GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד צור: בעולם שאנחנו בוחרים צריך להיות אטרקטיבי, כדי שיהיו חסויות, כדי שיהיה זמן שידור ואני בטוח שאורי ידע לייצג את זה יותר טוב ממני אבל אני חושב ואחד הדברים שכתבתי גם בדו"ח של הוועדה שלי, שאני מוחל על זה שלא עשית את הדיון, אורי, ובאת לפה כי זה חשוב, אחד הדברים שכתבתי שם, כדי להוריד את רמת האלימות וזה לכאורה קשור ולא קשור למה שאנחנו מדברים אבל זה בדיוק באותה רמה של מודעות, זה שהשידורים בנושא הספורט, כדי שתהיה חשיפה יותר גדולה, יהיו לא רק בהיבט של מה זה נותן לנו בהיבטים, בהחזר הכספי, אלא חלק מזה אולי בשידור הציבורי או אפילו באיזה סוג של רגולציה שאני לא מת על המילה הזאת, של ערוצי תקשורת, כדי שאפשר יהיה להביא ליותר ויותר מודעות בנושא הזה של הספורט העממי.
דוד צור: לגבי הספורט ההישגי, אני מאוד נצמד למה שיעל אמרה.
דוד צור: בסך-הכל יש שם גם יחידה מצוינת, שגם הביאה אותנו למקומות טובים ויש פה מודלים של ספורטאיות שאני חושב שכולנו באמת הערצנו ומעריצים עדיין.
דוד צור: ספורט זה דבר קשה, לכן הוא לא פשוט.
דוד צור: מישהו שנכנס לעולם הספורט, בטח בהישגי, משלם מחירים גדולים מאוד ולכן התמיכה הזאת שהוא צריך, היא לא בהיבטים החומריים של כסף, זמן וכן הלאה.
דוד צור: המאמנים, למשל, ויש פה אחד המאמנים היותר טובים שיש לספורט הנשי, ובאמת רבי בעניין הזה, כמי שהיה מפקד מרחב שפלה גם ראיתי אותך נלחם ברמלה לא פעם, אבל אני חייב להגיד שהמאמנים, המאמנים והמורים לחינוך גופני ועבור למאמנים בספורט הנשים, לצערי לא מהטובים שמהם, מגיעים לשם.
דוד צור: כי עוד פעם, זה לא מתגמל בהתאם, החשיפה היא לא בהתאם.
דוד צור: לכן, אני חושב שמה שעושה פה מינהל הספורט הוא מאוד חשוב בהקצאת המשאבים.
דוד צור: אני גם מאוד שמח לראות שהטוטו בלופ הזה, כי זה לא דבר ברור מאליו כי כמעט ואין הימורים בספורט הנשי, טוב שמינהל הספורט נכנס לזה.
עליזה לביא: גם לצורך זה הזמנו אותם, תיכף נשמע אותם.
דוד צור: אני מתנצל שאני חייב לצאת.
עליזה לביא: תודה שהיית איתנו.
עליזה לביא: אני רוצה לבקש גם מאורי לוי, מרשות השידור, מאיר בר, וגם ממורן מערוץ הספורט, למה לא רואים ספורט נשי?
עליזה לביא: אורי, אולי אתה כאיש חדשות תתחיל.
עליזה לביא: גם כאיש חדשות וגם כאיש ספורט.
אורי לוי: קודם כל, שלום, גברתי היושבת ראש.
אורי לוי: אני אלך קצת בניגוד לסטריאוטיפ שאומר שאין חשיפה לספורט הנשים בטלוויזיה ובשידורים ואני גם אעמוד על הבעיות בקיצור, כמובן.
אורי לוי: תראו, העולם ראה את הבעיה ופתר אותה.
אורי לוי: איך הוא פתר אותה?
אורי לוי: כל אירועי הספורט הגדולים בעולם שלא קשורים למה שנקרא קבוצות אלא לספורט האישי, אליפויות העולם, האולימפיאדה, כל מה שאתם רוצים, זה מעורב.
אורי לוי: הנה, היום ערוץ הספורט משדר ווימבלדון ממש בשעות האלו, הוא משדר גברים ונשים, נשים וגברים, בלי שום הבדל, לא באינטנסיביות, לא בכוח, לא בעוצמה, לא באהבת הציבור, לא בחשיפה ולא ברצון של הציבור לצפות בשידורים האלה, גברים ונשים.
אורי לוי: אנחנו, ערוץ 1, הנה, מאיר באום, מנהל מחלקת הספורט נמצא מאחוריי, נשדר בקרוב מאוד במהלך הקיץ את אליפות העולם בשחייה ואת אליפות העולם באתלטיקה נשים וגברים עם אפס הבדלים.
אורי לוי: אותו דבר באולימפיאדה.
אורי לוי: הנה, יעל שידרה אתי שידורי ספורט, ג'ודו, שום הבדל בין השידורים לגברים ולנשים, לא ברמת העניין, לא באינטנסיביות, לא ברצון השידור, לא באהבת השדרים או השדריות את השידור.
אורי לוי: השידורים מתקיימים בצורה שוויונית מוחלטת, באירועים הגדולים האלה.
אורי לוי: זה נכון כמעט לגבי כל אירוע גדול בעולם ואני ממש לא מזהה שום, בטח לא ברמת החשיבה וברמת ההיערכות ושום חשיבה שונה לגבי שידורי ספורט נשים וספורט גברים, כשמדובר באירועים מהסוג הזה.
אורי לוי: יש בעיות, בואו נשים את הדברים על השולחן, בעיקר כשמדובר בספורט הקבוצתי, בספורט הפנימי המקומי כאן בארץ ואני אספר לכם את הסיפור הבא – לפני עשור, נדמה לי זה היה, אולי קצת יותר, אורנה אוסטפלד הובילה מאבק לחשיפת ספורט הכדורסל נשים.
אורי לוי: המאבק היה נגד רשות השידור.
אורי לוי: בג"צ מאוד מאוד מפורסם.
אורי לוי: אני קודם כל רוצה ללכת ישר לשורה התחתונה ולהגיד שאני מוריד את הכובע לפני אורנה אוסטפלד.
אורי לוי: אני הייתי הנתבע בסיפור הזה, מטעם וטענה שכדורסל נשים לא מקבל לא מספיק חשיפה ולא שוויון תקציבי בכל מה שקשור לכדורסל נשים.
עליזה לביא: נזכיר שזה שידור ציבורי.
אורי לוי: נכון.
אורי לוי: והטענה היתה שהשידור הציבורי מחויב באמת לעמוד בשוויון הזה.
אורי לוי: התקיים, היא הלכה לבג"צ וזכתה בו.
אורי לוי: רשות השידור חויבה להעמיד קריטריונים לשידור ספורט נשים ולשדר בצורה שוויונית ספורט נשים ולתקצב בצורה שוויונית ספורט נשים.
אורי לוי: מה קרה מאז?
אורי לוי: שום דבר.
אורי לוי: למה לא קרה שום דבר?
אורי לוי: מפני שאף אחד לא אוכף שום דבר.
אורי לוי: אני פגשתי את השופט בדימוס חשין, השופט העליון, שהיה אז השופט בבג"צ המפורסם הזה ודיברתי אתו על זה ועברנו ביחד על פסק-הדין שלו ואתה מסתכל על מה שנכתב בפסק-הדין, שום דבר לא נאכף.
אורי לוי: למה לא נאכף?
אורי לוי: זו שאלת השאלות שאתם צריכים לפתור כאן בוועדה.
אורי לוי: למה בסופו של דבר, הדברים מגיעים לבתי-המשפט, מגיעים לאן שהם מגיעים ובסופו של דבר שום דבר לא קורה.
עליזה לביא: זאת אומרת זה בגדר המלצה.
עליזה לביא: ההחלטה היתה בגדר המלצה בלבד?
אורי לוי: אנחנו, תכף אני אגיע לרשות השידור.
קריאה: זה החזיק כמה חודשים.
אורי לוי: היתה החלטה.
אורי לוי: היא היתה החלטה.
עליזה לביא: אבל בעצם עשיתם עבודה מדהימה ודיברת מקודם בהתרגשות רבה על העבודה שנעשתה ולא קרה כלום.
מיכל כפרי-ירדני: אני חושבת שהדברים תמיד דורשים עוד בג"צ.
עליזה לביא: למה הבג"צ לא נאכף?
עליזה לביא: תראי את נשות הכותל.
מיכל כפרי-ירדני: את יודעת אבל כמה שנים זה?
עליזה לביא: כלומר, אם יש החלטה של בג"צ, החלטת בג"צ זה לא המלצה, זו החלטה, צריך לכבד אותה.
אורי לוי: אני עושה קצת גול עצמי כאן.
עליזה לביא: עם ערוצים פרטיים ומסחריים, הידיים כבולות, אבל עם ערוץ שידור ציבורי שאנחנו משלמים אגרה, המינימום הנדרש זה לשדר.
אורי לוי: גברתי היושבת ראש, אני עשיתי כאן גול עצמי, מה שנקרא.
אורי לוי: אני משתמש במונח ספורטיבי ואכן, השוויון לא התקיים במלואו.
עליזה לביא: לא מתקיים.
אורי לוי: לא מתקיים במלואו.
אורי לוי: אני חושב שיש שיפור דרמטי.
אורי לוי: בכל זאת יש שידור.
אורי לוי: בסופו של דבר, שיפור קיים.
אורי לוי: זה לא שאנחנו, היום, אם אנחנו מחליטים לשדר היום כדורסל גברים, אנחנו משדרים גם כדורסל נשים, ברמת הקבוצות וברמת הנבחרת הלאומית, בעיקר ברמת הנבחרת הלאומית, שם איגוד הכדורסל עומד על זה, צריך לומר ואנחנו מקיימים את זה עד הסוף.
אורי לוי: זאת אומרת, כל פעם שאנחנו נעשה קמפיין של נבחרת גברים בכדורסל, נעשה גם את הקמפיין של נבחרת הנשים.
אורי לוי: גביע המדינה בכדורסל נשים שאנחנו משדרים אותו, ישודר כאן, ישודר גברים וישודר נשים בדיוק באותה צורה ובדיוק באותו מקום ובאותו היקף.
קריאה: איפה קיימת הבעיה, לדעתך?
אורי לוי: קודם כל, בתקצוב.
עליזה לביא: מה זה תקצוב?
עליזה לביא: מה התקצוב שלכם?
אורי לוי: גם שלנו.
אורי לוי: בעניין של זכויות שידור, עניין של זכויות שידור.
עליזה לביא: כלומר, יושבים ומחליטים שאת זכויות השידור יותר כדאי לספורט גברי?
עליזה לביא: כי מה?
אורי לוי: זה לא אנחנו מחליטים.
אורי לוי: זה דרישות מה שנקרא הקבוצות.
אורי לוי: תראו, יש כאן עניין של היצע וביקוש, בואו לא נתעלם.
קריאה: האיגודים וההתאחדות.
אורי לוי: כן.
אורי לוי: יש ברמת הדרישות,
עמרית ינילוב - עדן: לא בכדי אמרתי מה שאמרתי קודם לגבי הרכבי האיגודים וכו'.
אורי לוי: אז יש, קודם כל ברמה הזאת.
אורי לוי: אבל להגיד שאין שיפור, בוודאי שיש שיפור.
אורי לוי: זאת אומרת אנחנו משדרים היום הרבה יותר ספורט נשי, בטח בערוץ 1, אני לא רואה בשנים הקרובות איזה שהוא, בכלל, בהליך קבלת ההחלטות, כשאנחנו מקבלים את ההחלטה, כשאנחנו מחליטים לשדר כדורסל גברים אנחנו יודעים שאנחנו נשדר כדורסל נשים.
אורי לוי: זאת אומרת, גם אם אין דרישה כזאת, היא לא קיימת באופן אוטומאטי, אנחנו נזכרים בבג"צ ואנחנו אומרים - אוקיי.
עליזה לביא: אתה יכול להגיד לי על משך הזמן, כמה אתה משדר את הכדורסל גברי במקרה הזה, וכמה נשים?
אורי לוי: אותו דבר.
אורי לוי: אחד לאחד, אותו דבר.
אורי לוי: אני אתן לכם דוגמה קלאסית, איפה יש הבדלים כן.
אורי לוי: קחו למשל את אליצור רמלה כדורסל נשים, מפעל שהיה מפעל - - -
עליזה לביא: אנשים לא יודעים פשוט, הם לא ראו.
קריאה: איפה משודר כדורסל נשים?
אורי לוי: אני מדבר על מה שאנחנו משדרים.
אורי לוי: נבחרת ישראל כדורסל גברים שודרה בדיוק כמו נבחרת כדורסל נשים.
אורי לוי: אחד לאחד, בערוץ 1.
עליזה לביא: אותו זמן, כמו מכבי תל-אביב?
אורי לוי: מה זה באותו זמן?
קריאה: הוא מדבר על הנבחרת.
אורי לוי: גביע המדינה בכדורסל נשים שזה שידורים שלנו, חצאי הגמר שודרו, משחקי חצאי הגמר לגברים ומשחקי חצאי הגמר לנשים שודרו בערוץ 1.
אורי לוי: הגמר לשים והגמר לגברים שודרו בערוץ 1 בפריימטיים, במלוא, בהיקף מלא, ב- HD, בלי שום הבדל.
אורי לוי: ללא שום הבדל.
עליזה לביא: מה אנחנו צריכים לעשות כדי לשפר את המצב?
עליזה לביא: אתה ידיד הוועדה, מה אנחנו צריכים לעשות?
אורי לוי: לדעתי, בואו נתחיל ברמה של הקבוצות.
אורי לוי: תראו, הקבוצות מאוד חלשות כשהן באות לקיים איזה שהוא דיון לגבי שידור וזכויות שידור ודברים, הן מאוד חלשות.
אורי לוי: הן באות עם סוג של חשש, אני לא יודע איך לקרוא לזה אחרת, הן צריכות לבוא עם הרבה יותר עוצמה והרבה יותר כוח ולהעמיד בקשות על השולחן.
אורי לוי: יש להן את הבג"צ הזה ביד, שיכול להוביל אותם להרבה יותר הצלחות ממה שמתקיימות בשטח בסופו של דבר.
אורי לוי: אני רוצה לסיים במפעל אחד שאנחנו עשינו והוא דוגמה קלאסית לאיך אפשר להצליח עם כדורסל נשים וזה אליצור רמלה, לפני שנתיים, בשנה שהם לקחו את הגביע האירופי שאנחנו ליווינו את השידור הזה.
אורי לוי: התחלנו אתו, הלכנו אתו לכל אורך הדרך, הרבה מאוד בגלל התעקשות של ראשי אליצור רמלה, דווקא גברים שם מנהלים את הקבוצה, אבל הם הלכו והתעקשו ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, הפעילו את כל העולם כדי שנשדר את משחקי הכדורסל האלה.
אורי לוי: אנחנו שידרנו ובסופו של דבר, גם רייטינגית, שזה דבר מפתיע, בערב האחרון שרמלה לקחה את הגביע האירופי בכדורסל, המשחק הזה שודר במקביל למשחק של מכבי תל-אביב בשלב ההצלבה, גברים, ולא היה הבדל גדול ברייטינג.
עליזה לביא: אז אולי אתם חיים תחת דפוסים סטריאוטיפיים והנה אתה רואה, היא הנותנת, כשאתם משדרים אז אתם רואים שאנשים רוצים.
אורי לוי: בדיוק, אני רק פועל - - -
עליזה לביא: אבל לא מספיק.
אורי לוי: אני בא ממקום שרוצה לשדר, אוקיי?
אורי לוי: כמחלקת ספורט.
אורי לוי: אני לא, אני בא ממקום שרוצה לשדר, אוקיי?
אורי לוי: לדעתי, הקבוצות, קבוצות הנשים, צריכות לנסות להפעיל איזה שהיא מערכת משפיעה יותר על הגורמים מקבלי ההחלטות.
עליזה לביא: אני מתחילה להבין את זה, כן.
עליזה לביא: תודה, אורי לוי.
עליזה לביא: מורן ברק, ערוץ הספורט, בבקשה.
קריאה: ברצון אף אחד לא יבוא, רק בכוח.
מורן ברק: קודם כל, כמה דברים.
מורן ברק: אל"ף, רק לחדד מה שאמרת קודם.
מורן ברק: הדוגמה שנתת קודם לגבי רמלה וזו דוגמה שגם אנחנו ראינו כשערוץ הספורט שידר הרבה שנים את כדורסל נשים ושידרנו גם את רמת-השרון בהצלחה, היא תמיד נכונה כשמגיעים למשחקי גמר.
מורן ברק: הציבור הישראלי כמה לראות משהו ישראלי מצליח, וכשנגיע למשחקי גמר או למאבקי גמר, זה לא מעניין אותו אם זה גבר או אישה, אם זה כדוריד או כדורגל או כדורסל או כדורעף וכך הלאה, אבל זה קצת סוטה מהדיון שלנו כי הדיון שלנו רוצה לנסות להבין איך מתעסקים גם ברמת המאקרו.
מורן ברק: אז אל תסיקו מהמיקרו לגבי המאקרו.
מורן ברק: כי בסופו של יום, כשערוץ הספורט שידר את כדורסל הנשים במשך המון שנים, הרייטינג לא היה דומה לרייטינג של כדורסל הגברים וזה לא מנע ממנו להמשיך ולשדר ולחבק את הענף הזה ולייצר את הענף הזה גם יש מאין.
מורן ברק: כמה דברים קצת לגבי הערוץ שממנו אני באה, אני מנהלת את מחלקת החדשות של הערוץ היום וגם כדי להבדיל, קודם כל זה ערוץ פרטי וזה ערוץ מסחרי שלא היה צריך רגולציה בשביל להרים את ספורט הנשים וגם היום כשהרבה מאוד אנשים חושבים שלא משדרים ספורט נשים, כי לא משדרים את הכדורסל, אגב, מסיבות שקשורות לאיגוד הכדורסל.
מורן ברק: זאת אומרת, זה אותה החלטה של איגוד הכדורסל, לקחת את המוצר הזה ולהעביר אותו לערוץ אחר.
קריאה: המשחק משודר, רק לא בערוץ הספורט.
מורן ברק: בערוץ הספורט, אני אומרת, אני מייצגת את ערוץ הספורט.
מורן ברק: גם היום, משדרים בסדר גודל של כ- 100 שידורים בשנה של ספורט נשים, בין אם זה ספורט נשים בלבד, כדורעף נשים, כדוריד, ובין אם זה באמת ענפי ספורט שבהם השידור הוא שידור מורכב.
מורן ברק: כלומר, אתלטיקה שיש גם וגם, או טניס שיש גם וגם, וכך הלאה.
מורן ברק: שידור או טלוויזיה זה כסף, אוקיי?
מורן ברק: זאת אומרת, היום לעשות טלוויזיה, אין מה לעשות, זה לא דברים שזורקים אותם באוויר ואפשר לייצר יש מאין, זה כסף.
מורן ברק: זאת אומרת, אם רוצים לשדר לצורך העניין עכשיו את ליגת הכדורסל נשים, גם בלי זכויות שידור וכל הדברים מסביב, זה סדר גודל של מיליון שקלים פלוס מינוס בשנה וצריך להבין את האלמנטים האלה ובסופו של יום כשגוף מסחרי מחליט כן או לא על איזה שהוא פרויקט שהוא לוקח עליו, גם זה שיקול שחייב להיות בפנים, בתוך מערך השיקולים שלו, ולמרות כל הדברים הללו, באמת אני חושבת שערוץ הספורט כתפישה, לא מסתכל אך ורק על המקומות של רייטינג, כי היום הרייטינג נמצא במקומות אחרים לגמרי, אגב, לאו דווקא בספורט הישראלי ויודעים את זה.
מורן ברק: היום הרייטינג זה בליגת האלופות, היום הרייטינג זה ב- NBA, מקומות שקמים לפנות בוקר ולאו דווקא בספורט הישראלי.
מורן ברק: לערוץ הספורט יש בכל זאת מחויבות חברתית הרבה יותר גדולה, שאני משערת שגם נובעת, אגב, דיברתם על ייצוג הולם, אז תבואו פעם לישיבת הנהלה אצלנו – 80% נשים.
מורן ברק: מאוד מאוד שונה ממה שקורה באיגודי הספורט, זה משהו של השנים האחרונות.
מורן ברק: לא בכדי אני כאן, זה לא כי חיפשו אישה לשלוח פנימה, היום אצלנו מנהלת מחלקת השידורים היא אישה, מנהלת מחלקת טכנית היא אישה, מנהלת מחלקת החדשות היא אישה ועוד הרבה מאוד מקרים, הגברים אצלנו הם במיעוט, בתוך העניין הספציפי הזה וזו הזדמנות מצוינת, אגב, לנצל את זה כי תפישת העולם הכללית היא באמת מאוד פרו כל הנושא הזה.
מורן ברק: אבל יש דברים שגם אנחנו עומדים בסופו של דבר מול הגופים שאתם אנחנו צריכים לנהל את הקשרים שלנו ושוב אני אומרת, איגוד הכדורסל בחר בהחלטה שלו, לפני מספר שנים, להעביר את זכויות השידור כי הוא חשב שהוא יקבל הצעה טובה יותר במקום אחר.
מורן ברק: בזכות זה, מקומות אחרים קיבלו יותר תשומת לב תקשורתית, הכדורעף למשל, וכדורעף הנשים משודר יותר בערוץ הספורט.
מורן ברק: אבל בשורה התחתונה, משהו קצת גם בנימה שלי.
מורן ברק: אני חושבת שטלוויזיה, קצת כמו שמדברים על אמנות, עושים מאהבה או לא עושים בכלל.
מורן ברק: אפשר לתת חוקים רגולאטורים, הם יגרמו ליותר שידורים, הם יגרמו אולי ליותר דברים, לא בטוח שהם יגרמו ליותר תוצאה קדימה.
מורן ברק: אחת הסיבות שכדורסל הנשים צמח בשנים האחרונות או בשנים שהיו, כי הוא צמח בתוך ערוץ הספורט ובתוך ערוץ שאהב אותו וחיבק אותו והנשים שאהבו אותו, ששידרו את זה ועשו את זה לא כי היו 30 שידורים לעומת 20 שידורים.
מורן ברק: זה לא עשה את ההבדל.
מורן ברק: עשה את ההבדל האופן שבו אנחנו בעצם הגשנו את הדברים הללו.
מורן ברק: זה משהו שלערוץ הספורט יש את היכולת לעשות.
מורן ברק: יש את הרצון לעשות, צריך למצוא את הדרך בעצם לחבק את זה ביחד.
עליזה לביא: יש הרבה דברים שרוצים לדבר ויש לנו עוד רבע שעה.
עליזה לביא: אז מה שאני מבקשת זה שפשוט, אחרי שככה הונחו האבנים, התשתית, אנחנו מתחילים להבין את התמונה, אז תוסיפו לנו לדיון, כלומר לא צריך לחזור אחורה על דברים.
עליזה לביא: אז אנחנו נעבור אליך, אלי רבי, בבקשה.
אליהו רבי: צהריים טובים.
אליהו רבי: אני, כפי שנאמר קודם, אני מאמן את נבחרת ישראל בכדורסל ומשמש באיגוד הכדורסל כאחראי על האגף המקצועי לבנות, אחראי למעשה על כל קבוצות הגיל, החל ממרכזי איתור ה', ו', וכלה בנבחרת הלאומית.
אליהו רבי: אני עושה את זה כבר שמונה שנים וכצרכן של הגופים הציבוריים, אני, רק כדי לסבר את האוזן, לפי תפישת העולם שלי ולפי איך שאני מרגיש את הדברים מהשטח, אני חושב שבארבע-חמש השנים האחרונות, בכל מה שקשור בספורט נשים, בכדורסל נשים, יש מהפכה דרמטית שלא בטוח שנראה אותה בשנה-שנתיים הקרובות, אבל לבטח שבטווח הארוך נראה אותה, החל מההקמה של הפרויקט הזה שנקרא אתנה, אז הגברת אולי לא שמעה אותה אבל אני חושב שבכל מה שקשור, בין אלה שהם סוחרי כדורסל וספורט נשים בכלל, מכירים גם מכירים את אתנה.
אליהו רבי: תנאי האימון שהספורטאיות הצעירות מקבלות היום, עולות אלפי מונים לעומת מה שקרה לפני חמש ועשר שנים ואני בנבחרת ישראל נשים כבר למעלה מעשר שנים, ארבע שנים לפני זה הייתי כעוזר.
אליהו רבי: יחד עם זאת, גם מינהל הספורט, לצורך העניין, נרתם בצורה דרמטית לקידום כדורסל וספורט נשים בכלל, אני זוכר איך לפני עשר ו- 12 שנה, כשהייתי עוזר מאמן, שחקניות תנאי האימון שלהן היו לעומת מה שקורה היום, רק לפחות בכל מה שקשור לכדורסל נשים אני יכול להעיד שלפני כשנה וחצי אושר לכדורסל נשים להיות ענף ספורט מועדף במסגרת סגל אולימפי.
אליהו רבי: אני יכול להגיד לכם שהבחירות שלנו, אם זה שי דורון ואם זה ג'ניפר פליישר, ואם זה שירן צעירי או נועה גנור, תנאי האימון שלהן, אם בעבר הייתי עושה קמפיין נבחרת של חודש, חודש וחצי, היום הבנות האלה מתאמנות 12 חודשים בשנה, ברמת אימון שמאפשרת להם לעבוד על כל החסכים שלהן, אם זה ניתוחים בווידיאו ואם זה מסאז'ים ואם זה החזרים של הסעות וכל דבר אחר וזאת מהפכה.
אליהו רבי: אני רואה שתי בעיות עיקריות.
אליהו רבי: דרך אגב, אני חייב לפרגן, למרות שאני כמאמן נבחרת ישראל וכמאמן בעבר בליגה לנשים, תמיד רוצה שיסקרו יותר ואני מתחבר למה שאומרים מורן ואורי, כדי שיסקרו משחק כדורסל נשים או כדורעף נשים, זה צריך להיות שידור איכותי.
אליהו רבי: זאת אומרת, גם ברמת ההתארגנות הלוגיסטית וגם מבחינת הרמה המקצועית, זו חובה עלינו כאנשי מקצוע.
אליהו רבי: איפה אני רואה את הבעיה?
אליהו רבי: בשני דברים עיקריים.
אליהו רבי: קודם כל, אני חושב שהפרה רוצה להיניק הרבה יותר ממה שהעגל רוצה לינוק.
אליהו רבי: אנחנו רוצים שיהיה פה ספורט לאלפים, אבל אין פה אלפים שרוצות.
עליזה לביא: אבל בדיוק בשביל זה התכנסנו.
עליזה לביא: אני נורא שמחה שאתה מדבר בכזאת אופטימיות ויופי שדברים טובים קורים, אבל הנתונים ודו"ח מבקר המדינה לא מדבר בשפה שאתה מדבר.
אליהו רבי: אנחנו חייבים לדעת אבל איפה הפנס מאיר.
עליזה לביא: השאלה היא במה אנחנו מתמקדים.
עליזה לביא: אם אתה רוצה לדבר על טיפוח המצוינות שאתה מוצא אותם אולי בקולג'ים בארצות-הברית שהן היו עוברות לשם.
עליזה לביא: לא זה הדיון שלנו.
אליהו רבי: אני חייב להגיד איפה הפנס מאיר.
אליהו רבי: אני אומר איפה הבעיה ומאיפה, ואיך אנחנו צריכים למצוא את הפיתרון.
אליהו רבי: הבעיה היא בעצם זה שאין לנו קליינטים.
קריאה: יש, לא נותנים להם לשחק.
עליזה לביא: סליחה, בשביל זה אנחנו פה.
עליזה לביא: למה אין לנו קליינטים?
עליזה לביא: למה בארצות-הברית כן יש קליינטים?
אליהו רבי: עכשיו אני אגיד למה.
אליהו רבי: כי אני אגיד לך מה.
אליהו רבי: להבדיל מהגברים, לצורך העניין, שיש, אנחנו לפעמים קוראים למילה עסקן בצורה קצת בוטה, אין כמעט עסקנים או עסקניות שמתעסקים בספורט נשים.
אליהו רבי: כדי לעשות ספורט נשים ברחבי הארץ, צריך אלפים שיעשו את זה.
אליהו רבי: אם אנחנו היום נסגור פה את החדר לשבוע, לא בטוח שיהיה פה ספורט נשים בארץ, כי כל מי שמתרכז בספורט נשים, נמצא פה בתוך החדר הזה.
אליהו רבי: תחשבי כמה בגברים יש את זה?
אליהו רבי: יש אלפים.
אליהו רבי: אני אתן לך דוגמה אחת ובזה אני אסיים כי אני בטוח שיש פה עוד הרבה אנשים שירצו להגיד דברים מעניינים.
אליהו רבי: אני משמש היום כממלא מקום יושב ראש ועדת נשים באיגוד הכדורסל.
אליהו רבי: אני ממלא מקום שנה וחצי כי את התפקיד הזה צריכה לאייש אישה.
אליהו רבי: אני יכול להגיד לך שבמשך שנה וחצי איגוד הכדורסל מחפש אישה שתהיה מוכנה לבוא ולהתנדב ולשמש כיושבת ראש ואנחנו לא מוצאים.
אליהו רבי: שתבינו, זה לא נעים לשמוע, אבל זאת הבעיה.
עליזה לביא: מי אם לא ענת דרייגור עכשיו תענה לך.
אליהו רבי: אני אשמח.
ענת דרייגור: אלי, אתה עושה עבודה נהדרת, אבל אתה מסיט את הדיון מעיקרו, לדעתי.
ענת דרייגור: אתה אחראי, הנתונים נכונים ולכן הגעתי ועשיתי את המאמץ, אני לא בכובע, אין לי כובע, היה לי כובע, אני היום עובדת במכללה האקדמית בווינגייט, מכשירה נשים להוראת כדורסל, לקורס מדריכות, קורס מדריכים.
ענת דרייגור: אבל מה שחורה לי והנתונים הם נכונים.
ענת דרייגור: אין לנו מספיק מאמנות, זאת אומרת יש מאמנות, אבל הן לא מקבלות את ההזדמנות לאמן ואלי רבי הוא אחראי על הנושא הזה.
ענת דרייגור: אין לנו מספיק שופטות, שיבואו וישפטו במשחק.
ענת דרייגור: אין לנו מספיק מנהלות.
עליזה לביא: אין לנו כי אין לנו תקציב?
ענת דרייגור: יש לנו, משום שפה המלחמה היא על כוח.
ענת דרייגור: המלחמה הברורה בין נשים וגברים, בעיקר במשאבים מוגבלים.
ענת דרייגור: משום שאם המשאב המוגבל זה מאמני נבחרות, שאי-אפשר יותר נניח משישה מאמנים, אז הוא ממנה את הגברים.
ענת דרייגור: אני יכולה לתת לכם 20 שמות של מאמנות יוצאות מהכלל.
ענת דרייגור: אבל הן רק הסגניות או עוזרות של.
עליזה לביא: למה אף אחת לא מחליפה אותו?
ענת דרייגור: אני בשמחה אחליף.
ענת דרייגור: אבל זה עניין פוליטי.
אליהו רבי: רק מילה.
עליזה לביא: לא, אני רוצה להבין, סליחה.
ענת דרייגור: כי באיגוד הכדורסל הדברים מתנהלים פוליטית, או בכל האיגודים.
עליזה לביא: ענת, מה אנחנו צריכים?
עליזה לביא: מה אנחנו צריכים לעשות?
ענת דרייגור: קודם כל, אלי עושה עבודה נפלאה, אבל אני בהחלט חושבת שאחרי עשר שנים, צריכה להיות בחירה נוספת, אחרת, שונה.
ענת דרייגור: אבל אני חושבת שכל התנהלות של איגודים, היא התנהלות פוליטית.
ענת דרייגור: אם אתה תצביע לי כחבר מכבי, לעניינים - - -
יעל ארד: אז למה נשים לא נכנסות?
יעל ארד: למה נשים לא נכנסות ונאבקות בפוליטיקה הזאת?
ענת דרייגור: הן לא יכולות להיכנס.
יעל ארד: אני לא מסכימה.
יעל ארד: לזה אני לא מסכימה.
ענת דרייגור: אני מנסה להיכנס.
יעל ארד: עם זה אני לא מסכימה.
יעל ארד: יש לנו ויכוח היסטורי על זה, ענת.
יעל ארד: יש לנו ויכוח היסטורי על זה, האם העגל רוצה לינוק או להיניק.
יעל ארד: אני חושבת שהנשים בישראל לא מוכנות לעבוד בהתנדבות.
ענת דרייגור: יעל, זה לא נכון.
יעל ארד: בנושאים האלו, הן לא מוכנות להיאבק בפוליטיקה, הן לא רוצות להתלכלך.
ענת דרייגור: אני מצטערת.
יעל ארד: זה לא כיף.
יעל ארד: אבל אם אנחנו רוצות להיות שם, אנחנו צריכות להיות שם.
יעל ארד: אני עוד לא ראיתי מקום שאני רציתי להכניס את הרגל ולא נתנו לי.
יעל ארד: אני בטוחה שאם את היית רוצה להיות באיגוד הכדורסל, ואם כל אחת בחדר הזה תחליט שהיא יוצאת מכאן, שהיא נכנסת להנהלת איגוד, שהיא בקדנציה הבאה רצה, זה קשה, זה לא קל, אנחנו אימהות, אנחנו עובדות, אבל, אבל זו החלטה שאנחנו צריכות לקבל.
ענת דרייגור: יעל, לא כולם לקחו מדליה אולימפית.
יעל ארד: עזבי, זה לא זה.
ענת דרייגור: זה כן.
ענת דרייגור: משום שלא לכל אישה יש את המוניטין שלה ואי-אפשר להגיד לה דברים.
יעל ארד: זה לא מוניטין, זה מוטיבציה.
ענת דרייגור: את צריכה להבין דבר אחד, זה לא רק עניין של מוטיבציה.
ענת דרייגור: זה עניין שהכוח רוצה גם לשמר את עצמו.
ענת דרייגור: זה עניין שאם יש לך משהו לומר, לי, על הנושא שלי, הצלחה נניח של נבחרת ישראל בכדורסל, אז אני לא יכולה בכלל להגיע לעיתונים.
יעל ארד: אז תפתחי פייסבוק וב- 5,000 אוהדים תכתבי אותו, תכתבי בלוג.
ענת דרייגור: אבל זה מסביר לך שנשים מוכשרות יש, זה מסביר לך שהמשאב מוגבל, אז הקליקות החברתיות יהיו בהתאם.
דגנית גרינבוים: אני רק רוצה לחזק, סליחה שאני מתפרצת.
דגנית גרינבוים: יש רק איגוד כדורסל יכול להרשות לעצמו במדינת ישראל לשבת מול אימא ולהגיד לה – הבת שלך היא שמונה בנות שמשחקות כדורסל מול 1,400 בנות, מה יצא מהילדה שלך?
דגנית גרינבוים: וזה האיגוד ישב ובפרצוף מה יצא מהילדה שלך?
דגנית גרינבוים: זה איגוד הכדורסל.
קריאה: רגע, בואי נזכיר את המקרה שלך, דגנית.
דגנית גרינבוים: אז בואי אני אסביר את עצמי.
קריאה: אני באתי להפגין ברעננה, מה זאת אומרת?
דגנית גרינבוים: הילדה לא רצתה להצטלם אתך, כי היא רצתה לשחק כדורסל.
דגנית גרינבוים: אני מתנצלת.
דגנית גרינבוים: אז אני אספר עכשיו, הבת שלי בת עשר והיא משחקת כדורסל ואנחנו סיימנו עכשיו את העונה ואני מתחננת בפני הילדה, אני מוצאת את עצמי מתחננת – שירה, תפסיקי עם המשחק, תפסיקי עם הכדורסל.
דגנית גרינבוים: איגוד הכדורסל לא רוצה אותך.
דגנית גרינבוים: והילדה לא מוכנה להפסיק לשחק כדורסל, הילדה לא יכולה לשחק בקבוצה של בנות כי באלפי מנשה אין קבוצה של בנות, ונכון לרגע זה, אין לי דרך להקים, אין בנות.
דגנית גרינבוים: אין בנות.
דגנית גרינבוים: היא הבת היחידה בגיל שלה שרוצה לשחק.
דגנית גרינבוים: ואיגוד הכדורסל פעם אחר פעם אומר לי – את אימא חוצפנית, למה את לא פונה לאיגוד הפיינטבול שהיא לא משחקת, אין איגוד באלפי מנשה וחץ וקשת אין באלפי מנשה, דווקא לכדורסל נטפלת?
דגנית גרינבוים: דווקא את הכדורסל את רוצה?
דגנית גרינבוים: ואני שומעת את זה יום יום ופעם אחר פעם.
דגנית גרינבוים: וכרגע, לקראת השנה הבאה, אלי רבי באמת, באהבה רבה, מנסה לקבל אותי כחריגה.
דגנית גרינבוים: ושירה גרינבוים מחר תדון באיגוד הכדורסל כילדה חריגה, אם אפשר יהיה לקבל אותה לשחק.
דגנית גרינבוים: כי אנחנו חריגות.
עליזה לביא: מיכל סיוון, מייסדת חברת הוועד המנהל של נציגי כדורשת, בבקשה.
מיכל סיוון: אני רוצה לספר על ספורט שאני חושבת שהיום כבר לא צריך להציג אותו ממש, בניגוד אולי לנתונים שהוצגו לנו בתחילת הישיבה, היינו כאן שבועות כמעט כל מימד שהתייחסה אליו, בכל מה שנוגע לקצב הצמיחה וקצב גדילת הענף הצעיר הזה שנקרא כדורשת נשים במדינת ישראל.
מיכל סיוון: ד"ר אורי שפר אולי יכול לחזק את הדברים שלי.
מיכל סיוון: מדובר באלפי שחקניות מגיל 30 בגדול ומעלה, נשים בוגרות, שמתעסקות בספורט.
מיכל סיוון: אנחנו לא מדברים על ספורט, אתם מדברים פה על ספורט, על מדליות, על הישגים.
מיכל סיוון: אנחנו מדברים על רווחת האישה באשר היא אישה.
מיכל סיוון: זה איזה שהוא היבט שאף אחד לא מתייחס אליו.
מיכל סיוון: זה נושא מאוד מאוד חשוב, ספורט, אבל לא רק המדליות הן המימד להצלחה או לא.
מיכל סיוון: נשאלת השאלה, אדוני, מהו ספורט, מיהו ספורטאי, מיהו יהודי, מיהו ספורטאי.
מיכל סיוון: בעיני, ספורטאי זה כל מי שעוסק בפעילות ספורטיבית, לאו דווקא נגיד האופק שלו זאת אולימפיאדה וענף הכדורשת, שהוא הפך להיסטרי במדינת ישראל ואפילו ייחודי למדינת ישראל ואולי אפשר לעשות עם זה משהו, רק צומח וגדל ולא עונה לקריטריון מהו ספורט.
מיכל סיוון: בנוסף, אני יכולה להגיד, דיברתם כאן, גם ענת, על הנושא הזה של מאמנות.
מיכל סיוון: גם בנושא של מאמנות, נושא של שופטות, כל הניהול של המועדון שפה בעצם כאיגוד הכדורשת נעשה על-ידי נשים, כולן כולן, 100% נשים, לא 99% אלא 100% נשים, כולן מתנדבות.
מיכל סיוון: יושבת פה רחל סלומון לצידי, מימיני, מצד שמאל עו"ד סמדר שגב, אנחנו כולנו מתנדבות ועושות את זה באהבה רבה, כשמדינת ישראל, בגלל אותם קריטריונים שהזכיר אותם קודם ד"ר שפר, שאנחנו לא עונות על הקריטריונים האלה ומדינת ישראל לא רואה בספורט הכדורשת כאיזה שהוא נושא שהוא ראוי לתקצוב ולאיזה שהיא שורה באקסלים הארוכים שיש למשרד התרבות והספורט.
אורי שפר: זה לא מדויק.
אורי שפר: מה שאנחנו אמרנו זה שאנחנו מאוד מצפים שאתן, כחלק מפעילות כדורעף, תצטרפו לאיגוד הכדורעף, כי אנחנו חושבים שבכל האיגודים צריכה להיות גם פעילות עממית ולא רק הישגית.
מיכל סיוון: לא מסכימים לקבל אותנו.
עליזה לביא: למה לא מסכימים לקבל אותן?
קריאה: כי הן ישנו את יחס הכוחות באיגוד.
אורי שפר: הנהלת האיגוד התחלפה, אנחנו מנסים לעשות את זה, שוב - - -
עליזה לביא: איך אפשר לעזור להן, לא הבנתי.
קריאה: מספרית אנחנו יכולות להשתלט על איגוד הכדורעף.
מיכל סיוון: זה מאיים עליהם.
אורי שפר: הדרך לעשות את זה, זה להכניס את כדור הרשת, כמו גם את ממנת, אני לא יודע אם את יודעת את ההבדל, ממנת וכדורשת זה אותו דבר.
עליזה לביא: לא, אני רק יודעת שצריך לעשות הרבה עבודה, זה מה שאני מתחילה להבין וזה מה שאנחנו גם נעשה תכף.
עליזה לביא: יש לי פשוט מליאה ואני חייבת לרוץ.
מיכל סיוון: גם כשהכדורעף בירידה, הכדורשת עולה.