GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת קריב: אני לא אכנס לפרטים, אבל מדברים על נושא של מימון כמובן, ואם אנחנו נצליח, הצעת החוק הזאת כבר העבירה 45 יום, אנחנו נעשה לה הצמדה, ויש פה אפשרות עוד בבחירות הקרובות, לעשות שינוי.
יפעת קריב: אני אתן לך - - -
גדעון סער: אני אצביע בעד זה, את לא צריכה להראות לי.
יפעת קריב: אבל אני אומר לך, אין לנו ברירה אלא לעודד חקיקה.
גדעון סער: בוועדת שרים לחקיקה.
יפעת קריב: אז תעזור לנו שזה ירוץ ליום ראשון הקרוב, אתה יודע, זה היום האחרון שאנחנו יכולות אולי.
יפעת קריב: אבל זה שילוב.
יפעת קריב: זה שילוב בין החיידק האישי לבין חקיקה, ואנחנו עושות כאן איזה שהוא משהו גדול, ביחד, כולן, שותפות.
עליזה לביא: חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.
פנינה תמנו: קודם כל אני רוצה לברך באמת גם את כל המועמדות וכל הנשים שהגיעו לכאן היום.
פנינה תמנו: אני חושבת שזה די מרענן לראות כל כך הרבה נשים מסביב, זה כיף גדול, אין ספק.
פנינה תמנו: חברה מתוקנת, אני מאמינה שצריכה לשאוף בכל רגע נתון לשוויוניות, ואין ספק ששוויון מגדרי זה נקודת פתיחה ראויה ונכונה.
פנינה תמנו: במקומות בהם נשים, מעמדן מכפיל, כמו מדינות העולם השלישי, אנחנו יכולים לראות שהמדינות נחשלות בכל תחום ותחום.
פנינה תמנו: ואם אנחנו ניקח את ההשוואה בין מעמד האישה לנחשלות של אותה מדינה, אנחנו נבין שיש לזה קשר ישיר, הן בכלכלה והן בחוסן חברתי.
פנינה תמנו: לכן, אני חושבת, אנחנו צריכים לראות לעצמנו ולראות את זה כדבר שהוא כמשנה סדורה, וכפי שאמר השר ובצדק, אני חושבת שמפלגות לא צריכות לראות את זה כמשהו מרענן שיש נשים ברשימות, אלא לקחת את זה כמדיניות ברורה שאנחנו שואפים אליה, לראות נשים שנמצאות ברשימות המוניציפאליות.
פנינה תמנו: והעובדה שיש נשים בבית הזה, יותר מכל כנסת אחרת שהייתה, זה ללא ספק צריך להיות חלון הזדמנויות שאנחנו לוקחות לעצמנו ואני חושבת שעד עתה, לפחות בזמן הקצר שאנחנו נמצאות בתוך הכנסת, אני חושבת שיש באמת עבודת שיתוף פעולה מצוינת, ואני חושבת שחברות הכנסת פועלות נכון.
פנינה תמנו: אנחנו צריכות לראות את זה תמיד, כל כמה זמן, לא רק בכנסים כאלה ולא רק בוועדה שאת עומדת בראשה, עליזה.
פנינה תמנו: לראות תמיד איפה הנקודות שאנחנו צריכים לחזק.
פנינה תמנו: לכן הקריאה שלך, השר, לבוא ולומר שאנחנו לא נצביע לרשימות שאין נשים, אני חושבת שזו קריאה מאד נכונה וברורה שצריך למקד אותה מבחינת המודעות הציבורית.
פנינה תמנו: לכן אני מברכת על הקריאה שלך.
יפעת קריב: ועל הצעת החוק שלנו, שהוא יעזור לנו להריץ אותה ביום ראשון.
פנינה תמנו: וכמובן.
פנינה תמנו: ועל זה את גם תקבלי חיבוק ונשיקה.
עליזה לביא: כולנו חתומות עליה.
פנינה תמנו: אני רוצה לומר לכן, יפעת הזכירה ככה על קצה המזלג, שעדיין ישנם מגזרים שלא כל כך משתתפים, נשים שלא משתתפות בתוך המשחק הפוליטי, ואני מצאתי את עצמי לפני כחצי שנה, אולי קצת יותר בעצם, לפני שנה, בחדר לידה.
פנינה תמנו: הסתכלתי על המסכים ואמרתי – אני בבחירות האלה הולכת להיות.
פנינה תמנו: אין שום סיבה שאנחנו, למשל אני כבת הקהילה האתיופית, אני רואה נשים מוצלחות, מצוינות, ותמיד היינו נעדרות מהמשחק הפוליטי.
פנינה תמנו: זה פשוט לא היה הגיוני ואפילו אתן יודעת מה, אני חושבת שהיינו משיגות תוצאות הרבה יותר טובות.
פנינה תמנו: לכן, כשהחלטתי לקפוץ לפוליטיקה, לקחתי בחשבון שאני אישה פורצת דרך, אבל היה ברור לי שיש כוח מאחורי שדוחף אותי ונותן לי את הבסיס הנכון.
פנינה תמנו: אז כך גם כשאנחנו מחליטות ואומרות שאנחנו רוצות נשים ברשימה, החכמה היא לדעת גם את הדחיפות הנכונות, לתת את הבסיס הנכון, ולתת את הגיבוי המלא, גם כשהחשיבה היא שונה והדרכים נעשות בדרך אחרת.
פנינה תמנו: אנחנו לא חייבות לעשות את זה בדרך המקובלת ובדרך הרגילה.
פנינה תמנו: לסיכום, אני מברכת אתכן ואני יודעת שבסופו של דבר צריך נשים עם תעוזה, עם נחישות ועם הרבה מאד אמונה.
פנינה תמנו: בלי זה השינוי לא יכול להיות, כמה שאנחנו נרצה לשאוף למדיניות.
פנינה תמנו: אז ברור לי שהנשים שיושבות פה היום הן נשים שלקחו הרבה אומץ, שעושות, מג'נגלות בין כל החיים, בין ההורות לבין הקריירה.
פנינה תמנו: אני חושבת שאנחנו גם כתובת, הלשכות שלנו פתוחות.
פנינה תמנו: המון הצלחה, אנחנו כאן בשבילכן.
עליזה לביא: אני רוצה לרכז את הפאנל כי הזמן מתקצר, ולחזור ליושבות הפאנל וגם אדוני השר, איפה שתרצה כמובן, ואנחנו גם נפנה אליך כמה מהנקודות ומהשאלות.
עליזה לביא: חברת הכנסת תמר זנדברג – אופנה חולפת, או בעצם מהפכה היסטורית, התהליך הזה שמתרחש מול עינינו, שכולנו במובנים רבים אולי גם חלמנו ואת יודעת מה, אפילו הצעות חוק.
עליזה לביא: אני יכולה למשל לדבר על הוועדה למינוי דיינים, ש-15 שנים מחוץ לבית הזה, בארגונים חוץ פרלמנטאריים, והנה מגיעים ודברים משתנים.
תמר זנדברג: אני קודם כל רוצה להצטרף לברכות לכולן ולכולם, לשר ולסגניתו, ליושבת ראש הוועדה ולעמותת כ"ן, שבאמת דוחפת לאורך כל הקדנציה, וזה ראוי לציון, לא רק לפני בחירות.
תמר זנדברג: הרבה מההבנה, ואני חייבת לציין את זה, יחסית להרבה עמותות שמתרחקות מפוליטיקה, עמותת כ"ן טבלה את ידיה בפוליטיקה, לא בצד כזה או אחר כמובן מבחינה אידיאולוגית, אבל ראתה לעצמה לקדם נשים בפוליטיקה.
עליזה לביא: שגם מיכל יודין, מי שמכירה, היא לא נמצאת איתנו כאן, אבל מיכל יודין, כשעוד דיברה על זה, חשבנו שהיא איזה עוף מוזר בנוף מההתחלה, ובאמת החיבור של שתיכן - - -
תמר זנדברג: נכון, וזה כתוצאה של עבודה, ולכן לתשובה אליך, אני לא חושבת בכלל שזו אופנה חולפת.
תמר זנדברג: אם אנחנו כבר באמירה פוליטית, אז תרשו לי להתגאות שאני מגיעה ממפלגה ומסיעה שהרימה את הכפפה ולא חיכתה לחקיקה, וקבעה בתקנון שלה, בחוקים הפנימיים שלה, הבטחת ייצוג בכל המוסדות הפנימיים, בכל הרשימות, לרבות הרשימה לכנסת.
תמר זנדברג: אנחנו היום מפלגה עם הייצוג השוויוני בכנסת – חצי-חצי, נשים וגברים.
גדעון סער: מעורר קנאה.
תמר זנדברג: הבטחת ייצוג בהכל.
תמר זנדברג: ויושבות כאן סיגל שיינמן מראש העין, שמובילה רשימה של מרצ, עדי דיאמנט מרעננה, שהיא חברה ברשימה שמובילה אותה אישה, רונית ויינטרוב שלא נמצאת כאן.
תמר זנדברג: שרון אורשלימי וחיה שיזף מגבעתיים, שמובילה אותה ויוי וולפסון, גם כן אישה.
תמר זנדברג: שירה שגיא, שמובילה רשימה מחיפה, לדעתי צעירת מובילות הרשימה בכל הארץ, אם אינני טועה.
תמר זנדברג: לורה ורטון מירושלים ורויטל לן מכפר סבא, רק אלה שנמצאות כאן, ויש לנו הרבה נשים שמובילות רשימה מטעמנו ושנבחרו בכוחות עצמן.
תמר זנדברג: עד כאן ה - - -
עליזה לביא: לא, לא, אנחנו לא עושים, אנחנו באנו לעבוד יחד.
פנינה תמנו: התחרות בריאה.
תמר זנדברג: אני רוצה ועם זאת ובכל זאת לציין כמה מהחסמים ומהקשיים, ובמענה לשאלה שלך להגיד שזו לא אופנה חולפת, אבל גם המהפכה עדיין היא, אני לא יודעת אם היא רחוקה או קרובה, אבל אני יכולה לומר שהיא שאלה של עבודה.
תמר זנדברג: היא לא תגיע סתם.
תמר זנדברג: ואני רוצה לציין דבר אחד וחשוב, וחשוב לי במיוחד שהשר נמצא פה ושומע.
תמר זנדברג: חברות וחברים, הנושא שאף פעם נשים לא מדברות עליו וזה הכסף.
תמר זנדברג: אנחנו חברות מועצה ואני גם הייתי חברת מועצה, וכאמור יפעת ואני רצנו כחברות מועצה ואני גאה לומר ששתינו התחלנו את מערכת הבחירות כששתינו היינו במקומות לא ריאליים במפלגות שלנו, והיום שתינו חברות כנסת.
יפעת קריב: אבל ידענו שניכנס.
תמר זנדברג: מתי שהוא.
תמר זנדברג: כן, אמרנו מתי שהוא, הדרך שלנו קשה.
תמר זנדברג: להיות חברת מועצה זה תפקיד בהתנדבות, ולא זו בלבד שנשים הן מוחלשות בשוק העבודה ועובדות במשרות החלקיות ועובדות במשרה שנייה, שזה בבית, בנוסף לעבודה, בנוסף על זה, נשים אפשר למצוא אותן יותר בתפקידים הציבוריים כשהן בהתנדבות.
תמר זנדברג: בין אם כחברות מועצה, בין אם בוועדי הורים, בפורומים של שכונות.
תמר זנדברג: כל מי שפעילה כאן במישור המקומי מכירה את זה.
תמר זנדברג: נשים תלכנה ותתנדבנה ותובלנה מהלכים, במקומות שבהם התפקידים הם בהתנדבות, וזו בעיה אמיתית.
תמר זנדברג: עכשיו אני מציינת את הבעיה הנשית, המגדרית.
תמר זנדברג: זאת גם בעיה לנו כנבחרים וכנבחרות, זאת בעיה לדמוקרטיה.
תמר זנדברג: כי כשיש נבחרת או נבחר ציבור שמייצג ציבור ונשלח לעשות עבודה, אבל התפקיד הזה הוא בהתנדבות ובעצם המחויבות שלו לאותו ציבור היא תמיד תלויה בצורך שלו או שלה, ובמקרה הזה שלה, להתפרנס ולטפל במשפחה וכו', התפקיד הדמוקרטי נפגע.
תמר זנדברג: ובשלטון המקומי זאת בעיה אמיתית ואם יורשה לי, תמיד בפורום של הנשים אני תמיד זאת שמציינת את זה, כי אני יודעת כמה זה חשוב ואני יודע שתמיד נשים, וזה כתוב בספרות הפמיניסטית, זה הדבר שהן לא תדברנה עליו.
תמר זנדברג: אז זו נקודה אחת.
תמר זנדברג: נקודה שנייה, אני רוצה להתייחס לדברים של השר שאמר שנשים טובות יותר ומבין חברות הכנסת תמיד אפשר למצוא שהן מוצלחות.
תמר זנדברג: אני רוצה להציג לזה סיבה למה זה, ואני רוצה אולי אפילו להציע שאנחנו צריכות לתקן את זה, ולמה?
תמר זנדברג: מכיוון שהיום, וגם שוב, יפעת ואני יודעות את זה, לאן שהיינו הולכות, כל הזמן היו אומרות לנו – איזה נשים מדהימות.
תמר זנדברג: היא ילדה, היא הייתה בהריון ואחר כך בחודש התשיעי ואחר כך הגעת עם תינוקת וכל הזמן היו אומרים איזה נשים מדהימות.
תמר זנדברג: איזה נשים מדהימות.
תמר זנדברג: בטח נשים מדהימות.
תמר זנדברג: כשזה כל כך קשה בתור אישה להגיע, אז רק הנשים המדהימות תגענה.
תמר זנדברג: ואני תמיד אומרת שביום שכל הנשים הבינוניות, לא המדהימות, הבינוניות, יהיו איפה שכל הגברים הבינוניים, אז נדע שהשגנו משהו, ולא רק המדהימות צריכות להתקבל ... זה לא כוחות וזה לא חכמה.
תמר זנדברג: לסיכום, אני באמת רוצה לברך את כולכן ובמיוחד את הנשים הצעירות שנמצאות כאן.
תמר זנדברג: אנחנו נמצאים עכשיו בימי חופשת הקיץ ואני לא רוצה לשאול איפה כל אחת שמה את הילדים ואם נגמרו כבר הקייטנות או עוד לא נגמרו, ואנחנו גם כחברות כנסת – פנינה, יפעת, וגם הגברים, חלק מהגברים הצעירים.
תמר זנדברג: כי חלק מהמהפכה שקורת שציינה יושבת ראש הוועדה, זה שיש חברות כנסת צעירות אז גם יש ילדים קטנים ואז עולה, צפה יותר השאלה מה קורה עם יומיים חופשה בל"ג בעומר, ומה קורה בחופש הגדול, ואיך?
תמר זנדברג: עד עכשיו זה שאלות שעלו מהציבור, אבל אנחנו לא התמודדנו איתן.
תמר זנדברג: הבית הזה לא התמודד איתן.
פנינה תמנו: מה שהיה קורה אם הגבר היה בכנסת.
פנינה תמנו: אני לא רואה בזה שוני.
תמר זנדברג: את מכירה את הקומיקס הזה, מה היה קורה, סליחה, אם גברים היו מקבלים מחזור?
תמר זנדברג: זה כבר היה מוגדר כדבר שצריך לקבל עליו אות גבורה לאומי והפרסים והמדליות היו מחולקים.
תמר זנדברג: סליחה על זה, אבל זה ידוע גם כן.
עליזה לביא: אני רק רוצה לחדד את השאלה.
עליזה לביא: דווקא בגלל שאת באה מעיר גדולה, הכי גדולה בישראל וכל הדרך, ואת גם בחורה צעירה ועם ילדה קטנה.
עליזה לביא: אבל לבוא ולשאול אותך, החסם הוא חסם יותר אישי-נשי של תנאי גידול, של אולי בית, משפחה, של מודלים לחוקים, או למעשה הסביבה העוטפת, על כל מה שהיא משדרת.
עליזה לביא: כי אם שמעתי פה את החברות שדיברו, דיברו על אומץ, על פחד, על חשש.
עליזה לביא: החשש הפנימי הוא יותר ממה?
תמר זנדברג: אני באה מהתנועה הפמיניסטית ואצלנו אומרים – האישי הוא הפוליטי.
תמר זנדברג: אני לא חושבת שהדברים האלה מופרדים אחד מהשני.
תמר זנדברג: הפחד הוא לא פחד אישי, הוא פחד כי יש סביבה, הסביבה היא קשה, העולם הוא עולם גברי שגברים מנהלים אותו ולאישה קשה יותר.
תמר זנדברג: אז זה לא פחד אי רציונאלי, זה פחד קיים שהוא מוצדק והקושי הוא קושי.
תמר זנדברג: אני לא יודעת כמה יש כאן, יצא לי לפגוש חלק מהחברות כאן בפורומים של עמותת כ"ן, של עמותת ידיד שיושבים כאן, ויצא לי גם לדבר בפני פורום שלהם של נשים, שחלקן רוצות להתמודד ושם ככה דיברנו יותר באופן בלתי פורמאלי על הקושי האישי, על המשפחות שתומכות, שלא תומכות, על המחיר שהן משלמות.
תמר זנדברג: ואני אומרת זו שאלה שגברים פחות מתמודדים איתה, היא פחות קיימת ואז כשנשים מתמודדות איתה, אז שאלת הפחד האישי עולה.
תמר זנדברג: אז אני אומרת, זה לא פחד אישי, זה פחד אישי פוליטי, כי מזה מורכב העולם האישי והפוליטי של האישה.
פנינה תמנו: הייתי רוצה רק במשפט לצרף לזה תובנה כלשהי בנוגע לנושא הזה ולומר שהרבה פעמים מעבר לקשיים האובייקטיבים שקיימים על פני השטח, אני חושבת שהמאבק האמיתי הוא הרבה פעמים בתוך עצמנו.
פנינה תמנו: לבוא ולומר שהשדרים שהחברה משדרת כל החיים, לדעת איך להדוף אותם, והרבה פעמים מי שמנצחת זה מי שמצליחה איך שהוא להתמודד עם זה ולהגן על עצמה ולא לתת לזה לחלחל.
פנינה תמנו: שזאת לא הזירה שלה, אותם מסרים סמויים – שפה את לא תצליחי כי זה עולם של גברים.
פנינה תמנו: הרבה פעמים זה גם תהליך.
תמר זנדברג: את צודקת, אבל זה רק מצביע על הקושי, על ממה מורכב הקושי, ולא תמיד אפשר להגיד כן, אז מה, מה הבעיה, הנה זה - - -
פנינה תמנו: זה ברור מאליו, כן.
תמר זנדברג: צריך להבין שזו מציאות שלמה וחברה שלמה שהיא מערימה קשיים, לפעמים שהם אפילו סמויים.
תמר זנדברג: אני רוצה רק לסיים במילה אופטימית, לא ללכת לקשיים.
תמר זנדברג: יושבות כאן באמת הרבה מאד מתמודדות, ובאמת שעשו דברים, שולה יקירתי, שבאמת פרצו דרך, כמו שאמרו כאן.
תמר זנדברג: אני לא אוהבת להשתמש בקלישאות, אבל זה באמת נכון.
תמר זנדברג: הדבר האופטימי שאני יכולה לומר זה שהיום יש הרבה הרבה הרבה יותר מודעות.
תמר זנדברג: אני חושבת שהדברים שהשר אמר בהקשר הזה הם מאד חשובים, שיש מודעות גם בקרב הממשלה, בארגונים, בכנסת, שאנחנו בתהליך, רחוקות מסיומו, אבל אנחנו עושות אותו מה שנקרא בספרינט.
תמר זנדברג: אז שוב תודה לכולכן שבאתן, ובהצלחה באוקטובר.
עליזה לביא: פרופסור חנה הרצוג, מאמרים קודמים, במיוחד באמריקה, כשבחנו איפה נשים מצליחות, התייחסו גם לשיטת הבחירות, התייחסו לגודל מחוזות, התייחסו לתמריצים כאלה ואחרים ושמענו פה גם תמריצים של הציבור, אבל גם תמריצים כלכליים, כלומר גם שני הכלים.
עליזה לביא: אני יכולה להגיד לך מהמקום שלי היום כמחוקקת, לא תמיד כשיש חוקים אז גם יש מעשים.
עליזה לביא: אנחנו רואים פער מאד גדול.
עליזה לביא: אפשר לבוא ולהתבונן על החברה בישראל ועל מספר החוקים שנחקקו לטובת נשים ועל מעמדן.
עליזה לביא: אני לא חשבתי שכשאני אגיע לוועדה, הדבר הראשון שאני אדרש ואני אחזור ואדרש, זה יהיה הנושא של הטרדות מיניות.
עליזה לביא: כלומר חוקקנו את החוק בין המתקדמים בעולם לפני 16 שנים, והנה אנחנו רואים איך הדברים חוזרים ועולים.
עליזה לביא: אבל כשאת רואה היום את התהליך, את כותבת על התהליך הזה במאמר המפורסם שלך על כיכר הדשא ועל המקום של הנראות הפוליטית של נשים, ועל איפה מסקרים נשים – אם זה במדורים הרכים יותר, שזה המדורים של המשפחה, של האישה, ולא בעמודים הפוליטיים.
עליזה לביא: זה מאמר מאד מפורסם שלך, שכתבת אותו לפני למעלה מ-15 שנים, משהו כזה.
עליזה לביא: מהמקום שלך היום, היית צריכה לכתוב את המאמר הזה אחרת, נכון?
חנה הרצוג: כן ולא.
חנה הרצוג: אני רוצה דווקא, מכיוון שכאן הלכנו טיפה לנוסטלגיה, אז אני רוצה לספר לכן שאני ישבתי פה כשרה דורון, זיכרונה לברכה הייתה חברת כנסת, והיא כינסה בבניין הזה את השנים שרצו לרשויות המקומיות, וניסתה לתת להן תמיכה ועידוד ואפילו מחשבות על חקיקה.
תמר זנדברג: כמה הן היו בחדר?
חנה הרצוג: בודדות, ועוד היו בודדים חברי כנסת, וזה בדיוק לכן אמרתי כן ולא.
חנה הרצוג: כלומר, מה שיש זאת לא אופנה חולפת, אבל זה תהליך ארוך.
חנה הרצוג: ומה שכן אני רוצה לבוא ולומר, אני חושבת שיש פה מהפך דורי.
חנה הרצוג: יש פה הרבה יותר חברות כנסת צעירות, יש הרבה יותר מתמודדות צעירות לוי שהרבה יותר אנשים בחברה בישראל שמודעים ומוכנים להיכנס למאבק הזה של שוויון מגדרי.
חנה הרצוג: לפני שאני אעסוק במדיה וכו', אני רוצה דווקא להגיד כמה דברים שנאמרו פה, ואני חושבת שהם דורשים חידוד והבנה.
חנה הרצוג: אז קודם כל אני רוצה להגיע לכם לגבי חקיקה.
חנה הרצוג: לישראל באמת יש מערכת חקיקה מן המתקדמות בעולם.
חנה הרצוג: יש לה בעיה גדולה של אכיפה.
חנה הרצוג: יש חוק שוויון זכויות האישה, שחוקק כבר בשנת 1951 על ידי חברת הכנסת רחל קגן, ועל החוק הזה, שהוא כל הזמן זוכה לתיקונים, ולאחרונה, לפני כמה שנים היה שינוי בחוק, תיקון בחוק שדיבר על ייצוג הולם וייצוג של מגוון.
חנה הרצוג: עכשיו אני רוצה להגיד כמה משפטים בעניין ייצוג הולם, כי זה מתייחס לחקיקה.
חנה הרצוג: ייצוג הולם משמעו שאם אנחנו 50% מהאוכלוסייה, אז 50% של הנשים או הגברים חייבים להיות בכל אחד מהמוסדות, הארגונים, הוועדות, הוועדות הציבוריות וכו'.
חנה הרצוג: עכשיו אנחנו רוצים ומוכנים להיות קצת גמישים, יכולנו לקחת את החקיקה שבחלק ממדינות אירופה ולהגיד הבטחה של 40% מכל אחד משני המינים.
חנה הרצוג: אני בעד ה-50% ואני בשום פנים ואופן חושבת שאסור לנו לתמוך בחקיקה שמדברת על שליש או רבע, או כל מספר אחר, אפרופו הצעת החוק.
חנה הרצוג: יכול להיות שלא נגיע לכך מיד, אבל המושג ייצוג הולם – זו משמעות המילה הולם.
חנה הרצוג: אני רוצה לחזור על העניין של הגיוון, ודווקא ברשויות המקומיות, יותר מאשר בכל מקום אחר.
חנה הרצוג: כי אנחנו חברה שיש ריכוזים של אוכלוסיות, לטוב ולרע, על פי מוצא, על פי העדפה דתית, על פי מרכז-פריפריה, העדפות לאומיות, טובות, לא פחות טובות, אבל אנחנו חברה שמגוונות מאד ברשויות המקומיות.
חנה הרצוג: ואנחנו צריכים לראות את זה גם ברשויות המקומיות.
חנה הרצוג: לכן כשאני מדברת על ייצוג הולם, אני חושבת שצריך להיות גם לא רק שתמיד האליטות ממוצא זה או אחר תהיינה, אלא גם עכשיו להסתכל ימינה שמאלה, מי עוד לא מיוצג, את הקול של מי עוד לא שמענו.
חנה הרצוג: זה דבר אחד.
חנה הרצוג: הדבר השני שאני רוצה לבוא ולומר, שבשבילי המושג ייצוג הוא לא רק מספרי.
חנה הרצוג: ייצוג – המשמעות שלו שאנחנו נשמע קולות אחרים.
חנה הרצוג: אז זה גם בא בגיוון, אבל גם בא בעמדה של מבט מגדרי.
חנה הרצוג: ואני רוצה להגיד את העניין הזה של המבט המגדרי, הוא לא מדבר רק על מבט של נשים, אבל הוא בא מהמקום שנשים, מכיוון שהן נדחקות לשוליים, הן אלה שיכולות להביא, מהניסיון האישי שלהן, קולות אחרים, ממקום אחר של החוויה האנושית.
חנה הרצוג: ברשויות המקומיות זה כל כך בולט, לכן אתן השליחות של המאבק לשוויון מגדרי, מכיוון שברשויות המקומיות הן גם המעסיקות העיקריות של הנשים, מכיוון שמסורתית, לטוב ולרע, שוב, זה חלק ממערכת התנאים.
חנה הרצוג: נשים הן המורות והן העובדות הסוציאליות והן העובדות בשירותי הבריאות והניקיון.
חנה הרצוג: הן המועסקות העיקריות של הרשות המקומית.
חנה הרצוג: זאת אומרת הן מכירות את הבעיות היומיומיות, הן חוות את הבעיות היומיומיות, והן גם הצרכניות העיקריות של השירותים.
חנה הרצוג: לא בגלל שהן צרכניות, אלא בשל בדיוק המבנה הזה שדיברנו, שבחלוקת התפקידים שעדיין היא מאד מסורתית בחברה בישראל, ושהן אלה שאחריות על הבית, על המשפחה, על הילדים, לקחת לחוגים, להביא לבתי הספר ולצורך את שירותי הבריאות וכו'.
חנה הרצוג: לכן הן בעצם המומחיות, הן יודעות גם מה הם צרכי היישוב, וזה לא רק בניין ערים.
חנה הרצוג: זה חשוב, אבל כשאני יושבת בוועדת בניין ערים או תכנון ערים, אני רוצה שהמבט המגדרי יבוא, של הנשים, שתראינה איך צריכה להיבנות עיר או איך צריך להיבנות מבנה עירוני, שייקח בחשבון את צרכי האוכלוסייה היומיומיים, ואלה הן הנשים.
חנה הרצוג: הן המומחיות, מהניסיון האנושי שלכן.
חנה הרצוג: יש לכן כשליחות ציבור, גם דרישה דמוקרטית צודקת, וגם אמירה על איכות.
חנה הרצוג: לכן אני חושבת שהדרישה שלנו לשוויון מגדרי מלא, באה מהמון מקומות, ואנחנו צריכות להוכיח את האמירה הזאת, והאמירה היא לא רק אישית, היא ציבורית.
חנה הרצוג: היא ציבורית גם אל החברים שלנו.
חנה הרצוג: ואני רוצה, אני יודעת שיש לי זמן קצר, אבל אני מוכרחה להגיד עוד כמה משפטים שנראים לי מאד חשובים.
חנה הרצוג: זה לא מאבק אישי בלבד, למרות שכל אחת מכן מרגישה את זה כמאבק אישי שלה.
חנה הרצוג: המאבק צריך לבוא ולהיות של כולנו, של החברה.
חנה הרצוג: ולכן תעבדו ביחד.
חנה הרצוג: שמחתי לשמוע ששתי חברות הכנסת משני הצדדים השונים של המפה הפוליטית עובדות יחד.
חנה הרצוג: יש המון ארגונים בשטח.
חנה הרצוג: אם אתן רוצות לדעת איפה המהפך, המהפך הוא שם.
חנה הרצוג: יש המון ארגונים בשטח, לא רק מפלגתיים אלא גם של החברה האזרחית.
חנה הרצוג: חפשו אותם כשותפות, תעבדו ביחד.
חנה הרצוג: זה שביל החצץ, לא הדרך הרגילה, שבה עובדים.
חנה הרצוג: עבדו עם קבוצות.
חנה הרצוג: תעבדו עם נשים, ונשים יודעות לפרגן לנשים, אל תאמצו את המושג הזה.
חנה הרצוג: כי אתן יודעות מתי אין פרגון?
חנה הרצוג: כאשר נשים מרגישות שהן נאבקות זו בזה על מעט המקומות שלכאורה הוקצו להן.
חנה הרצוג: אני רוצה להגיד משהו בנושא של חקיקה, וזה כבר לעניין של המחקר.
חנה הרצוג: כל הרשימות, וזה נכון בכל העולם וגם בישראל, שקיבלו נוסח חקיקה שאומר שבשלושת המקומות הראשונים תהיה אישה אחת לפחות, אתם יודעים מה הייתה התוצאה?
חנה הרצוג: שהייתה במקום השלישי אישה.
חנה הרצוג: במקום השלישי הייתה אישה.
חנה הרצוג: זאת אומרת שהסיכויים של נשים להיכנס למועצה, הולכים ופוחתים באמצעות החקיקה הזאת.
חנה הרצוג: כי אנחנו יודעים שברשויות המקומיות יש הרבה רשימות קטנות, יש הרבה תחרות.
חנה הרצוג: זאת אומרת שנשים, אם הן כבר תכנסנה, הן תכנסנה רק ברשימות המאד גדולות ומאד חזקות, והסיכוי שלהן להיכנס לכן פוחת באמצעות החקיקה הזאת.
חנה הרצוג: לכן, מי שרוצה לנסות להשתמש בחקיקה, או שיטת הרוכסן, או לפחות במקום השני – או גבר או אישה.
חנה הרצוג: אתם מכירים את שיטת הרוכסן?
חנה הרצוג: כלומר צריך לעבוד עם מנגנונים שצופים מראש את התוצאות הבלתי צפויות של החקיקה.
חנה הרצוג: חוק לא משנים כל יום ולכן החקיקה צריכה להסתכל לא על התוצאות של מחר, של הבחירות הבאות, אלא אל המקום שאליו אנחנו שואפות, ייצוג הולם ושוויוני, שנותן מגוון.
עליזה לביא: עמותת כ"ן, עשייה מפוארת, שותפות לאורך הדרך.
עליזה לביא: נפגשנו בוועדות קודמות ואת משמשת, יפעת זמיר, כמנכ"לית העמותה יחד עם מיכל לווין.
עליזה לביא: באמת הקטר שמוביל את השינוי הזה.
עליזה לביא: כשאת מתבוננת כאן היום, מה עוד לא עשינו?
יפעת זמיר: קודם כל אני רוצה להגיד מה עשינו, כי אני חושבת שמי שנמצאת פה היום, וחנה הרצוג אמרה, היא לא לבד יותר.
יפעת זמיר: אני חושבת שבארבע השנים האחרונות וביתר שאת מאז הקמתה של העמותה, באמת בזכות אישה שאפשר לקרוא לה משוגעת, אבל עם חזון מאד גדול, שאולי בעבר נראתה עומדת על הבריקאדות ומוסרת איזה מסר שנשמע הזוי.
יפעת זמיר: היום הנשים פה, ואני באמת רואה כל אחת ואחת ומכירה כל אחת ואחת, לקחה את המושכות, חברותיי חברות הכנסת היום, בעבר חברות מועצה, הפכו להיות השליחות של המסר.
יפעת זמיר: כלומר, הדבר נעשה באופן שהיום הוא מהדהד בוועדה לקידום מעמד האישה, ברשותך, עליזה יקרה, כי הדרך בארבע השנים האחרונות הייתה דרך סיזיפית.
יפעת זמיר: זו הזדמנות לאודות לכל אחת ואחת שרצה איתנו בדרכים בלילות החשוכים, לצפת, לטירת הכרמל, לנהרייה, לקצרין, לנגב הרחב והגדול, כדי לקום ולהגיד לאותן נשים שהן חברות הנהגות הורים וועדי הורים, נשים אקטיביסטיות.
יפעת זמיר: מראש הנגיעה הייתה קהל שיש לו עשייה ציבורית.
יפעת זמיר: זה נכון שהמילה פוליטיקה מאד הבהילה אותנו.
יפעת זמיר: הבהילה אותנו כנשים אקטיביסטיות שעשו המון בוועדי הורים, עשו המון בהנהגות הורים מקומיות, אבל לא חשבו לעולם להיכנס לזירה הפוליטית, וזה מה שיצר את המספר הכל כך נמוך.
יפעת זמיר: ובעצם באנו באופן ממוקד לאותן נשים ואמרנו להן – הגיע הזמן לעשות את קפיצת המדרגה.
יפעת זמיר: קפיצת המדרגה היא במקום להשפיע על 600 ילדים ו-1,200 ההורים שלהם, להשפיע על כל האנשים ברשות המקומית.
יפעת זמיר: אני רוצה לספר על הארבע שנים האחרונות שעשינו עשייה גם מול הגברים, חברינו ראשי העיר.
יפעת זמיר: למעשה קורס מנהיגות המחר, שהבוגרות שלו יושבות כאן ושחברות המועצה המכהנות התרוצצו בדרכים, מטי הרכבי, ראש המועצה האזורית יואב, שנמצאת איתנו כאן היום, נסעה למשל לקורס של חברתה, ראש המועצה האזורית בבני שמעון, ולאופקים הגיעה טלי פלוסקוב, כל הדרך מערד, כי באופקים אין אף חברת מועצה.
יפעת זמיר: ולצפת הגיעה שרי גולדשטיין, חברת המועצה מעכו, כי בצפת אין אף חברת מועצה.
יפעת זמיר: הרשת שבנינו במשך 4 שנים וביתר שאת, בעצם הפכה להיות רשת התמיכה של הנשים, שעד היום היו לבד.
יפעת זמיר: כך שלעשות את הדרך , את הבונדינג הזה, לתת את תחושת המסוגלת, אני תמיד אומרת – you can't be what you can't see.
יפעת זמיר: אם את לא רואה שם מודלים לחיקוי, את לא תדעי בכלל שאת יכולה להיות כזו.
יפעת זמיר: ואני חושבת שאתן, חברותנו היום במשכן החשוב הזה, הופכות להיות מודל לחיקוי עבור כל הראשות וחברות המועצה העתידיות.
יפעת זמיר: וזה יחלחל למטה לבנות שלנו, שיסתכלו הלאה ויגידו אוקיי, מה אני רוצה להיות כשאני אהיה גדולה – רופאה, עורכת דין, מורה, גם פוליטיקאית, כן, גם נציגת ציבור.
יפעת זמיר: ראשות העיר שנמצאות כאן איתנו, 43 במספר, זו קבוצה שהתחילה מ-12 במספר לפני שנה וחצי, במשרדים הקטנים של עמותת כ"ן, להיפגש פעם בשלושה שבועות, לקבל הרצאות מטובי המומחים בארץ.
יפעת זמיר: גברים רבים נרתמו למאמץ.
יפעת זמיר: אסטרטגים, יועצים פיננסיים, יועצים פוליטיים, משפטיים, והיום הקבוצה הזאת מונה 43 נשים ועוד מצטרפות אליה, וכל יום מפתיעות אותי מחדש, וזה מאד משמח.
יפעת זמיר: כי בסוף הבנות ביישוב, גם אם אותן נשים לא תזכנה, ואני מאחלת לכל אחת ואחת בהצלחה של 100%, הן הפכו מודל לחיקוי, כי הנשים הללו הוכיחו בעיר שיש מועמדת ראויה ושהמשחק הזה הוא משחק הגון, ראוי, איכותי, שמובילות אותו נשים נפלאות.
יפעת זמיר: אני חושבת שהמהפכה היא בתחילתה.
יפעת זמיר: מה עוד לא עשינו?
יפעת זמיר: עוד לא נגענו בכל ראשי העיר שיבינו שזה לא משחק, שזה לא קישוט, שזה לא אני שמח שכינסתן לי 100 או 60 או 80 או 200 נשים ולהגיד – אני מאמין בכוח הנשי, אלא שאותו ראש עירייה, ואני אמרתי את זה לדעתי במהלך הארבע שנים, לפחות ל-60 ראשי ערים, שלא הבינו מה התכנסנו פה הנשים האלה.
יפעת זמיר: אמרתי לו – תודה רבה אדוני ראש העיר, הדברים שלך היו מאד מרגשים, אבל תדע לך שמתוך הקבוצה שיושבת פה, הן יבדקו כמה נשים יש לך ברשימה.
יפעת זמיר: והן יבדקו, מתוך הנחה שאחת מהן לא תחליט לרוץ ולהתמודד מולך, כי זה המשחק הדמוקרטי.
יפעת זמיר: ואני רואה את גבי ממעלה אדומים מהנהנת, זה לא פשוט לראשי העיר לקבל את זה.
יפעת זמיר: אני זוכרת כשנכנסתי לעמותה ואמרו לי – אבל למה כוח נשים?
יפעת זמיר: למה נשים צריכות כוח?
יפעת זמיר: כלומר זו מילה נורא אגרסיבית.
יפעת זמיר: אמר כבוד השר, קשה לוותר על כוח, אבל נשים יודעות את מגבלות הכוח, ואני חושבת שזה דבר אדיר שהקול הזה יישמע מסביב לשולחן.
יפעת זמיר: ואני רוצה להגיד לכם יותר מזה, במנהיגות את המחר, שכולן יושבות כאן, באמת מצפת, שירה חברתנו, ועד נתיבות שבימים אלה עוברים את הקורסים, נשים לומדות לקרוא תקציב עירוני בעיניים מגדריות.
יפעת זמיר: כלומר זה לא רק האחוז של נשים שתשבנה במועצת העיר, זה המסר שהן יביאו והאחיות שיושבות להן על הכתף, והאחריות שלהן כלפיהן.
יפעת זמיר: כל אותן נשים שאולי מתקשות בכלל.
יפעת זמיר: הקול שלהן היום שקוף, שקוף בחלוקת התקציבים ובקביעת המדיניות המקומית, שקוף.
יפעת זמיר: חברי במשרד הפנים, כשפגשתי אחדים מהם, ושלום למר עמרני, אני חושבת שחשוב שבישראל 2013 לא נוכל לקבל יותר מצב שבו יש רק 5 ראשות עיר בישראל, ורק 350 חברות מועצה; וששמנו את היעד, והצטרפו אלינו סגנית השר גילה גמליאל בזמנו, 30 ראשות עיר ו-1,000 חברות מועצה ואמרו לנו – אתן לא נורמאליות.
יפעת זמיר: זה הזוי.
יפעת זמיר: אמרנו חברות, לשים יד זה אומר ששואפים אליו ואולי גם עוקפים אותו.
יפעת זמיר: והיום עקפנו אותו, ואני מאחלת לכל אחת ואחת מכן בהצלחה, כי אתן עשיתן את זה.
יפעת זמיר: אתן עשיתן את זה.
עליזה לביא: אנחנו נחזור אל כמה מהנקודות שנגעת בהן, אבל לפני זה ולפני שהשר צריך לעזוב אותנו ולהמשיך במשימות שמחכות לו, יש לנו אמנה.
עליזה לביא: אמנה שיזמה עמותת כ"ן, אמנת ההזדמנויות לנשים בפוליטיקה המקומית, לקראת הבחירות המוניציפאליות הקרובות.
עליזה לביא: אנחנו נבקש גם מכן, וכמובן גם ממך, לחתום על האמנה.
עליזה לביא: לפני זה אנחנו נקריא אותה.
עליזה לביא: זו יזמה שלכן: כללים משותפים לשיתוף פעולה.
עליזה לביא: שיעור הנשים במועצות העיר וברשויות המקומיות ערב הבחירות המוניציפאליות שתערכנה באוקטובר 2013, עומד על 11% בלבד.
עליזה לביא: 98% מהרשויות לא מכוונות נשים כלל נכון לשנת 2011.
עליזה לביא: ישראל מבטאת מחויבות הצהרתית לשוויון מגדרי, ואולם השאיפה הזו אינה מתגלמת בחיי היום יום.
עליזה לביא: אנו פועלות מתוך ההכרה כי רק מתוך שוויון וייצוג במוקדי קבלת החלטות, ניתן יהיה ליישם מדיניות חברתית, שוויונית, מתקדמת וצודקת.