GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סמאח אגבאריה: חקרנו את הנושא של העסקת עובדים סוציאליים ערבים וראינו שבעיריית רמלה אין עובדים סוציאליים, יש חצי תקן עד היום של עובדת סוציאלית ערבייה, בלוד לא היה אז בכלל, והתחלנו תהליך מאוד קשה והגענו לבג"צ כדי לחייב את עיריית לוד להעסיק עובדים סוציאליים.
סמאח אגבאריה: הצלחנו דווקא בערוצים של הכנסת ובלחץ של הציבור וגם של חברי הכנסת.
סמאח אגבאריה: פשוט לא להעביר מימון לעיריית לוד.
סמאח אגבאריה: והמצחיק הוא שאותה עירייה החזירה באופן קבוע מאות אלפי שקלים מתקציב הרווחה שלא נוצל, כל שנה כמעט חצי מיליון שקל הוחזר על אי ניצול תקציב, והתמונה הזאת נחשפה בפנינו באופן מאוד זועק לשמים.
סמאח אגבאריה: המצב לא השתנה כל כך.
סמאח אגבאריה: ברמלה לא העסיקו אף אחד נוסף, בלוד העסיקו אחת שעובדת עם קשישים וחצי תקן לעובדת משפחות.
סמאח אגבאריה: עוד לא אותרה עובדת שתעבוד עם נשים מוכות או נשים קורבנות לאלימות וכמובן עם צעירות.
נבילה אספניולי: לא אותרה או לא הועסקה?
סמאח אגבאריה: אותרה ולא הועסקה.
סמאח אגבאריה: היה מכרז.
סמאח אגבאריה: עזרנו ממש, אפילו בגיוס.
סמאח אגבאריה: שתבינו איך מתנהלת העירייה הזאת, או היעדר עירייה, וכולנו יודעים שבלוד כבר עשור אין בכלל רשות, אז אין בכלל מה לדבר על תמיכת רשות.
סמאח אגבאריה: זה המצב של עובדים סוציאליים.
סמאח אגבאריה: יועצים במשרד החינוך וכל מה שקשור לזה זה פשוט כאילו חלום, אנחנו חולמים על העסקת עובדים ואנחנו שומעים שוב ושוב את הטענה 'יש לנו עובדת דוברת עברית, יהודייה', לפעמים אני שומעת שהיא מרקע מזרחי אז היא כאילו קצת יכולה להבין וזהו, פשוט זהו.
סמאח אגבאריה: זו התשובה שאנחנו מקבלים וזה מסביר את הפניות אלינו כעמותה.
סמאח אגבאריה: רק התחלנו ועשרות פניות, היום אנחנו מקבלים בשנה משהו כמו 250 פניות של נשים רק מהאזור, בחלקן אנחנו מטפלים וחלקן אנחנו מפנים בלית בררה, כי אנחנו כפופים לחוק ולמוסדות הרווחה.
סמאח אגבאריה: מה שרציתי להתייחס זה גם העובדה המזעזעת השנייה, שגם הבאנו לשולחן הוועדה הזאת וגם ועדת הפנים עזרה לנו, גם חנין וגם חבר הכנסת דב חנין, להביא את זה וליצור פשוט דיון דחוף על מה שקורה כשאישה ערבייה נרצחת, ואני מדברת עכשיו על כלל ארצי.
סמאח אגבאריה: אני אתן לך דוגמה משנת 2010.
סמאח אגבאריה: בשנת 2010 נרצחו בישראל ערביות ויהודיות 20 נשים, הוויכוח שלנו עם המשטרה זה אם זה 19 או 20, כי יש גופה שנרצחה ב-2009 ומצאו אותה ב-2010.
סמאח אגבאריה: אבל הנתון היותר מזעזע, 10 נשים ערביות נרצחו ו-10 יהודיות, אנחנו כאילו פי ארבעה מהייצוג שלנו באוכלוסייה.
חנין זועבי: זה 50% עד 60% בכל השנים.
סמאח אגבאריה: כן, עד היום בעשור האחרון, וזו סטטיסטיקה בדוקה, שכל רצח שני של אישה במדינת ישראל הוא של אישה ערבייה.
סמאח אגבאריה: נניח שקיבלנו את הנתון הקשה הזה, בואו נראה מה קורה כשקורה האסון, נרצחת אישה, מה המשטרה עושה, מה קורה בתיקים האלה.
סמאח אגבאריה: עקבנו ומצאנו שבשנת 2010, שבה יש 6 נשים מאלה שנרצחו ב-2010 מרמלה-לוד, רק שני מקרים פוענחו, 2 מתוך 10, זה אומר 20% מהמקרים, ואחד מהם היה המקרה של יסמין אבו צעלוק שהיה ניסיון רצח קודם, אותו חלב אבו צעלוק ניסה לרצוח את אחותו ואת אשתו ושתיהן היו בבית חולים, הוא פצע את אחותו אנושות, עד היום היא נמצאת במקום מסתור כי היא בורחת מהגורל הזה.
סמאח אגבאריה: היא הייתה בבית חולים במצב מאוד מאוד קשה והייתה עדה לניסיון הרצח ואני התקשרתי למשטרה ואמרתי שהילדה הזאת, היא הייתה בת 18, צריך להציל אותה, 'תציבו מישהו שם, כי ינסו לרצוח אותה', אמרו 'את מדברת שטויות', אחרי יומיים קיבלתי טלפון - - -
עליזה לביא: --- גם את אשתו ואחותו?
סמאח אגבאריה: הוא רצה לעשות עסקת חליפין, להתחתן עם מישהי, לחתן את אחותו הצעירה למישהו בן 50, פשוט שתיהן התנגדו והן פנו לרווחה.
סמאח אגבאריה: אחרי שמונה חודשים אותה יסמין הוחזרה אליו, לא הוצע לה מקלט וכבר בבית החולים סגרו את התיק ואמרו שהיא לא רוצה להתלונן, שהיא מפחדת, שהיא זה, 'אנחנו מכבדים את ההחלטה שלה', אפילו לא עירבו גורמים אחרים, לא הרווחה ולא העמותה שלנו.
קריאה: אסור להם על פי חוק.
קריאה: אם היא מסרבת יש בעיה.
סמאח אגבאריה: צריך שיחה עם עובד סוציאלי למישהי ששוכבת בבית חולים, אבל התקנה הזאת השתנתה.
סמאח אגבאריה: אפילו זה לא הציעו לה.
סמאח אגבאריה: בתשובה לשאילתה ששלחנו למשטרת לוד הם אמרו 'שלחנו בפקס לרווחה', שיש מישהי ששוכבת שם בסכנת חיים והרווחה טוענת שלא קיבלה את הפקס.
סמאח אגבאריה: ככה הדבר הזה נפל בין הכיסאות, אותו חלב לא הואשם בניסיון רצח ולא בפגיעה, אפילו לא בהחזקת נשק לא חוקי, שמונה חודשים אחרי זה הוא חזר הביתה, יסמין ילדה, הילדה שלה בת שלושה חודשים, הוא רצח אותה לעיני ששת הילדים.
סמאח אגבאריה: המקרה הזה הוא אחד מהשניים שפוענחו.
סמאח אגבאריה: שתבינו על מה אנחנו מדברים.
חנין זועבי: לא יכולים לא לפענח.
סמאח אגבאריה: זה משהו שאי אפשר.
סמאח אגבאריה: באותה זירת רצח, אמרתי להם 'מה עם האחות?
סמאח אגבאריה: ' התקשרתי לחוקר, יש אחות שחזרה לאותו בית, הוא אומר לי 'מי זאת?' אמרתי לו את השם, הוא אומר לי 'וואלה, שכחנו'.
סמאח אגבאריה: הוא אומר לי ככה, 'שכחנו'.
סמאח אגבאריה: אמרתי לו 'תשמע, אם תוך רבע שעה הילדה הזאת לא תצא מהבית אני פשוט מגיעה לתקשורת', אין לי כלים להתמודד עם המשטרה והאטימות הזאת.
סמאח אגבאריה: אלה אותן תשובות מקרה אחרי מקרה.
סמאח אגבאריה: היינו צריכים להגיע להצעת חוק לאסור עליהם שימוש במונח כבוד המשפחה.
סמאח אגבאריה: שתביני, אנחנו עובדים עם עשרות משפחות שהנשים היקרות שלהן נרצחו, כי מישהו, גבר אלים היה בסביבה ורצה לשלוט להן בחיים.
סמאח אגבאריה: ביקשנו לעבוד עם קורבנות שהן בחיים.
סמאח אגבאריה: זה המכרז האחרון שאני רוצה לדבר עליו ולקשור את זה למדיניות של כל הגופים, המשטרה וזה.
סמאח אגבאריה: הם אומרים, 'רגע, בשנת 2012 הצלחנו למגר את תופעת רצח הנשים בלוד', הייתה חגיגה , לא נרצחה אישה בלוד.
סמאח אגבאריה: תודה לאל, אנחנו בחיים.
עפו אגבאריה: כמה חודשים?
סמאח אגבאריה: 12 חודשים, זה היה בשנת 2012, הייתה מסיבה, הכול בסדר, טוב ויפה.
סמאח אגבאריה: רגע, מה עשיתם?
סמאח אגבאריה: הם אמרו ש'איתרנו נשים, שיתפנו פעולה עם עמותות, הוצאנו 34 נשים למקלטים ולמסגרות', זה מפריך את כל הטענה שרצח נשים זה משהו תרבותי, שאין מה לעשות, שאין מניעה.
סמאח אגבאריה: יש מניעה ויש מה לעשות ויש הרבה מה לעשות.
סמאח אגבאריה: אם רק נפתח קצת את האופקים ונשתף פעולה כולנו, גם גורמי רווחה, גם עמותות וארגוני נשים, פשוט יש לנו מה לעשות, תנו לנו לעשות את זה.
עאידה תומא: תודה, סמאח.
עאידה תומא: אני רוצה להגיד שהסיפור הזה של רמלה-לוד אינו יורד מהאג'נדה של התנועה הפמיניסטית הערבית כבר הרבה שנים.
עאידה תומא: כשהזכרנו פעם רשימה של אולי 12 נשים למשטרת רמלה, שיש רשימה שחורה של נשים שמועמדות לרצח, הם אמרו לנו 'תעבירו לנו את הרשימה', חשבו שזה נייר מודפס שמסתובב והם לא האמינו למה שאנחנו אומרות.
עאידה תומא: אני מאוד מקווה, הייתי רוצה לראות את השינוי הרבה יותר מוקדם.
עאידה תומא: אבל מה שרציתי להגיד בעניין המשטרה, רק להוסיף משפט אחד.
עאידה תומא: אני חושבת שהיום לא נמצאות איתנו הנשים הערביות מהנגב, אבל אי אפשר לא להעלות את הנושא של אלפי נשים שסובלות מאלימות ואין להן כתובת בנגב, כי הן נמצאות בכפרים לא מוכרים על ידי המדינה, כפרים שלא ניתנת בהם שום אפשרות לשירותים חברתיים או בריאותיים, או כל קשר,.
עאידה תומא: הכפרים האלה נמצאים במקומות רחוקים, כך שאם אישה רוצה להתלונן היא צריכה אולי ללכת 5 או 10 קילומטרים לפעמים ברגל כדי להגיע לתחנת משטרה ולהתלונן, וכאשר היא מגיעה ומתלוננת, לצערנו הרב הרבה פעמים היא מקבלת את היחס שקיבלה האמא של שתי הבנות שהלכה להתלונן על זה שהבנות שלה נמצאות בסכנה ובכל זאת המשטרה לא עשתה כלום.
עאידה תומא: הצעד שעשה באותו רגע דנינו, שהעביר את מפקד התחנה ממקומו, ראוי לשבח, אבל אני לא רואה את הבעייתיות עם אדם אחד או מפקד אחד.
עאידה תומא: הבעיה היא יותר מערכתית והיה מן הראוי שהמשטרה תבדוק איך היא מתנהלת ואיך אפשר לספק את השירותים לאזרחיות המדינה הערביות שחיות בנגב, גם שירותים חברתיים, בריאותיים וגם שיטור בכפרים האלה.
עאידה תומא: ואנחנו נצטרך גם לדון בנושא של השירותים המונגשים לנשים בנגב בכל הנושאים שאנחנו נדבר עליהם אחר כך.
יעלה רענן: אני רוצה להוסיף, זה לא רק בכפרים הערביים.
יעלה רענן: המצב של האלימות כלפי נשים הוא גם בעיירות, לא פחות גרוע אולי אפילו יותר גרוע, וההפגנה שעברנו בעבור רצח אותה אישה/נערה בת 14 לפני שנתיים שהיה בבאר שבע, היא פנתה והמשטרה החזירה אותה הביתה ולכן היא נרצחה.
יעלה רענן: אז זה לא רק בכפרים, זה לאורך כל הנגב, אין שירותים, אין טיפול, אין כמו שנאמר קודם אפילו חוקרת אחת שמדברת ערבית בכל תחנות המשטרה בנגב, יש אוזלת יד נוראית.
דב חנין: והנשים בדרך כלל לא מדברות עברית.
יעלה רענן: נכון, הרוב לא מדברות עברית בכלל, אין גם קאסט כמו שיש פה, שם מתחילים קצת אבל אין תמיכה מקצועית מספיקה להתארגנויות של מרכזים נגד אלימות, יש רק מרכז מסל"נ - - -
קריאה: יש גם נע"מ.
יעלה רענן: אבל מה בהתחלה בהתחלה?
יעלה רענן: הם צריכים יותר תמיכה, גם מהממשלה, מכל מקום שרק אפשר, הרבה יותר תמיכה כדי שהם יעמדו על הרגליים ויש שם ניסיון להעביר את הנשים שמגיעות מפחד למשפחות של שייח'ים וכל מיני דברים כאלה, אבל זה רק מחזק במובנים מסוימים את אותו הדבר שכבר קיים, שאת חייבת להיות תחת השגחה של איזה שהוא גבר חזק.
נבילה אספניולי: זה מצב לא חדש, כבר מ-97', כשכתבנו את הדוח הראשון על המצב של הנשים בארץ - - -
עפו אגבאריה: אבל זה מתמשך, זה לא רק מ-97', זה מתחזק עוד יותר.
נבילה אספניולי: לא, אני אומרת שב-97' כתבנו את הדוח הראשון על מעמד הנשים הערביות בארץ והגשנו את זה לאו"ם והגשנו את זה למשרד המשפטים ושם העלינו את אותן בעיות ועד היום העניין לא מקבל טיפול, לא במשטרה ולא ברשויות ולא ב - - -
עפו אגבאריה: אני רוצה רק להעיר הערה קטנה.
עפו אגבאריה: שתי הרציחות האחרונות באום אל פחם.
עפו אגבאריה: שתי בחורות צעירות שנרצחו על ידי בני משפחה קרובים, אחד בן אח ואחד בן אחות והכתובת הייתה על הקיר.
עפו אגבאריה: מתברר ששני המקרים האלה היו כאילו בטיפול של ועדות מסוימות שאנחנו דיברנו עליהן שאין שום פיקוח עליהם ופשוט מאוד, בגלל כל מיני סיבות אמרו, 'זה שום דבר, זה לא נכון, זה לא יהיה' - - -
עליזה לביא: מה זה ועדות מסוימות?
עפו אגבאריה: מסגרות שהן לא רשמיות, שזה מה שהזכרנו, של התנועה האיסלמית, שהם עושים את זה בתוך תוכם.
קריאה: ועדות הסדר, זה סולחה עם גישור כזה.
עפו אגבאריה: זה כאילו סולחה וכאילו גישור וזה אף פעם לא יצא וזה המקרה השלישי תוך שנתיים.
עפו אגבאריה: לפני שנתיים גם כן היה רצח דומה ושתי רציחות היו רק בשלושה החודשים האחרונים.
עליזה לביא: מה בדרך כלל המניע?
עפו אגבאריה: במקרה השני זה ריב על ירושה, במקרה שלפני זה היה כאילו כבוד משפחה.
עאידה תומא: עליזה, בגלל שנשים תמיד משלמות.
עאידה תומא: ולכן אני חושבת שמאוד חשוב לדבר על רצח נשים ולא על רצח על כבוד זה או אחר - - -
עפו אגבאריה: כן, על זה מדובר.
עפו אגבאריה: אם זה היה גבר ואם היה סכסוך בין גברים הוא לא היה עושה את זה.
עפו אגבאריה: אם היה בינו לבין אחיו או בן אחיו, הוא לא היה יכול לעשות את זה.
עליזה לביא: המציאות היא ששני גברים רבים על - - -
עפו אגבאריה: לא, זה שתי אחיות שרבו.
עפו אגבאריה: אז הבן של אחת הרג את השנייה.
סמאח אגבאריה: הוא עבריין שהיה בכלא וגם רוצח מונא מחאג'נה שוחרר לחופשה מהכלא.
עאידה תומא: אני רק רוצה להבהיר קצת.
עאידה תומא: אפשר להיכנס לכל מקרה לגופו של עניין ודווקא במקרה של מונא מחאג'נה אני מכירה את הסיפור מקרוב, אבל אי אפשר להיכנס.
עאידה תומא: אני רוצה רק להדגיש דבר אחד שכדאי לקחת אותו בחשבון.
עאידה תומא: היום יש כיוון של משרד הרווחה וגורמים מקצועיים בתוך משרד הרווחה ללכת לפי מה שנקרא רגישות תרבותית, כאילו מבחינת התרבות שלנו זה לא מקובל להפעיל את האמצעים המקצועיים והחוקיים - - -
עפו אגבאריה: כן, ולא מקובל לפנות למשטרה ולא מקובל לפנות ל - - -
עאידה תומא: נכון, ואז יש גישה כזו שרווחת לצערנו הרב גם בלשכות הרווחה, ללכת לפתרונות שהם יותר מסורתיים מאשר מקצועיים.
עאידה תומא: אני חושבת שעל זה צריך לקיים דיון די רציני עם משרד הרווחה וגם עם לשכות הרווחה ומנהלי לשכות הרווחה הערביים ולגרום באמת לשינוי, כי כפי שאמרה גם סמאח וכפי שאמרנו אנחנו שנים רבות ובגלל זה הקמנו את המסגרות שהקמנו, שבעניין של אלימות נגד נשים זה לא עניין של תרבות ערבית, זה עניין של תרבות פטריארכאלית וזה מחייב טיפול מקצועי וגם מהרבה גורמים.
ניהאה דאוד: אני רוצה להגיד משהו.
ניהאה דאוד: אני מרצה באוניברסיטת בן גוריון בתחום בריאות הציבור.
ניהאה דאוד: אני רוצה לדבר על התפקיד של מערכת הבריאות בעצם בגילוי מוקדם של אלימות וסיקור אלימות.
ניהאה דאוד: מערכת הבריאות לא עושה את המוטל עליה מהבחינה הזאת וזה באמת קורה בכמה רמות.
ניהאה דאוד: נגיד נשים שהן נפגעות אלימות קודם כל מגיעות למרפאה, לרופא, לאחות, ושם באמת החובה של הרופא והאחות אחר כך ביידוע, זה לא תמיד קורה.
ניהאה דאוד: אפשר לחסוך הרבה מאוד מקרים של רצח נשים ושל אלימות קשה נגד נשים שם כבר, במקום הזה.
ניהאה דאוד: אני רוצה להגיד שיש דגם מוצלח יחסית במרכזים רב תחומיים שקורים רק בחמישה בתי חולים בארץ, הם לא קורים בכל בתי החולים בארץ וזה באמת כבר יוצר איזה שהוא מצב של אי שוויון, שנשים מסוימות כן יכולות להגיע, כי הן גרות בקרבת בית חולים שיש בו מרכז רב תחומי ששם יש רופא, יש אחות, יש פסיכולוג, עובד סוציאלי, יש שוטר או שוטרת שמגיעה, חוקרת שמגיעה, ואני חושבת שאת המודל הזה צריך לאמץ בכל המקומות בארץ.
ניהאה דאוד: זה קורה רק בחמישה בתי חולים.
ניהאה דאוד: אני יודעת שהונחה הצעת חוק והיא מונחת שנה.
ניהאה דאוד: אני חושבת שחבר הכנסת אגבאריה הוא חלק מזה, אני לא יודעת אם חברי כנסת אחרים, אבל זה משהו שצריך כן להתעקש עליו וכן צריך לעשות אותו.
ניהאה דאוד: יכול להיות שצריך ליצור את המודלים האלה גם במקומות שהם רחוקים מבתי חולים, במרפאות, דיברנו על הנגב, שם בטוח צריך להקים את המרכזים האלה, כי זה משהו שבאמת לא רק מגלה את הנושא אלא גם אחר כך עוקב אחרי הטיפול באלימות וכו'.
קריאה: יש בסורוקה חדש שהוקם עכשיו, אבל סורוקה רחוקה לפחות שעתיים-שלוש מחלק גדול מהנשים.
עאידה תומא: חברת הכנסת חנין, רצית להגיד משהו.
חנין זועבי: קודם כל כמובן כולנו מברכות על הישיבה הזאת.
חנין זועבי: רציתי באמת להדגיש, בדרך כלל אנחנו לא מגיעות לבעיה של תקציבים, או לבעיה של מקצועיות, אלא לבעיה של גישה.
חנין זועבי: אם את חוזרת על הפרוטוקולים של הוועדות בתוך הכנסת, איך דוברי המשטרה בעצמם מדברים, מה הם אומרים.
חנין זועבי: הם אומרים ש'אולי יותר טוב לפתור את הבעיות פנימה בתוך החברה?
חנין זועבי: ' אנחנו פונים לראשי המשפחות, מכובדי העדה, המוכתרים, ויש בפניו נציגות של עמותות, נשים וגברים ואנשים שהם בתוך החברה והם אומרים ש'אנחנו רוצים ליישם את החוק', ופתאום איפה שאנחנו לא רוצים שהם יכירו בזהות שלנו - - - איפה שאנחנו רוצים להכיר בזהות שלנו הם לא רוצים להכיר בזהות שלנו, איפה שאנחנו פלסטינים ואנחנו ילידים של הארץ הזאת, הם לא מכירים, ואיפה שאנחנו לא רוצים להכיר ברלטיביזם התרבותי הזה ובזהות שלנו, הם כן רוצים להכיר, למה?
חנין זועבי: כי זה מנגנון שאתה תסיר ותרחיק את האחריות מעליך, ואני חושבת שצריכים להתחיל משם.
חנין זועבי: כמו שעאידה, או מישהי אחרת, אמרה, לחקור ולעקוב אחרי התפיסה של משרדי הרווחה ותחנות המשטרה והמשרד לביטחון עצמו.
חנין זועבי: כאשר בפרוטוקולים עצמם הם אומרים, הרי הם מכירים, הם לא אומרים ש'אנחנו מזלזלים באחריות שלנו', הם אומרים שזה מה שהחברה רוצה, זה מה שהתרבות רוצה, ואז אנחנו אומרים להם עשרות פעמים, 'לא, אנחנו מייצגות את החברה שלנו, תקשיבו לעמותות הנשים, תקשיבו לנו, תקשיבו למשכילים' והם אומרים 'זו האחריות שלכם', ומשם להתחיל, לא מתקציבים.
חנין זועבי: מה הדבר השני שהוא זועק לשמים?
חנין זועבי: שהרוב זה רצח ידוע מראש.
חנין זועבי: כמו שאמרו, חלק גדול מהרציחות, כבר איימו על החיים שלהם וכבר התלוננו והשמות שלהן נמצאים.
חנין זועבי: אני לא רוצה להשוות, אבל מה שמדגיש שהבעיה היא בעיה של תפיסה, תפיסה וגישה של המשטרה, זה שכל התיקים נמצאים בתחנות המשטרה ואלה שמות ואלה מקרים שהמשטרה יודעת עליהם והיה אפשר לעצור את זה.
חנין זועבי: לכן אנחנו אומרים שזה חלק מהגישה לפלסטינים במדינה הזאת, ש'לא כל כך אכפת לנו ממה שקורה אצלכם'.
חנין זועבי: זו הנקודה המאוד חשובה.
פידא אבו דבאי: אני רק רוצה להוסיף משפט.
פידא אבו דבאי: אני פידא, שמי היום מנהלת את מהפך, לשעבר מנהלת פרויקט חינוך בעמותת 'נשים נגד אלימות'.
פידא אבו דבאי: ואני מדגישה את זה כי חשוב להתייחס לנושא של החינוך בבתי ספר בהקשר של אלימות ואלימות מינית ובמיוחד עם צעירות.
פידא אבו דבאי: מה שקורה בעצם, ההפרטה של הפרויקט הזה ובעצם כרגע גם כמעט סגירתו או מניעת כניסתו לתוך בתי הספר זה סיכון מאוד גדול והעלאת הסיכון, במיוחד עם צעירות, ובמיוחד באלימות ובמיוחד באלימות מינית ברשת.
פידא אבו דבאי: אם דיברנו על רופא, שזה מקום שיכול להיות התחלה למניעת אלימות, בתי הספר, המערכת, המורות והמורים, התלמידות, ההורים, 'נשים נגד אלימות', יש פרויקט מאוד הוליסטי שמתייחס לקבוצות היעד.
פידא אבו דבאי: לא רק שנמנע מלהיכנס, באיזה שהוא שלב בתי הספר היו צריכים לשלם למשרד החינוך כדי שהפרויקט הזה ייכנס וכרגע אסור שהעמותה, שהיא מחוץ למערכת החינוך, תיכנס.
פידא אבו דבאי: זה סיכון מאוד גדול.
פידא אבו דבאי: כרגע נעשים פרויקטים חד פעמיים, פעם בשבוע - - -
דב חנין: רגע, עמותות שמחוץ למערכת החינוך נכנסות כל הזמן למערכת החינוך, אבל לא בתחום שלכם, אני מבין?
פידא אבו דבאי: נכון.
פידא אבו דבאי: בתחום של אלימות, יש חוזר מנכ"ל שאסור שעמותה תיכנס ללא אישור משרד החינוך.
פידא אבו דבאי: כרגע למרכזי הסיוע, למהפך גם - - -
עליזה לביא: אבל זה לא רק למגזר הערבי, גם ליהודי.
עליזה לביא: אתמול הייתה ועדה שעסקנו בנושא של נערות בסיכון וזה מה ששמענו.
פידא אבו דבאי: כן, אני מדברת באופן כללי, אבל זה לא היה ככה.
עליזה לביא: אגב, למה אף אחת לא הגיעה אתמול לוועדה?
עאידה תומא: כי יש לנו את זה היום.
עאידה תומא: אבל הגשנו גם נייר עמדה וגם - - -
עליזה לביא: אתמול זה מאוד בלט, היו חברי כנסת שלכם ואתם לא הייתם.
עליזה לביא: זה מאוד מאוד בלט.
חנין זועבי: אנחנו דיברנו.
פידא אבו דבאי: אני רק רוצה להוסיף עוד פרט אחד קטן, העמותה שלנו מאוד נמצאת בשטח, מאוד נמצאת בתוך בתי הספר, ובעצם גם הרווחה, כל המסגרות הרשמיות, לא מגיעות למשפחות שכל הזמן מאותתות ונותנות סימנים ונורות אדומות, 'יש אלימות'.
פידא אבו דבאי: ילדים מגיעים עם סימני אלימות ומורים גם מפחדים ולא רק בהקשר התרבותי, אבל גם לא עושים עם זה כלום.
פידא אבו דבאי: בגלל עומס, בגלל מחסור ביועצות, בתקציבים ובכל זה, וגם בגלל שאין למי להפנות, אין מי שיטפל בזה.
פידא אבו דבאי: גם כשמגיעים זה לא ממשיך הלאה.
פידא אבו דבאי: זו נקודה שלדעתי היא מאוד חשובה.
פידא אבו דבאי: נכון שזה מערכת החינוך אבל זה חלק ממניעת האלימות והטיפול עוד לפני שמגיעים לסיכון של כבר נרצחה, זה מאוד חשוב.
נבילה אספניולי: אני רק רוצה להגיד, אין הקשר תרבותי.
נבילה אספניולי: יש לגיטימציה שמשתמשים בהקשר התרבותי בשביל לתת לגיטימציה לרצח, לתת לגיטימציה לאלימות.
נבילה אספניולי: ואני רוצה להוסיף למה שפידא אמרה לגבי מערכת החינוך.
נבילה אספניולי: במחקר שערכנו על דמות הגבר והאישה בתוך ספרי הלימוד לערבית מכיתה א' עד כיתה ז', ספרי הלימוד בערבית שהם מוכרים על ידי משרד החינוך, המציאות שקיימת שם היא מבחינה מגדרית מחפירה ואפילו מבחינת דמויות שקיימות בתוכה אין ביקורת על ספרי הלימוד האלה, אין דמות אחת דמוקרטית שנבחרה או נמצאה בתוך ספרי הלימוד.
נבילה אספניולי: זה מה שמלמדים את הילדים שלנו על האמירים, על מוכתרים, על מלכים ועל אומרא וכליפא, ואין שום התייחסות למציאות שלנו.
נבילה אספניולי: זה בספרי לימוד רשמיים של משרד החינוך.
נבילה אספניולי: ערכנו את המחקר לפני שנתיים והגשנו את הדוח הזה על סטריאוטיפים שקיימים.
נבילה אספניולי: זה גם בדוח שהגשנו לאו"ם ב-2001.
עליזה לביא: אני מחייכת משום שאנחנו הקדשנו לכך ועדה לפני שלושה שבועות וגם שם לא הייתם.
נבילה אספניולי: אני לא הוזמנתי, אם הייתי מוזמנת הייתי מגיעה ומביאה את המחקר איתי.
עליזה לביא: אז קודם כל אני חייבת להעיר כמה הערות.
עליזה לביא: רק כמה הערות ושאלה אחת.
עליזה לביא: לגבי תכנית הלימודים מטעם משרד החינוך, יש מה שנקרא שעת חברה, זה נקרא במגזר היהודי כישורי חיים.
עליזה לביא: יש במגזר הערבי את השעה הזאת?
נבילה אספניולי: יש, אבל מה מועבר בתוך זה ואיך התכנים ומה התכנים, אין שום ביקורת.
נבילה אספניולי: יש אפילו ועדה - - -
חנין זועבי: יעני בפועל אין.
נבילה אספניולי: לא, יש, אבל התכנים הם - - -
דב חנין: אבל, עליזה, השאלה של נבילה היא שאלה הרבה יותר רחבה.
דב חנין: כי אותה שעה בודדת, שהיא כמובן חשובה, לא יכולה להתמודד עם כל מה שאתה מלמד שישה ימים בשבוע.
דב חנין: אם מה שאתה מלמד שישה ימים בשבוע הוא לא מתקדם, הוא לא דמוקרטי, הוא לוקח אותך אחורה אחורה לדברים שכבר החברה לא נמצאת בהם הרבה שנים, או לא רוצה להימצא בהם הרבה שנים, אז אותה שעת חברה לא יכולה להתמודד עם כל זה.
עליזה לביא: בסדר, אבל גם במגזר היהודי ספרי הלימוד, בוא נגיד, אולי קצת השתנו, כי 25% מההשפעה זה של הורים וההורים דעתנים והנושאים מתקדמים.
עליזה לביא: אנחנו בדקנו בוועדה ספרות ילדים, יש הרבה מה לתקן.
נבילה אספניולי: על זה יש מחקר שני שעשינו, על ספרות ילדים בחברה הערבית, והתמונה גם שם היא לא משהו - - -
עאידה תומא: אני חושבת שגם המחסור הכללי בשעות לימוד ובשעות של פעילות לא פורמלית בתוך בתי הספר הערביים גורמת לעוד נזק בזה שאנחנו לא שם.
עאידה תומא: עמותת 'נשים נגד אלימות' נכנסת לבתי הספר ועוסקת בצעירים וצעירות, רק הבעיה עם החוזר החדש ועם זה שהם מאוד מקפידים, מנהלי בתי הספר מפחדים, אפילו אם הפעילות היא במימון של הארגון, אנחנו לא דורשות על זה כסף, מנהל בית הספר מפחד להזמין אותנו להעביר סדנאות בתוך בית הספר כי יש לו חוזר מנכ"ל שאוסר עליו.
עאידה תומא: למה?
עאידה תומא: כי במכרז על התכניות האלה זכתה עמותה שבינתיים, בגלל שאין לה מנחים ערבים וכו' וכו', עוד לא הפעילה את התכנית, עוד לא נכנסה לבתי הספר וכבר עברה שנה שלמה, שנת הלימודים האחרונה, בלי שיפעילו את המכרז בבתי הספר הערביים.
פידא אבו דבאי: לא, עאידה, חלק גייסו, וגם עדיין בתי הספר צריכים לשלם 600 שקל או לפי המצב הסוציו אקונומי - - -
עאידה תומא: בסדר.
עאידה תומא: אני הייתי רוצה להציע דבר אחד, בגלל שאנחנו תוך כדי גם גולשות לנושאים אחרים, הייתי רוצה לעבור לנושא של תעסוקה.
עאידה תומא: שירין, את ממילא צריכה להופיע עכשיו בנושא, תשחילי כמה מילים על מה שהיית רוצה להגיד בנושא האלימות אחר כך.
עאידה תומא: אנחנו נתחיל בנושא התעסוקה.
עאידה תומא: את ממילא צריכה להתחיל, אז תגידי בפתיחה.
שירין בטשון: אני רכזת המחלקה המשפטית בארגון כיאן, ארגון פמיניסטי שיושב בחיפה.
שירין בטשון: במסגרת העבודה שלי בארגון במחלקה המשפטית בכיאן בעצם אנחנו מייצגות נשים ערביות בחינם, ללא כסף.
שירין בטשון: אנחנו גם נותנות ייעו משפטי חינם וגם ייצוג.
שירין בטשון: יש לנו שתי התמחויות, אחד זה הנושא של דיני משפחה, והשני זה הנושא של דיני עבודה.
שירין בטשון: אנחנו מטפלות בשנה במשהו כמו 60 תיקים שבהם אנחנו מייצגות נשים גם בבתי הדין הדתיים השונים, השרעיים, דרוזים וכנסייתיים וגם בבתי המשפט לענייני משפחה, וגם כמובן דרך הנושא של דיני המשפחה יוצא לנו לטפל בנשים נפגעות אלימות.
שירין בטשון: 80% מהנשים שפונות אלינו לייעוץ בנושא של דיני משפחה הן נשים שמצהירות על זה שהן נפגעות אלימות פיזית, מינית, נפשית או מילולית.
שירין בטשון: אנחנו מייצגות גם נשים בצווי הגנה.
שירין בטשון: בנושא של אלימות רציתי להגיד שלוש נקודות קצרות.
שירין בטשון: אל"ף, כל הנושא של הטיפול של המדינה אחרי שכבר מוגשת תלונה במשטרה, וזה לפי נתונים שהכנסת עצמה מפרסמת כל שנה, רוב התיקים של אלימות במשפחה נסגרים.
שירין בטשון: 75% לדעתי, אם אני לא טועה, נסגרים, שליש מהתיקים נסגרים מחוסר עניין לציבור.
שירין בטשון: אותי מעניין תמיד ללכת למשטרה ולשאול מה זה חוסר עניין לציבור.
שירין בטשון: הנקודה הזאת היא נקודה מאוד מאוד קריטית, כי כשמגיעה אישה לקבל ייעוץ משפטי ואני אומרת לה שאחת האופציות של זה ללכת ולפנות בבקשה לצו הגנה, או ללכת ולפנות למשטרה, כשלצד זה יש לי את הנתון הזה שגם כשהיא הולכת למשטרה אחר כך היא יודעת שלא ייצא הרבה מהתיק ויש סיכוי גדול, בעצם רוב הסיכויים, שהתיק ייסגר, זו נקודה מאוד מאוד בעייתית ונקודה שמרתיעה כמובן נשים מלפנות למערכת המשפט.
שירין בטשון: להוסיף לזה שגם ככה האישה בחברה הערבית, עצם הפנייה שלה למשטרה במקרה של סכסוך במשפחה או בנישואין כבר מטיל עליה איזה שהיא סטיגמה כי היא הופכת להיות האשמה.
שירין בטשון: לא משנה שהיא הרבה פעמים יכולה לחטוף מכות במשך 20 שנה, אבל העובדה שהיא הלכה למשטרה שמה אותה במקום של אשמה.
שירין בטשון: זו נקודה אחת.
שירין בטשון: הנקודה השנייה זה שיש את החוק למניעת אלימות במשפחה שחוקק ב-91', שהוא לא תורגם לשפה הערבית.
שירין בטשון: לפני חמש שנים אנחנו ניסינו לחפש אם יש תרגום של החוק, גילינו שאין ואנחנו בעצמנו תרגמנו את החוק והוצאנו זכותון לנשים כדי שהן יוכלו להשתמש בו.
שירין בטשון: לא ייתכן שיש חוק במדינת ישראל שהוא מיועד לנשים נפגעות אלימות אבל הוא לא זמין בשפה הערבית.
שירין בטשון: והנקודה השלישית זה הנושא של קו 100, זה הקו שאליו מתקשרים למשטרה ויכולים להודיע ולהתריע על כל מיני אירועים וסכנות.
שירין בטשון: גילינו שאישה ערבייה יכולה להתקשר לקו 100 והיא לא תקבל מענה בשפה הערבית.
שירין בטשון: שלחנו בזמנו מכתב למפכ"ל, הבטיחו לנו שיהיה מענה בשפה הערבית, אני בדקתי את זה אישית לפני חודשיים וראיתי שלא תמיד יש מענה בשפה הערבית.
שירין בטשון: זה לגבי אלימות.
שירין בטשון: אלה שלוש הנקודות שהיו לי להגיד .
חנין זועבי: מתי שלחתם מכתב?
שירין בטשון: זה היה ממש מזמן, שנים.
עפו אגבאריה: אמרת שאתם מייצגים ועוזרים בבתי דין שרעיים ונוצריים ודרוזיים, אלה אנשים שיש להם הכשרה מקצועית בזה?
עפו אגבאריה: איך אתם מייעצים לאנשים האלה?
שירין בטשון: אני עורכת דין, יש לי הכשרה.
עפו אגבאריה: כן, כעורכת דין כן, אבל אם זה בשרעי, אם זה בדרוזי - - -
שירין בטשון: אני אומרת, אני מכירה את החוקים, יש השתלמויות, יש ספרים - - -
עאידה תומא: עורכות דין שמופיעות בדרך כלל הן עורכות דין שמתמחות בדיני אישות, מתמחות בכל בתי המשפט, גם מופיעות בדרוזים, גם בכנסייתי וגם בשרעי.
עאידה תומא: אבל מקבלים הכשרה נוספת לזה, בדרך כלל.
שירין בטשון: כל עורך דין יכול לייצג גם בבתי הדין האלה ויש אפשרות - - - ולאחרונה ניתן פסק דין בבג"צ הבוררת שבו בג"צ חייב את בתי הדין השרעיים למנות בוררת.
שירין בטשון: אנחנו היינו חלק מהצדדים בתיק.
עאידה תומא: שירין, קודם כל תרימי את הקול ותסבירי את זה.
עליזה לביא: את עובדת בשלושת בתי הדין שאמרת עכשיו?
שירין בטשון: כן.
שירין בטשון: היה מקרה שבו בהליכי גירושין בבתי הדין השרעיים יש אפשרות, מבקשים בדרך כלל משני הצדדים שכל צד יביא בורר או בוררת מטעמו, שזו זכות שניתנת גם לגבר וגם לאישה.
שירין בטשון: עד עכשיו כל הבוררים שהיו בבתי הדין השרעיים, ויש גם רשימה כזו של בוררים בתוך בית הדין, שזה כמו רשימה של מומחים, היו אך ורק גברים, עד שבאה אישה אחת ואמרה 'אני רוצה שתהיה בוררת מטעמי', ואז אמרו לה בתי הדין השרעיים, 'אי אפשר, אישה לא יכולה - - -
שירין בטשון: לפני שנתיים, ב-2011.
שירין בטשון: באו בתי הדין השרעיים ואמרו 'אישה לא יכולה לכהן בתפקיד כזה', כי זה תפקיד שיפוטי דתי וכו', ואז היא הלכה לבג"צ.
שירין בטשון: ייצגו אותה שני עורכי דין, אנחנו בכיאן הגשנו בקשה להצטרף לתיק בבית משפט, הגשנו את עיקרי הטיעון שלנו, כשהטיעון המרכזי שלנו היה שיש את הסייגים בחוק לשוויון זכויות האישה, ואנחנו טענו שהתפקיד הזה הוא לא תפקיד שיפוטי ולא דתי, עובדה היא שכל מישהו יכול להתמנות כבורר ואין אפילו איזה שהם קריטריונים ברורים.
שירין בטשון: זה אל"ף.
שירין בטשון: ושתיים, כמובן שיש פה הפרה מאוד בוטה של עקרון השוויון ושל כבוד האישה, וגם בעצם שלא לאפשר לאישה למנות בוררת מטעמה זה גם פוגע בנגישות שלה לבוא לבית הדין, כי מדובר בסכסוכים זוגיים ובעניינים מאוד רגשיים, ולכן מאוד חשוב שלאישה תהיה את האופציה לבחור אישה אחרת שתוכל לשמוע אותה.
שירין בטשון: ובסוף בג"צ נתן החלטה מאוד תקדימית ויפה והוא קבע שהסירוב של בתי הדין השרעיים מפר את עקרון השוויון ואת זכויות האישה ומעכשיו אמורות להיות נשים בבתי הדין.