GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילה חסון: מזעזע.
אילה חסון: 10%.
מלי פולישוק-בלוך: כן, מזעזע.
מלי פולישוק-בלוך: סליחה, 350.
מלי פולישוק-בלוך: 10%.
מלי פולישוק-בלוך: הסיבה שלפני 5 שנים החלטנו להתאגד כעמותה ולעזור לחברות מועצה, היא שהרגשנו שכל אחת מאיתנו, למעט אלה שבאמת שיש להן כמו שיעל סיפרה ותמר, אלה שיש להן מפלגות אם.
מלי פולישוק-בלוך: ברשויות המקומיות, לרובם, חלק גדול מהם, במיוחד הנשים הן עצמאיות, מסיעות עצמאיות, וגם בתוך רשימה של ראש הראשות, היא בדרך כלל עצמאית.
אילה חסון: אבל סליחה מלי, אבל למה לדבר על-, מה עם אלה שרוצות להנהיג את המועצה ואת הרשויות?
מלי פולישוק-בלוך: זה חלק מהעניין.
אילה חסון: אנחנו שם עכשיו, לא?
מלי פולישוק-בלוך: אני עצמי, איילה, התמודדתי לרשות עיריית רעננה בפעם הקודמת.
מלי פולישוק-בלוך: אני מודיעה לכם שאני לא אעשה את זה עוד פעם.
מלי פולישוק-בלוך: כי עוצמות הנפש שזה באמת דורש ממך והויתורים שזה דורש ממך, גם בהיבט-.
מלי פולישוק-בלוך: זה דורש ממך הרבה מאד מכל בחינה שהיא, כלכלית, משפחתית, נפשית, מכל דבר, קריירה.
מלי פולישוק-בלוך: מכל דבר שהוא זה דורש ממך המון ויתורים ואם אין לך באמת סיכוי טוב, בוא נאמר, לנצח, אז אני לא אעשה את זה עוד פעם.
מלי פולישוק-בלוך: אני באופן אישי, אני לא ארוץ עוד פעם לרשות.
מלי פולישוק-בלוך: אני כן אעזור לכל מי שרוצה לרוץ לרשות המקומית.
מלי פולישוק-בלוך: מה שאני רוצה זה לחזק את הדברים שלך איילה, וגם להגיב לדברים שנאמרו כאן קודם.
מלי פולישוק-בלוך: אנחנו באמת צריכות עזרה ואנחנו חייבות לעזור אחת לשנייה.
מלי פולישוק-בלוך: זו הסיבה שאנחנו כאיגוד התאגדנו גם.
מלי פולישוק-בלוך: אנחנו כבר פנינו למשרד הפנים.
מלי פולישוק-בלוך: יש לנו פגישה עם שר הפנים בקרוב.
מלי פולישוק-בלוך: אנחנו יחד עם שולה אגמי, במרכז השלטון המקומי, הקמנו צוות כדי לעזור גם לנשים אבל גם, בכלל, לחברי מועצה.
מלי פולישוק-בלוך: ואני לא חוזרת על כל הדברים שנאמרו פה על ידי המנוסות שבינינו, או החדשות שבינינו, שנתקלו בדברים שאנחנו נתקלנו.
מלי פולישוק-בלוך: אבל בהחלט יש כאן דבר שאני מאד מברכת, חברת הכנסת ד"ר עליזה לביא, על המפגש הזה ועל העוצמה באמת שיש בחדר הזה, כי אנחנו צריכות, חייבות, ואני אומרת את זה לחדשות ולוותיקות.
מלי פולישוק-בלוך: אם אנחנו לא נשדר עוצמה ומנהיגות - ימשיכו להתייחס אלינו בצורה מזלזלת, שלא צריכה כסף ולא צריכה עזרה, ותהיו שם אוקיי, בשביל הקישוט.
מלי פולישוק-בלוך: זאת החובה שלנו.
מלי פולישוק-בלוך: זה התפקיד שלנו, כן לעזור אחת לשנייה, כן לדרוש את מה שמגיע לנו, ואם לא בדין, ואם לא על פי חוק, אז נא לשנות את החוק, ואנחנו הכנו הצעת חוק שמוגשת על ידי חברת הכנסת יפעת קריב, והיא מונחת בימים האלה, ואנחנו נציג באוגוסט לשר את הצעת החוק, כדי לתת כלים, סמכויות וגמול.
מלי פולישוק-בלוך: ואנחנו אומרות את הדברים האלה בצורה מפורשת ובלי להתבייש, ומתוך מנהיגות, שזה מה שמגיע לנו.
מלי פולישוק-בלוך: ואם אתם רוצים שלטון מקומי תקין, ישר, הגון ומקצועי – זאת הדרך לעשות את זה.
אילה חסון: ועם אינטליגנציה רגשית.
מלי פולישוק-בלוך: זאת הדרך לעשות את זה.
מלי פולישוק-בלוך: ואני אסיים באמת בייחוד שלנו.
מלי פולישוק-בלוך: הייחוד שלנו זה רק בגלל שאנחנו מכירות את הילדים ואת החינוך.
מלי פולישוק-בלוך: גם בן זוגי מזה 42 שנים הוא אוהב את הילדים ומכיר את החינוך שלהן.
מלי פולישוק-בלוך: אבל לאישה יש ראייה אחרת.
מלי פולישוק-בלוך: אני קוראת לזה דרך אחרת.
מלי פולישוק-בלוך: חשיבה נשית היא חשובה, ולכן צריך את האיזון הזה של חשיבה נשית, ראייה נשית של הדברים, גם בתכנון עיר, ואת הראייה הגברית.
מלי פולישוק-בלוך: צריך את השיתוף.
מלי פולישוק-בלוך: צריך את האיזון.
מלי פולישוק-בלוך: ולכן, אם אנחנו רוצים שבאמת השלטון, המקומי והארצי, יהיו טובים יותר, איכותיים יותר – בואו נקבל את האיזון הזה, שבוודאי מגיע לנו על פי הזכויות הדמוקרטיות, אבל בוודאי ובוודאי הוא נכון לכולם.
מלי פולישוק-בלוך: אז אני רק רוצה לסיים בקצת אופטימיות, שיש כאן כמה ארגונים, כפי ששמעתם, החדשות ובוודאי הוותיקות, יש כמה ארגונים פה סביב השולחן הזה, שהתאגדו מתוך הבנה שצריכים לעשות מעשה, וביחד נצליח.
עליזה לביא: איילה, זכות הדיבור שלך, עכשיו בלי הפרעות.
אילה חסון: לא, לא, זה בסדר, אני בעד דיאלוג פתוח כזה, אני לא צריכה את הדקות שהן רק שלי, ואם יש למישהי הערה, אז אני אשמח לשמוע.
אילה חסון: תודה ד"ר עליזה לביא.
אילה חסון: כשאנחנו פונות לאישה אנחנו פונות בשם הפרטי, כשאנחנו פונות לגבר, אנחנו פונות בשם המלא עם התואר ועם כל השושלת המשפחתית שלו.
אילה חסון: אני אומרת שמבחינת אישה, כשאישה רוצה להצליח נדרשת ממנה השקעה כפולה ומכופלת.
אילה חסון: מי שלא מוכנה או לא יכולה להשקיע באופן מלא את האנרגיות, את הזמן, את תעצומות הנפש – היא לא יכולה לבוא לזירות האלה.
אילה חסון: אלה זירות, אני אומרת זירות כי אני מדברת על זירת למשל עבודה, עבודה עיתונאית, מי שרוצה להצליח בפוליטיקה, מי שרוצה להצליח בשלטון המקומי, רוצה לעשות, זה עבודות שהן טוטאליות.
אילה חסון: זה עבודות שהן שואבות, זה עבודות שלא משאירות מקום כמעט לשום דבר אחר.
אילה חסון: אז מי שאין לה את הנכונות, את היכולת לוותר.
אילה חסון: אני אין לי חיים.
אילה חסון: אני אומרת את זה.
אילה חסון: יש לי משפחה ועבודה.
אילה חסון: סטו.
אילה חסון: בעלי אומר לי – זה מתוך בחירה.
אילה חסון: את בוחרת.
אילה חסון: אבל אם את רוצה להשקיע ולהיות טוטאלית, אז את לא יכולה.
אילה חסון: את רוצה להיות פרפקט בעבודה, את רוצה להיות אמא הכי-הכי, אז לא נשאר לך זמן לנשום.
אילה חסון: בקושי זמן לקרוא באמצע הלילה.
אילה חסון: הייתה לפני כמה שנים כתבה על איזה סודני שלא ישן 9 שנים, עם עיניים טרוטות כאלה, אמרתי - זה יהיה הסוף שלי.
אילה חסון: אין זמן לישון.
אילה חסון: ואני רוצה לומר לכן משהו.
אילה חסון: מעירים על נשים בפאנלים וזה, זה הערה קטנה.
אילה חסון: נשים נורא מוכנות להתראיין ברדיו.
אילה חסון: תזמינו אישה לטלוויזיה, לא ביום רגיל, ביום שישי בערב - - -
קריאה: באמת תזמינו.
קריאה: תזמינו.
קריאה: את רוצה רשימה?
קריאה: תנסי אותנו.
אילה חסון: גבירותיי, עם כל הכבוד, זה צריך גם להיות רלבנטי לציבור.
אילה חסון: לא מביאים אישה שרוצה להתראיין.
אילה חסון: נשים, אל תוכיחו את כל התזות.
אילה חסון: בואו נכבד את השיח.
אילה חסון: מה, אני אשאיר את המשפחה שלי ביום שישי?
אילה חסון: חבל שגרמן איננה פה, כי לפני כמה זמן היה לנו כזה איזה שישי שהעורכת של היומן ואני כבר תלשנו שערות ברגליים, באוזניים ובידיים, ולא הצלחנו להביא אף אישה.
אילה חסון: כן, כן.
אילה חסון: גבר בשבע בערב אני יכולה להקפיץ אותו מתל אביב.
קריאה: לא חיפשת במקום הנכון.
עליזה לביא: חברה, אני אחזק את איילה.
עליזה לביא: אני את עבודת הדוקטורט שלי הקדשתי לנושא.
עליזה לביא: עשיתי את עבודת הדוקטורט שלי על רדיו, לא על טלוויזיה, על הרדיו.
עליזה לביא: על איך עושים חדשות בהיבט המגדרי של הפקת החדשות ברדיו בישראל.
עליזה לביא: זו הרצאה נפרדת, פעם בהזדמנות אני אתן לכן אותה.
עליזה לביא: אבל כל מה שאיילה אומרת זה נכון וזה צודק, ובטח במה שקשור לטלוויזיה.
עליזה לביא: נכון שיש מה לעשות הרבה עם האורחות, אבל קודם כל זו עבודה עצמית.
עליזה לביא: והשאלה הראשונה שפתחתי את הפאנל הזה והפניתי אותה למשתתפות – זה באמת, גם מהמקום האישי שלה, האישי הוא הפוליטי, וגם מהמקום של הסביבה.
עליזה לביא: ומה שאיילה אומרת, תקשיבו לו קשב רב, משום שלא מעט פעמים, וזה גם מה שעלה בעבודה שלי, ויושבת פה גם פרופסור חנה הרצוג שכתבה על זה לא מעט.
חנה הרצוג: ואני מוכרחה גם לחלוק, כי אני חושבת שאחד הדברים שאתם לוקחים כמובן מאליו, זה את סדר העולם הגברי.
חנה הרצוג: משפחה זה מחוץ לתחום הפרטי.
חנה הרצוג: אם יש למשל אירוע שצריך לצלם אותו בשעת ארוחת הערב, ובחלוקת התפקידים המסורתית עדיין זה מצב האישה, אז אפשר לצלם קודם למשל.
חנה הרצוג: אפשר.
חנה הרצוג: יש דרכים שבהן צריך לחשוב.
חנה הרצוג: לצלם ראיון מוקדם, כמו שמצלמים את החרדים לפני שבת.
אילה חסון: לא, ראיון עושים בשידור חי, בכל הכבוד.
חנה הרצוג: לא, לא, לא.
חנה הרצוג: אני מכירה הרבה גורמים חרדים שכתוב למטה בקטן, צולם ביום חול.
אילה חסון: מה זה רלבנטי?
אורלי סלומון: אבל אתן שוכחות שנשים הגיעו עכשיו למועמדות, זאת אומרת לרשות מתפקידים של יושבי ראש וועדי הורים.
אורלי סלומון: כמה לילות אני ישבתי?
אורלי סלומון: כמה פעמים אני הולכת לחתום על שיקים?
אורלי סלומון: כמה נתינה?
אורלי סלומון: כמה ערבים?
אורלי סלומון: בעלי כבר 17 שנה מגדל כמעט לבד.
אורלי סלומון: באמת, אנחנו לא באות ממקום, מהחלל, אופס, קפצנו.
אורלי סלומון: הגענו, זה תהליך.
אורלי סלומון: הרי לא היינו מגיעות אם לא.
אורלי סלומון: לא היינו מגיעות, לא היינו עושות את הדרך.
חנה הרצוג: ...
חנה הרצוג: משפחה, אבל לא לוקחת בחשבון איך המקום של המשפחה וגידול הילדים, הם בחיי היום יום ובהסדרים, כולל בפוליטיקה.
חנה הרצוג: כלומר יש פער.
אילה חסון: סליחה, בכל הכבוד, זה לא רלבנטי.
יפעת זמיר: אילה, אני רק חייבת להגיד שאת חוזה פה במהפכה.
יפעת זמיר: כלומר, זה לא יקרה עד שזה לא יקרה, אוקיי?
יפעת זמיר: ואנחנו מכנסות ביום חמישי, ואיילה בוודאי קיבלת את ההזמנה, עיתונאיות מכל הערוצים – 1, 2, 10, רדיו, טלוויזיה ועיתונות כתובה.
יפעת זמיר: אנחנו קראנו לזה בכוונה שיח - - -
קריאה: את צריכה עיתונאים כדי שזה יזוז.
אילה חסון: למה אמרת את המשפט הזה?
יפעת זמיר: שיח משותף לעיתונאיות, מתוך אמונה שיש להן עניין לקדם את הדבר הזה, כי הוא ראשוני ויש פה כוח אדיר, ועד שזה לא יקרה, זה לא יקרה.
יפעת זמיר: כלומר, זה לא יקרה עד שזה לא יקרה.
יפעת זמיר: ולכן חייבים לתת פה - - -
אילה חסון: אני למשל כבר חושבת שברדיו - - -
חנה הרצוג: יש לך את תא העיתונאיות.
יפעת זמיר: אבל בסדר, אבל זו מהפכה פוליטית, זו לא מהפכה של - - -
אילה חסון: סליחה שנייה, אני רוצה להיות פרקטית, יפעת.
אילה חסון: קודם כל אי אפשר להמציא את הטלוויזיה מחדש.
אילה חסון: מה שאולפן שידור חי זה אולפן שידור חי, מה שכתבות מצולמות זה כתבות מצולמות, זה שני ז'אנרים שונים, ולא מקליטים אף ריאיון לפני, אלא אם כן זה אולי עם נשיא ארצות הברית - - -
חנה הרצוג: אז אולי אפשר לחשוב אחרת, הרי אנחנו גם רוצים לשנות.
חנה הרצוג: השינוי בא - - -
קריאה: אז אפשר להכין את העוף שנה לפני, מה הסיפור בכלל?
אילה חסון: טוב, תודה.
אילה חסון: חבל לקחת את זה לוויכוח שולי.
אילה חסון: אני חושבת שאישה שרוצה להיות רלבנטית, יכולה להגיד לבעלה – היום אתה תהיה אחראי על ארוחת הערב, ולא לעשות מזה צולם ביום חול.
אילה חסון: בכל הכבוד, שידור חי יש לו את האיכות שלו ואת הדינאמיקה שלו.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: אילה שלום, אני מאיה גבריאלי גולדשטיין.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: אני מתמודדת לרשות המועצה בקריית עקרון.
אילה חסון: קראתי, אני עכשיו עושה גם את החיבור.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: כן.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: אחותי הייתה חברת כנסת, ענבל גבריאלי.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: בהקשר למה שאמרת, שמדובר במשרות שהן מאד טוטאליות והן שואבות פנימה, אני רוצה דווקא להציע את העמדה ההפוכה.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: גברים מטבעם מנהלים את העולם בשעות הערב.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: אין להם שום דחיפות לחזור הביתה.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: אני דווקא בהתמודדות שלי, וכמובן שאני לא מדברת על זה בחוגי בית ולא כותבת את זה במצע, אבל יש לי איזו שהיא מוטיבציה לחנך את התושבים לזה שגם המשפחה היא ערך, וגם אני אעצור מתי שהוא ואחזור לילדים שלי.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: וחוץ מישיבות שהן הכרחיות בשעות הערב, או וועדות תכנון וכאלה, אני רוצה גם להעביר מסר לבוחרים שיש לי בית ויש לי משפחה.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: ואגב, מהמקום הזה של החינוך, אני יוצאת החוצה.
מאיה גולדשטיין גבריאלי: זה מסר חשוב מאד.
אילה חסון: אלף יוצא מן הכלל, וזה חשוב ומשפחה זה ערך עליון.
אילה חסון: אם העבודה שלך, נגיד שלי מחייבת את העבודה בערב, הלוואי והיא לא הייתה מחייבת את העבודה בערב, אפשר להיות סופר ממוקד ופורה במהלך היום ולעצור את זה.