיכל כפרי-ירדני: מבחן התוצאה ב- 2002 מוכיח כי גם בתחום זה חלו שינויים מפליגים ודעות ועמדות כמו אלו שלי, נעשו מקובלות יותר בקרב חוגים גדלים והולכים של נשים וגברים ואף קיבלו ביטוי הולם בחקיקה בכנסת".
עליזה לביא: וואו, תודה.
עליזה לביא: אני גם רוצה לציין שהיא נהגה לשבת כאן, בטח בדיונים שהיו קשורים לבנות בצבא, קרקל, ומי שככה ישב פה אז באמת, דמות של אישה שלא נחה לרגע ודאגה לדורות הבאים.
עליזה לביא: קודם כל, מיכל, את מונית להיות יושבת ראש המועצה הציבורית לקידום ספורט הנשים בישראל, ברכות, הרבה הצלחה ואת הולכת לעבוד קשה איתנו.
מיכל כפרי-ירדני: אני בטוחה בכך.
עליזה לביא: אז המועצה לא מאוישת עדיין ומוקמת ואנחנו באמת נשמח לשמוע גם על איך הדברים הולכים להיראות אצלכם, אבל זה במשך הדיון.
עליזה לביא: הייתי רוצה לפנות לשלי, ממחלקת המחקר של הכנסת, לקבל סקירה ולדעת איפה אנחנו באמת עומדים מבחינת המקום והנתונים של נשים וספורט בישראל.
שלי מזרחי: תודה.
שלי מזרחי: לקראת הדיון התמקד מרכז המחקר והמידע של הכנסת בהיבטים שונים של פעילות המועצה הציבורית לקידום ספורט נשים בישראל.
שלי מזרחי: אני רק אציין שהמועצה הציבורית היא גוף שהוקם בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בנושא בשנת 2005 והיא החלה את פעילותה בסביבות שנת 2007, כאשר בין היעדים שהוטלו עליה זה העלאת מספר הספורטאיות, קידום מנהיגות נשים בספורט ושינוי עמדות.
שלי מזרחי: במאמר מוסגר אני אציין שהיעדים האלה מתבססים בין היתר על התוכנית הלאומית לספורט נשים בישראל 2005 עד 2012, והתקופה עליה התוכנית הלאומית חלה למעשה הסתיימה ובאמת אולי יהיה מקום גם לשמוע במהלך הדיון מה לוח הזמנים הצפוי לגיבוש תוכנית רב שנתית חדשה.
שלי מזרחי: אני רוצה לגעת בנתונים שמתייחסים לשיעור הנשים בספורט ולפני זה שתי הסתייגויות קטנות.
שלי מזרחי: הנתונים שאציג הם נתונים שהתקבלו ממינהל הספורט.
שלי מזרחי: מינהל הספורט החל במדידה מדויקת במספר ענפי ספורט רק ב- 2010, כך שנתונים לפני הם אומדנים וההסתייגות השנייה היא שמדו"ח מבקר המדינה עולה שלעתים לא תמיד היתה הלימה בין נתוני מינהל הספורט לנתוני המועצה להסדר ההימורים בספורט.
שלי מזרחי: כשהוא בדק עד אוגוסט 2012, הנושא לא טופל.
שלי מזרחי: אז זה לפני שאני מציגה את הנתונים.
שלי מזרחי: בהתייחס לשנת 2012, אנחנו רואים שיש כ- 80,000 ספורטאים מהם כ- 14,000 נשים.
שלי מזרחי: זאת אומרת, אנחנו מדברים על שיעורים של פחות מ- 20%, בסביבות ה- 17%.
שלי מזרחי: כאשר אנחנו מסתכלים רק על אוכלוסיית הנשים, רואים שבין השנים 2007 עד 2012, יש עלייה משמעותית ואת זה חשוב להדגיש, אם יש נקודה טובה – צריך לציין אותה.
שלי מזרחי: יש עלייה משמעותית במספר הספורטאיות.
שלי מזרחי: זאת אומרת, מכ- 8,000 ל- 14,000.
שלי מזרחי: זה גידול של מעל 70% לערך.
שלי מזרחי: עם זאת, כאשר אנחנו מסתכלים על שיעור הספורטאיות מכלל הספורטאים, כולל גברים, אנחנו רואים שהוא נותר זהה לשנת 2007.
שלי מזרחי: זאת אומרת, גם מספר הספורטאים הגברים עלה וכתוצאה, השיעור של הנשים נותר זהה.
שלי מזרחי: את המגמה הזאת אנחנו רואים במרבית ענפי הספורט, שלמרות שמספר הנשים גדל, שיעורן עדיין נמוך.
שלי מזרחי: כדוגמה, אני יכולה לציין את הכדורגל.
שלי מזרחי: שיעור הנשים עלה ב- 300%, למעשה שילש את עצמו, אבל השיעור נותר פחות מ- 3% - 2.8% מכלל הספורטאים בענף.
שלי מזרחי: בנוסף, יש ענפי ספורט שבהם דווקא חלה ירידה במספר הספורטאיות וצריך לתת על זה את הדעת, כמו טניס, כדוריד ואתלטיקה קלה.
שלי מזרחי: אני רוצה להתייחס גם לשיעור הנשים בהנהלות גופי ספורט.
שלי מזרחי: החקיקה קובעת ייצוג הולם וגם אמות המידה לפיהן מחולקות התמיכות מתייחסות לנושא של ייצוג נשים בהנהלות גופי ספורט.
שלי מזרחי: אז מהנתונים שאנחנו בדקנו, עולה כי בשנת 2012, בענפי הספורט הנבדקים, נשים היוו פחות מ- 40%.
שלי מזרחי: האחוזים נעים בין 8% לדוגמה בכדורסל, ל- 38%.
שלי מזרחי: אנחנו רואים, בדקנו בהשוואה ל- 2010 וראינו שבחמישה ענפים שבדקנו היתה עלייה, חמישה נותרו ללא שינוי ובכדורסל זה ירד מ- 13% ל- 8%.
שלי מזרחי: לגבי שיעור המאמנות, אנחנו פנינו למינהל הספורט, ביקשנו לדעת מה מספר המאמנות בכל ענף ומה שיעורן.
שלי מזרחי: נמסר לנו שאין למינהל נתונים.
שלי מזרחי: יכול להיות שיש מקום כן לבקש לאסוף את הנתונים אודות המאמנות, כדי לבחון האם יש השגה של היעדים בהם קידום מנהיגות נשים בספורט ועלייה בשיעור הספורטאיות.
שלי מזרחי: נקודה אחרונה שאני רוצה להתייחס אליה היא התקציב.
שלי מזרחי: למועצה יש שני מקורות מימון.
שלי מזרחי: המקור הראשון הוא המועצה להסדר ההימורים בספורט שהקצו 80 מיליון ש"ח שייפרסו על פני שמונה שנים לפחות ו- 1.8 מיליון ש"ח שמגיע ממינהל הספורט, בעיקר לפעולות מינהלתיות.
שלי מזרחי: בשנים 2007 עד 2012, ניצלה המועצה רק כ- 50% בערך מהתקציב, זאת אומרת כ- 43 מיליון ש"ח, כאשר אם אנחנו מסתכלים בשנת 2012 על הפילוח של התקציב, אנחנו רואים שעיקר התקציב הוקדש להעלאת מספר הספורטאיות בקבוצות נשיות בספורט.
שלי מזרחי: אנחנו מדברים על כ- 42% מהתקציב בשנת 2012.
שלי מזרחי: רק כ- 15% בערך הוקדשו לשינוי עמדות וקידום מנהיגות נשית.
שלי מזרחי: זאת אומרת, אם אלו יעדים שנקבעו למועצה, יכול להיות והמבקר ציין את זה גם בדו"ח שלו ממאי 2013, יכול להיות שהיה מקום להקציב להם קצת יותר.
שלי מזרחי: אני רק אציין שבינואר 2012, התקבלה החלטת ממשלה בנושא, שהסמיכה את המועצה להעביר חמישה מיליון ש"ח בשנה מהתקציב, לצורך קידום היעדים הללו, של שינוי עמדות וקידום מנהיגות נשית.
שלי מזרחי: זאת אומרת, לא רק העלאת מספר הספורטאיות אלא גם להתמקד ביעדים אחרים.
עליזה לביא: יש סדר ואחרי זה אני אתן רשות דיבור.
עליזה לביא: עמרית ינילוב עדן, מנהלת פרויקט אתנה, בואי נשמע על הפרויקט שלכם.
עמרית ינילוב - עדן: אני חושבת שעו"ד דפנה לנג אולי תיתן, היא היתה יועצת קודמת במועצה הציבורית.
עליזה לביא: אוקיי, יש הרבה דוברים, אז אני מבקשת ממש בקצרה.
דפנה לנג: רק רקע למצגת שעמרית ינילוב תציג.
דפנה לנג: אני רוצה להתחיל לחלוק אתכן משהו אישי.
דפנה לנג: אתמול מספרת לי הבת שלי, עלמה, בכיתה ג', שהיא בהפסקה שיחקה כדורגל, היא, ספיר ושקד, שיחקו כדורגל עם הבנים והיא אמרה שהיה מאוד כיף.
דפנה לנג: עלמה, ספיר ושקד, הן מובילות חברתיות בכיתה ובעקבות זה שהן התחילו לשחק כדורגל, התחילו הבנות בכיתה לרצות לשחק כדורגל ולהקים קבוצה.
דפנה לנג: למה זה קורה דווקא לעלמא, ספיר ושקד?
דפנה לנג: הסיבה היא שההורים שלהן מאוד מאוד מעודדים אותן ודווקא האבות, להתעסק בספורט תחרותי ולשחק כדורגל.
דפנה לנג: זה בעצם, בעינינו, בתפישה של המועצה, זה לב לבו של העניין, להפוך את הספורט התחרותי ללגיטימי אצל הילדות ואצל ההורים, להפוך את הילדות הספורטאיות למובילות חברתיות, אפילו הייתי אומרת מלכות הכיתה.
דפנה לנג: ברגע שאנחנו נצליח לפצח את זה, נראה הרבה מאוד ילדות מצטרפות אל מעגל הפעילות בספורט התחרותי.
עליזה לביא: מספיק אם תסתכלי על מערכת החינוך האמריקאנית, אין ילד שלא בוחר לעצמו ענף ספורט וכולנו יודעים על ההקשה בין כל מה שדיברת עכשיו, לבין, אבל שם זו חובה.
דפנה לנג: ואני אתייחס גם לנושא של ה- title 9 שהחוק הפדראלי האמריקאי שלמעשה חוקק לפני 41 שנה, הוא בן גילי, שדיבר על הקצבת תקציבים שוויוניים לגברים ולנשים.
דפנה לנג: לא תהיה קבוצת גברים אם לא תהיה קבוצת נשים.
דפנה לנג: לא יהיה תקציב לקבוצת גברים אם לא יהיה תקום קבוצת נשים.
דפנה לנג: אגב, בהמשך לסקירה, אפשר לציין שה- title 9 שהוא חוגג 41 שנים, הוא השיג הישג פנומנאלי באמת בהיבט של מספר העוסקות בספורט.
דפנה לנג: היום הנתון בארצות-הברית הוא שוויוני, אבל במקומות שהוא פחות הצליח, זה בנושא של מנהיגות נשים, נשים פעילות בהנהלות הספורט בארצות-הברית ובנושא של חשיפה בתקשורת.
דפנה לנג: פה עדיין, גם אחרי 41 שנה, יש עדיין מה לעשות.
דפנה לנג: אני אמשיך קצת על הרקע האישי שלי שמתאר גם את הפעילות של הפרויקט לקידום ספורט נשים.
דפנה לנג: אני התחלתי את הפעילות שלי למעשה ב- 2003, בבג"צ שהגשתי ביחד עם שדולת הנשים ועורכות-דין נוספות, בנושא ייצוג הולם.
דפנה לנג: פריצת הדרך, אפשר להגיד, היתה ב- 2003, 2004, כאשר שרת הספורט לימור לבנת נכנסה לתפקיד וזימנה אותנו ואמרה שהיא רוצה לעשות מעשה בנושא של ספורט נשים ואז גם חשתי באמת מה קורה כשאישה, שעל סדר יומה קידום נשים, עומדת בראש.
דפנה לנג: לימור לבנת ובזמנו גם מיכל כפרי, נתנו לי את ברכת הדרך להגיש בג"צ בשם קבוצות בליגת העל בכדורגל נשים, שאז, בנושא של תקציבים, מול מועצת ההימורים, שעד אז התקציב שהם קיבלו הספיק להן בקושי לבקבוקי מים בסוף האימון ובעקבות הבג"צ הזה, נקבע שהן צריכות לקבל תקציב שוויוני לתקציב שמקבלת קבוצת גברים בליגה לאומית.
דפנה לנג: העיסוק הזה בתקציבים הוביל באמת לחשיבה שצריך להביא עוד תקציבים לטובת ספורט נשים ואז לימור לבנת, ב- 2004, מינתה ועדה שאני הייתי חברה בה, באמת לדון איך אפשר לעשות מעשה בספורט נשים, ואנחנו המלצנו על להקים, אפילו הייתי אומרת איזה סוג של סטארט אפ, שנקים, שתהיה לנו מועצה, שתהיה לנו קרן הון, מועצת ההימורים שתשקיע בנו כסף, כשהכשלים למעשה שאנחנו הבחנו שגורמים לעיכוב בהתפתחות ספורט הנשים, זה בעיה של תקציבים יד מכוונת ונושא של תדמית.
דפנה לנג: העיסוק בספורט אצל ילדות ונשים לא נחשב בקרב הציבור לדבר לגיטימי ומבורך.
דפנה לנג: הקמת המועצה והיציאה לדרך בהמשך לסקירה שעשית, היתה מלווה באמת בהרבה הרבה חבלי לידה.
דפנה לנג: לא קל להקים גוף חדש, שמתעסק בספורט ועוד בנשים.
דפנה לנג: האתגר היה לא פשוט אבל בשיתוף פעולה עם משרד הספורט, הצלחנו לעשות את זה ובמשך שנתיים כיהנה בראש המועצה הגב' חנה גרטלר, שתי קדנציות, שעשתה ימים ולילות כדי לקדם את הנושא הזה.
דפנה לנג: מראשית הדרך הגדרנו לעצמנו למעשה שלוש מטרות על: הרחבת תשתיות, שדובר על זה, מנהיגות נשים ושינוי עמדות.
דפנה לנג: אלה למעשה, אנחנו רואים אותם מראשית הדרך כשלושה מגדלורים, הייתי אומרת שמסמנים לנו את הדרך ולאורם אנחנו הולכים.
עליזה לביא: זה היה ב- 2006?
דפנה לנג: אנחנו יצאנו לדרך ב- 2006.
דפנה לנג: 2007, המעורבות הזאת התחילה, יצאה לדרך.
עליזה לביא: כשאת קוראת את דו"ח המבקר, מה את מרגישה?
דפנה לנג: אני יכולה להגיד כזה דבר – אנחנו את מסקנות דו"ח המבקר כבר ביחד עם משרד הספורט והמועצה, הם הוטמעו, כשמדובר על נושא של למעשה שהתרכזו רק בנושא של תשתיות ולא במנהיגות ושינוי עמדות, הדבר נעשה מהסיבה שדרך חלוקת התקציבים מראשית הדרך הופנתה לנושא הזה, אפילו ממש מעניינים של איך מועצת ההימורים מחלקת כספים ולאחרונה המועצה, לפני שהיא סיימה את תפקידה, המועצה בהרכבה הקודם, עשתה רפורמה מאוד מאוד גדולה, ביחד עם משרד הספורט, בשינוי התקציבים באופן שיאפשר למועצה החדשה שתתכנס בהקדם, יהיה לה למעשה עם מה לעשות מעשה אמיתי בנושא של שינוי עמדות ומנהיגות.
דפנה לנג: היכולת להקצות תקציבים אמיתיים לנושא הזה, שיתחיל להיות מיושם עם כינוס המועצה החדשה, אני בטוחה שמהר מאוד יניב תוצאות גם בשתי המטרות הנוספות.
עליזה לביא: תודה רבה לך, עו"ד דפנה לנג, היועצת של יו"ר המועצה הקודמת, נכון?
דפנה לנג: אני ליוויתי את המועצה עד לסיום תפקידה.
עליזה לביא: תודה, נחזור אלייך.
עמרית ינילוב - עדן: אני אתן סקירה קצרה לפעילות הפרויקט הלאומי לקידום ספורט נשים, לפרויקט אתנה.
עמרית ינילוב - עדן: כפי שאתם רואים, דפנה לנג גם הזכירה זאת קודם, חזון המועצה – פיתוח תרבות ספורט בישראל, כמובן אני לא אקריא שקף בשקף, אבל חזון המועצה הוא החזון שבעצם נותן לגיטימציה, אומר נתינת לגיטימציה לכל ילדה, נערה ואישה, לעסוק בכל תחומי הספורט בכל הרמות.
עמרית ינילוב - עדן: מטרת על – הקמת תשתית, יצירה וקידום מנהיגות נשים ושינוי עמדות.
עמרית ינילוב - עדן: תרבות ספורט תחרותי עדיין בישראל נחשבת כעיסוק גברי.
עמרית ינילוב - עדן: דרך אגב, גם במדינות אחרות כמו מדינות סקנדינביה, לדוגמה, שנעשה פרויקט מסוג זה, עיקרו של הפרויקט במדינות שמהות תרבותן ועיסוקן של הילדות פתוח לחלוטין, ילדות עוסקות בספורט בפרויקט כזה בסקנדינביה, אני רק מציינת, עיקר הפרויקט הוא בספורט הישגי.
עמרית ינילוב - עדן: אנחנו נמצאים מבחינה חברתית ותרבותית במקום אחר.
עמרית ינילוב - עדן: ילדות ונערות, ספורט תחרותי עדיין נחשב מנוגד לנשיות, זאת אומרת שגם משפחה שיש לה שני בנים וילדה, זה הרבה יותר לגיטימי לשלוח את הילדים לעיסוק, את הבנים לעיסוק בספורט והילדה עדיין תלך לפסנתר או באלט, שזה גם עיסוק גופני, ספורטיבי, אבל לא בספורט.
עמרית ינילוב - עדן: זה עיסוק ספורטיבי פיסי- - -
עליזה לביא: כאימא לרקדנית אני אומרת לך זה עיסוק קשה מאוד.
עמרית ינילוב - עדן: גם אני, אבל אנחנו מדברים כרגע על ספורט והפרויקט הזה בעיקר התמקד בשנים הראשונות שלו וחשוב לומר את זה, בספורט מבני, זאת אומרת בענפים מבניים וזה מתקשר למה שדפנה לנג ציינה, שמהותו של הפרויקט בעצם בהלימה להתנהלות המועצה להסדר הימורים בספורט, בעצם תקצבה איגודים ואגודות ועיקר התקציבים הופנו לספורט מבני, לענפי ספורט.
עמרית ינילוב - עדן: צריך לדעת שבסקר האחרון שהוציא מנהל הספורט, יכול להיות שהם ידברו על זה אחר-כך, נמצא כי עם העלייה בגיל, קיימת עלייה בפעילות בלתי מובנית.
עמרית ינילוב - עדן: זאת אומרת נשים וגברים עוסקים בפעילות גופנית יותר ויותר בארץ שלנו, אבל לא בפעילות מובנת, לא בענפים.
עמרית ינילוב - עדן: כמובן, המטרה העיקרית בהלימה לחזון זה שוויוניות והעדפה מתקנת.
עמרית ינילוב - עדן: היחידה המקצועית, אני מציינת את מבנה היחידה בכוונה, משום שהיום ביחידה המקצועית, בשנתיים האחרונות, אני חייבת לומר שאני הגעתי לפרויקט מהעולם המקצועי של הספורט.
עמרית ינילוב - עדן: נמצאות כ- 11 נשים פעילות שהן לחלוטין במסגרת, אפשר להסתכל עליהן כמנהיגות נשים, נשים חדשות, רובן הן בעלות השכלה, זאת אומרת כולן בעלות השכלה רלוונטית, ספורטאיות עבר, מודלים לחיקוי, יושבות פה שתיים בשולחן, שירי גול שנמצאת פה איתו, מתאמת, שהיא היתה חברת נבחרת ישראל בכדורסל ועדי ביכמן, שהיתה שחיינית אולימפית במשחקים האולימפיים בסידני.
עמרית ינילוב - עדן: זאת אומרת, זה, אם אנחנו מסתכלים על מנהיגות נשים, זה לא כולה אבל זה בהחלט.
עמרית ינילוב - עדן: תוכניות באיגודים ובאגפי הספורט, הפעילות נמצאת היום בשלושה ענפי ספורט משחקי כדור, ענפים אישיים כפי שאתם רואים וגופים.
עמרית ינילוב - עדן: בנוסף לכך, יש רצועה תקציבית נוספת שבה אנחנו מתקצבים קבוצות חדשות.
עמרית ינילוב - עדן: זאת אומרת, אם הטוטו מתקצב קבוצה חדשה מהשנה השלישית, אנחנו מסייעים ודוחפים את הקבוצות החדשות בשנה הראשונה ובשנה השנייה.
עמרית ינילוב - עדן: אני רק אציין שבתוך הגופים נמצא הוועד האולימפי.
עמרית ינילוב - עדן: התוכנית נמצאת בזרוע המקצועית של הוועד האולימפי ומינהל הספורט, היחידה לספורט הישגי, שם יש תוכנית לקדם ספורטאיות אולימפיות וזה בעצם, אם אנחנו אומרים שמרבית התקציב נמצא בשנתיים האחרונות, לפחות הובל בשנתיים האחרונות ויותר ויותר לעולם התשתיות, התשתיות הכוונה לגידול מספר הילדות שיעסקו בספורט, הוועד האולימפי בעיקר מטפל היחידה לספורט הישגי, בנושא של קידומן של ספורטאיות אולימפיות.
עמרית ינילוב - עדן: אבל אין פה כפל תקציבי, כי מה שהיחידה מנסה לעשות זה בעצם לקדם ספורטאיות יותר צעירות ולהכניס אותן לפול.
עמרית ינילוב - עדן: היום, בשביל שהורים יחזיקו ספורטאית אולימפית או ספורטאית הישג, קשה.
קריאה: איפה ג'ודו פה, למשל?
עמרית ינילוב - עדן: בפרויקטים, אני תכף אגיע.
קריאה: וכדוריד בכדור, אין?
עמרית ינילוב - עדן: במשחקי כדור, כדוריד לא, הן יצאו על-פי אמות המידה לפני כשנה.
עמרית ינילוב - עדן: הן נכנסו לשנתיים ויצאו.
עמרית ינילוב - עדן: אני אגיד בסוף כמה מילים על אמות המידה, קשיים וראייה לעתיד.
עמרית ינילוב - עדן: 2012 זו השנה הראשונה שבה, בעצם, המועצה הציבורית קידמה רפורמה, אז הרפורמה היתה מצד אחד החלטת, הצעת מחליטים לגבי התקציב לשינוי עמדות ומנהיגות נשים, אבל גם נושא הפרויקטים עד, מ- 2007 עד 2011, לא יכלו לעבוד בתשתיות אל מול רשויות או אל מול מועדוני ספורט בצורה שאנחנו עכשיו התחלנו לעבוד.
עמרית ינילוב - עדן: לדוגמה, יש לנו פרויקט בכרמיאל שזה פרויקט לילדות מאוד צעירות, גיוס ילדות אפילו מכיתה א', צריך להבין כשדובר על מספר הספורטאיות, אנחנו מדברים על ספירת ספורטאיות מגיל 12, 13 ומעלה, בטוטו.
עמרית ינילוב - עדן: אנחנו מדברים פה, כשאנחנו מדברים על גיוס ילדות, אנחנו רוצים בעצם לשווק את עולם הספורט ואת ערכיו לילדות צעירות, לילדות מגיל שש.
עמרית ינילוב - עדן: בגיל 12, אנחנו מדברים כבר על אחוזי פרישה.
עמרית ינילוב - עדן: בטח אם אנחנו מדברים על התעמלות אמנותית והתעמלות מכשירים.
עמרית ינילוב - עדן: אז אנחנו בעצם רוצים לחשוף את עולם הספורט לגילאים, זאת המגמה.
עמרית ינילוב - עדן: זה בעצם תהליך הרפורמה וראייה לעתיד של המועצה, לחשוף את עולם הספורט לילדות מגילאים יותר צעירים.
עמרית ינילוב - עדן: יש לנו פרויקט מאוד מוצלח בגליל מערבי, ארבעה יישובים, כאוכב, עיבלין, שפרעם ותמרה, כל אירוע שלהם זה למעלה מ- 200 ילדות.
עמרית ינילוב - עדן: הם מגייסים ילדות וחושפים את הכדורסל, הם שם מקדמים, יש להם מסורת של כדורסל באזור, גליל מערבי.
עמרית ינילוב - עדן: הם מביאים את הילדות לכל מיני אירועים ויוצרים קבוצות קטנות.
עמרית ינילוב - עדן: המשחק בשלב הזה הוא משחק לא כל-כך תחרותי ולא כזאת ספציפיקציה ובעצם עוד ועוד ילדות עוסקות בכדורסל, באזור שלהם.
עמרית ינילוב - עדן: בנושא הזה גם באנו עם איגוד הכדורסל לשיתוף פעולה בנושאים המקצועיים ואלי רבי שנמצא פה, שהוא מנהל האגף המקצועי של כדורסל נשים, מאמן נבחרת ישראל, יש שיתוף פעולה עם האיגוד, זה נושא שחשוב מאוד לציין וכמו שאתם רואים, יש לנו גם פרויקט בג'ודו.
עמרית ינילוב - עדן: בג'ודו זה פרויקט הישגי, אבל לנבחרות צעירות.
עמרית ינילוב - עדן: אנחנו לא מטפלים למעשה בנבחרות הבוגרות, אנחנו מטפלים בנבחרות הצעירות.
עמרית ינילוב - עדן: אני לא אמשיך לפרט פה.
עמרית ינילוב - עדן: בתוך כל התוכניות נמצאות ליגות אתנה.
עמרית ינילוב - עדן: ליגות אתנה זה אחד הנושאים הכי נגיד מבורכים ומתפתחים בפעילות אתנה, משום שהליגה מביאה ילדות בכל הגילאים, צעירות מאוד וגם את נבחרת ישראל, למשל, בג'ודו, וכולם על מזרון אחד.
עמרית ינילוב - עדן: צריך להבין שבכל מועדון בישראל בג'ודו, מתחרות שתיים-שלוש ילדות, אחרי שנה-שנתיים הן פורשות.
עליזה לביא: עמרית, אבל איך יכול להיות שאני לא שמעתי על אתנה ולא התוודעתי ליכולות שיש לאתנה להציע עד שהגעתי לאחד הסטודנטים שלי שעושה עבודה בהיבט התקשורתי על מגדר והוא אמר לי שנציגת אתה היתה באוניברסיטה ודיברה באיזה קורס וכך התוודעתי לארגון שלכם.
עמרית ינילוב - עדן: אני חושבת שעיקר העניין הוא כי עד 2012 היה קושי, על-פי אמות המידה, התקציב היה מחושק באיגודים ואגודות.
עמרית ינילוב - עדן: כל נושא השיווק ושינוי עמדות היה קושי רב לעבוד בו ורק ב- 2012, בעצם הנושא הזה נפתח ומה שיעמוד לפתחה של יו"ר המועצה החדשה ולמועצה החדשה יהיה הנושא הזה.
מיכל כפרי-ירדני: הנראות לא קיימת, לצערי.
עליזה לביא: היא לא קיימת.
עליזה לביא: אני הלכתי לרב גוגל והקשתי.
מיכל כפרי-ירדני: נכון.
מיכל כפרי-ירדני: את יודעת, הצד השני, נראות נשים פחות חשובה לו.
מיכל כפרי-ירדני: המצב בספורט הוא בערך כמו שהמצב בפמיניזם היה לפני עשר, 12 שנה ואנחנו לא כל-כך רוצות שגברים ינהלו אותנו, אני חושבת שנשים יכולות, צריכות בראש ובראשונה לקדם את הנושא, ואת יודעת, אף אחד לא מוותר, הרבה פעמים צריך לקחת.
עליזה לביא: אני רק יודעת שכשהגענו לכנסת, אמרו שיש פה חדר כושר, אז ירדנו לחדר הכושר וראינו את הציוד שיש שם.
עליזה לביא: אני לא צריכה להרחיב, נכון?
עליזה לביא: הציוד מותאם לגברים.
קריאה: אני לא מכירה מונח כזה בחדר כושר.
עליזה לביא: משקולות, למשל, הכובד שלהן.
עליזה לביא: מכשירים.
עליזה לביא: כשאת שואלת את חברות כנסת במה הן מורגלות ומה חדר הכושר מאפשר, גם שיעורים שאולי מותאמים יותר לנשים.
עליזה לביא: ניקח אותך לסיור, סיור מומחה.
מיכל כפרי-ירדני: אני רציתי להבהיר משהו.
מיכל כפרי-ירדני: אני לוקחת את האשמה עלי.